Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

В лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на : будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1); земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1500 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (2); земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 1746 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (3), які належали [PERSON] . Позов аргументував тим, що вказані житловий будинок, земельні ділянки належали батькові [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли будинковолодіння з надвірними спорудами та земельні ділянки: площею 0,1500 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; площею 0,1746 га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Він як спадкоємець першої черги за законом має право на спадкування майна, належного покійному батькові. Проте, правовстанолюючий документ на будинок має виправлення адреси будинку, а в Державних актах на право власності на земельні ділянки є дописки, тому вони не можуть бути прийняті нотарусом для вчинення нотаріальних дій, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріт". Вказані виправлення сталися з вини осіб, які їх виписували, на які вчасно ніхто не звернув увагу. У звязку з цим, приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Інших спадкоємців першої черги, які б претендували на спадщину не має, мати [PERSON] померла [INFO] . Вимушений звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. Ухвалою судді від 07.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належно. Представник позивача [PERSON] адвокат Терещенко Р.В. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує повністю, проти винесення рішення під час підготовчого розгляду не заперечує. Представник відповідача Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. У відповідності до частини 3 статті 211, частини 2 статті 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та зясувавши фактичні обставини, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Судом встановлено, позивач [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, інших спадкоємці як за законом так і за заповітом не встановлено (15 листопада 2020 року, за даними Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 17.11.2020 року, померла [PERSON] , [INFO] , що була дружиною [PERSON] та матірю [PERSON] ) звернувся до суду про визнання права власності на спадкове майно, у звязку з неможливість його оформлення через нотаріальну контору. Так, [PERSON] , [INFO] , який відповідно до Свідоцтва про народження, що видане 01.02.1975 року, актовий запис 12, є батьком [PERSON] , [INFO] (позивача), помер [INFO] , що підтверджено Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 27.01.2023 року, актовий запис № 12. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71800752 від 15.03.2023 приватний нотаріус Білоус В.П. завів спадкову справу № 36/2023, спадкодавець [PERSON] . Відповідно до копії постанови приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Білоус В.П. від 17.08.2023 року № 278/02-31 за матеріалами спадкової справи № 36/2023, заведеної за заявою спадкоємця [PERSON] на майно померлого [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно (житловий будинок та дві земельні ділянки) розташовані за адресою: [ADDRESS] . Так, [PERSON] не надав оформлений у відповідності до законодавства документ, який засвідчує право власності на житловий будинок, а Державні акти на право власності на земельні ділянки у звязку з дописками не можуть бути прийнятими для вчинення нотаріальний дій. Спадкоємцю розяснено право звернення до суду, право на оскарження постанови. Згідно пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. У розясненнях, наданих у пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством "Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації" від 06.07.2023 року № 206, станом на 01.01.2013 року, право власності на домоволодінння [ADDRESS] зареєстровано у КП "ЧООБТІ" в кн. 7 реєстровий № 1060, за [PERSON] , та право власності підтверджує Договір купівлі - продажу посвідчений Вільшанською селищною радою від 12.12.1980 року реєстровий № 92. У вказаному договорі, що наданий в копії, є виправлення номеру будинку, із зазначенням виправлене 36 не читати, написаному 34. Відповідно до довідки селищного голови С. Адомський від 19.07.2023 № 02-34/224, згідно даних погосподарського обліку Вільшанської селищної ради житловий будинок, власником якого є померлий [PERSON] , знахожиться за адресою: [ADDRESS] обсті. За даними Висновку субєкта оціночної діяльності про ринкову вартість обєкта нерухомості станом на 29.12.2023 року та технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, що по [ADDRESS] , станом на 01.01.2021, будинковолодіння має вартість 94 956,00 грн., власник [PERSON] . Відповідно до виписки з погосподарської книги № 13 на 2016 - 2020 роки Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, дані від 13.07.2023 р. № 02-34/221, номер обєкта погосподарського обліку - № 1022-13, місцензнаходження (адреса) - [ADDRESS] , відомості про членів домогосподарства - голова домогосподарства [PERSON] , рік побудови житлового будинку - 1974 р., загальна площа - 68,2 кв.м., житлова площа - 30,00 кв.м., кількість житлових кімнат - 3, будівництво господарських будівель і споруд закінчено до 05 серпня 1992 року. Вирішуючи питання про належність на праві власності спадкодавцю земельних ділянок, суд керувався наступним. Положення статтей 81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Із оглянутий матеріалів, вбачається, що земельні ділянки, які зазначені в Державних актах на право власності на земельну ділянку: Серія ЯИ № 968460 від 11.11.2009 року (площа 0,1500 га., цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); Серія ЯИ № 968461 від 11.11.2009 року (площа 0,1746 га., цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства), місце розташування [ADDRESS] , належать [PERSON] , та містять дописки, а саме виправлення у даті рішення на підставі якого видавалися. Відомості про державну реєстрацію вказаних земельних ділянок, підтверджені даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з датою формування 11.07.2023, 21.07.2023 за № НВ-4600557562023, № НВ-5300603862023, відповідно, право власності [PERSON] . Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, на підставі статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав. Отже, за відсутності будь - якого застереження, обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважаються встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами, земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS] , які входять у спадкову масу, та, оскільки, у спадкоємця відсутні належні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадщини через нотаріальну контору, суд приймає визнання позову відповідачем у справі, так як зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved