Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом до відповідача, в якому зазначив, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 146348 від 11.11.2004 [PERSON] стала власником 2 земельних ділянок загальною площею 0,9092 га, а саме із кадастровим номером 1821182700:06:001:0063 площею 0,7201 га та 1821182700:06:002:0227 площею 0,1891 га, що розташовані за межами с. Краївщина Хорошівської селищної ради Житомирського району. У подальшому, 15.05.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна за [PERSON] (підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 46914342 від 17.05.2019). Однак, [PERSON] , у порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, будучи громадянином республіки Білорусь, земельні ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровими номерами 1821182700:06:001:0063 та 1821182700:06:002:0227 добровільно не відчужила. Прокурор просить припинити громадянці республіки Білорусь [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1821182700:06:001:0063 площею 0,7201 га та на земельну ділянку кадастровий номер 1821182700:06:002:0227 площею 0,1891 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Хорошівської селищної ради, Житомирського району, Житомирської області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги прокурора просить задовільнити у повному обсязі, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник прокуратури у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Про місце і час розгляду повідомлений згідно з вимогами ст. 128, 131 ЦПК України, про що є оголошення на на веб-сайті «Судова влада». Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи, не повідомив суд про причини своєї неявки, відзиву на позовну заяву не надав. Прокурор та позивач не заперечували проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках. Представництво прокурором інтересів держави в суді відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Звернення прокурора з вказаною позовною заявою до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання переходу право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка не може набуватися у власність іноземцем. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушено визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземний громадянин не відчужив їх упродовж року після набуття права власності. На даний час він без перешкод використовує спірні земельні ділянки на території України. У відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до п.п.1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 основними завданнями Держгеокадастру є серед решти реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п.п. 33 п.4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель, зокрема, за додержанням строків розгляду заяв чи клопотань щодо набуття і реалізації прав на землю. Коростишівською окружною прокуратурою 14.03.2023 відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області скеровано повідомлення про стверджувальні порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів до їх відновлення. Листами від 20.03.2023 № 10-6-0.6-965/2-23 та 20.03.2023 № 10-6-0.6-968/2-23 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило про неможливість звернення з позовом до суду, у зв`язку із обмеженим фінансуванням та відсутністю коштів для сплати судового збору. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Такий висновок повністю відповідає позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. Таким чином, обґрунтування, наведені прокурором в позові щодо представництва в суді, суд вважає достатніми для його звернення у суд, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , яка проживає в м. Бобруйськ, видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту на земельну частку (пай) у землях, що перебувають у колективній власності КСП «Діброва» с. Краївщина розміром 3,37 умовних кадастрових гектарів. [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 146348, виданого Володарсько-Волинською райдержадміністрацією 11.11.2004 року, належать 2 земельні ділянки загальною площею 0,9092 га, а саме із кадастровим номером 1821182700:06:001:0063 площею 0,7201 га та 1821182700:06:002:0227 площею 0,1891 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Краївщинської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.02.2023 за № 324044767 та №324044874 вбачається, що датою державної реєстрації за [PERSON] права власності на зазначені вище земельні ділянки є 15.05.2019. Також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянином республіки Білорусь, що підтверджується копією паспорта [NUMBER] , виданого 06.11.2001 року. Відповідно до листа Управління ДМС України в Житомирській області від 12.06.2023 не встановлено інформації стосовно [PERSON] щодо оформлення набуття, прийняття та встановлення належності до громадянства України. Частиною 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до вимог п.п. «д, е» ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду: не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до п.п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду Згідно ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 1 ст. 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач, будучи громадянином іноземної держави та отримавши у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення, повинен був діяти у відповідності до приписів Земельного кодексу України, однак упродовж року після набуття права власності на успадковану земельну ділянку сільськогосподарського призначення добровільно її не відчужив, вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку ст.145 ЗК України. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23 січня 2018 року (провадження № 61-1390 св 17). Враховуючи викладене, позовні вимоги прокурора щодо примусового припинення права власності відповідача на дану земельну ділянку шляхом її конфіскації підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Таким чином чинним законодавством України передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом та не потребує додаткового зазначення про це у резолютивній частині рішення. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені, з відповідача підлягає стягненню на користь прокуратури Житомирської області судовий збір у розмірі 5368,00 гривень.

Outcome: approved