Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником 67/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрований також відповідач, який фактично не проживає за місцем реєстрації із 2013 року, обов`язків по утриманню житла не здійснює, не бере участі в оплаті комунальних послуг, в будинку відсутні його речі. Разом з тим, факт реєстрації відповідача у вказаному вище будинку створює позивачу суттєві перешкоди, що полягають, зокрема, у сплаті в значно більшому розмірі коштів за комунальні послуги. З огляду на викладене у позовній заяві, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 07 грудня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.1996 року належить 67/100 житлового будинку [ADDRESS] . Про дану обставину свідчать наявні у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 25.04.1996 року та витягу з Державного реєстру речових прав від 10.10.2023 року. Крім позивача, у вказаній квартирі також зареєстрований [PERSON] , однак не проживає в помешканні з 2013 року, що підтверджується актом ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» від 21.11.2023 року та відповіддю №363373 від 13.12.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у помешканні за адресою: [ADDRESS] та його фактичне не проживання в ньому без поважних причин з 2013 року, на підставі чого суд дійшов висновку, що реєстрацією місця проживання відповідача у будинку, який належить на праві власності позивачу, порушуються його права як власника, через що вимоги останнього підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. Враховуючи викладене та

Outcome: approved