Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

19 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що від спільного з відповідачкою шлюбу народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після ухвалення Шевченківським районним судом м. Чернівці рішення від 09.09.2022 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] залишилась на проживання, виховання та утримання батьком [PERSON] , а [PERSON] залишилась на проживання, виховання та утримання з матір`ю [PERSON] . Дочка [PERSON] проживає із позивачем та повністю знаходиться на його одноособовому утриманні, відповідачка матеріальної допомоги не надає, що спонукає його до звернення до суду з позовом про встановлення юридичного факту. У зв`язку із зміною обставин в житті [PERSON] після 24 лютого 2022 року між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після припинення фактичних шлюбних відносин, участі в забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживає окремо, участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. Ці обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.09.2022 року. Окрім того, встановлення даного факту необхідне з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається самостійним вихованням та утриманням дитини. Вказував, що любить свою дитину та спроможний забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я дитини, розвитком, виховує та піклується про доньку. У зв`язку з вищевикладеним, просив встановити факт, що батько [PERSON] самостійно виховує та утримує доньку [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] /а.с.11-12/ Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 12.02.2024 року, встановлено, що на час перевірки в будинку [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] /а.с.13/. Рівшенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.09.2022 року шлюб між сторонами розірвано, малолітню дитину [PERSON] залишено на проживанні, вихованні та утриманні разом із матір`ю [PERSON] , малолітню дитину [PERSON] залишено на проживанні, вихованні та утриманні разом із батьком [PERSON] /а.с.14-15/. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизна-них або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом. Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбних відносин в них народились діти [PERSON] та донька [PERSON] ,зокрема, донька [PERSON] проживає та перебуває по теперішній час на утриманні батька. При цьому, судом встановлено, що відповідач не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком спільної дитини. Однак, як встановлено судом, у позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності захисту прав та інтересів дитини, яка виховується тільки одним із батьків. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги повне визнання уточнених позовних вимог матір`ю дитини, та ту обставину, що встановлення вищезазначеного факту необхідно позивачу для використання його права на отримання допомоги на дитину, суд вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на утриманні та вихованні батька, підлягають задоволенню. Тому, відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для встановлення вказаного юридичного факту. При цьому, відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved