Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

09 лютого 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Кірюшин А.А., звернувся до суду з позовом до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Кудрановський Ю.В., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №174905, яким з нього, [PERSON] , стягнуто грошові кошти на користь відповідача ТзОВ «ФК «Дебт Коллекшт». Окрім того, просить стягнути з відповідача грошові кошти, які стягнуті з нього у виконавчому провадженні №67942716 за виконавчим написом від 15.06.2021, реєстраційний №174905, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., в сумі 3083,00 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з професійною правовою допомогою в сумі 11\~200 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 31.10.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ним, [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №2840516272/158440. Згідно договору факторигну право вимоги за кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн». Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 15.06.2021 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №174905 про стягнення з нього суми заборгованості за згаданим вище договором про споживчий кредит в сумі 4095,10 грн, що підтверджується копіями кредитного договору, виконавчого напису та постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2021, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Журидом С.М. у виконавчому провадженні №67942716. У подальшому, відповідно до постанови від 15.02.2023, вказане виконавче провадження було передано для подальшого виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Київ Кудрановському Ю.В. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконання з огляду на те, що такий вчинено всупереч приписам ст. 87 Закону №3425-ХІІ. Також він не отримував від відповідача лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги відповідача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність пред`явленої до стягнення суми. Таким чином, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Окрім того, враховуючи, що виконавчий напис вчинено протиправно, відпала підстава на якій відповідач набув кошти від нього, [PERSON] , внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим він вважає за можливе повернути безпідставно набуте майно. 13 лютого 2024 року ухвалою суду зупинено стягнення по виконавчому провадженню №67942716, прийнятому приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Кудрановським Ю.В. 15 лютого 2023 року, на підставі виконавчого напису №174905, вчиненого 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн» з [PERSON] 4095,10 грн боргу. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.; приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Кудрановський Ю.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без\~руху,\~надано строк\~для усунення\~недоліків,\~який не\~може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху. 16 лютого 2024 року на адресу суду від представника заявника [PERSON] [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків разом із платіжною інструкцією № 0.03475310284.1 про сплату судового збору [PERSON] в сумі 968,96 грн. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в\~\~порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу у\~\~справі запропоновано надати\~відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини. З матеріалів справи слідує, що 31 жовтня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено договір про надання фінансового кредиту №2840516272/158440, згідно з яким банк надав йому фінансовий кредит в розмірі 1700,00 грн. 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був вчинений та зареєстрований в реєстрі за №174905 виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2840516272/158440 від 31.10.2019, укладеним із первісним кредитором ТОВ «Гоуфінгоу», право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора ТОВ «Фінанслва компанія «Сіті Фінанс Груп» відповідно до договору факторингу №1-31/05/2021 від 31.05.2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. В подальшому, між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» було укладено Договір №1-03/06/2021 про відступлення права вимоги від 03.06.2021, відповідно до якого ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Сума заборгованості за період з 15 січня 2020 року по 09 червня 2021 року складає 2895,10 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1700,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1195,10 грн. та плата за вчинення даного виконавчого напису. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 4095,10 грн У вказаному виконавчому написі зроблено відмітку, що він набрав чинності з дати вчинення, тобто з 15 червня 2021 року. Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2021, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журидою С.М. відкрито виконавче провадження №67942716 з примусового виконання виконавчого напису №174905, вчиненого 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» з [PERSON] заборгованості в розмірі 4095,10 грн. Крім того, стягнуто з [PERSON] основну винагороду приватного виконавця в розмірі 409,51 грн.\~\~ Згідно постанови про прийняття виконавчого провадження №67942716 від 15 лютого 2023 року до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журиди С.М. надійшла заява, якою стягувач просить передати всі виконавчі провадження приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Кудрановському Ю.В. для подальшого виконання. Приватним виконавцем Журидою С.М. передано паперові матеріали виконавчого провадження. Приватним виконавцем Кудрановським Ю.В. прийнято виконавче провадження №67942716 з примусового виконання виконавчого напису №174905, вчиненого 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» з [PERSON] заборгованості в розмірі 4095,10 грн. Як вбачається з листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кудрановського Ю.В. №6196 від 02 лютого 2024 року, адресованого адвокату Кірюшину А.А., на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кудрановського Ю.В. перебувало виконавче провадження №67942716 з примусового виконання виконавчого напису №174905, виданого 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., резолютивною частиною якого вказано: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» 4095,10 грн боргу. По даному виконавчому провадженню станом на 02 лютого 2024 року стягнуто борг в розмірі 3083,00 грн. За загальним правилом статей\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої\~статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення\~нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий\~напис не\~породжує права\~стягувача на\~стягнення грошових\~сум або\~витребування від\~боржника майна,\~а підтверджує,\~що таке\~право виникло\~в стягувача\~раніше.\~Мета вчинення\~виконавчого напису\~-\~надання стягувачу\~можливості в\~позасудовому порядку\~реалізувати його\~право на\~примусове виконання\~зобов`язання\~боржником.\~При цьому\~безспірність заборгованості\~чи іншої\~відповідальності боржника\~для нотаріуса\~підтверджується формальними\~ознаками -\~наданими стягувачем\~документами згідно\~з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім того, слід звернути увагу, що за приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Кредитний договір №2840516272/158440 від 31.10.2019, укладений між [PERSON] та ТОВ «Гоуфінгоу», правонаступником якого є ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», не був нотаріально посвідчений, що стверджується позивачем та не спростовано відповідачем, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку. Будь-яких даних щодо наявності нотаріально посвідченого кредитного договору, а також заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» відповідачем суду не надано, окрім того в суду відсутні підтверджуючі документи щодо правонаступництва усіх прав та обов`язків ТОВ «Гоуфінгоу» ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на які посилається приватний нотаріус при винесені виконавчого напису. За наведених обставин, неможливо встановити відповідність поданих стягувачем для вчинення виконавчого напису документів вимогам Переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. З приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц. Крім того,\~слід брати до уваги постанову Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15, в якій викладено наступний правовий висновок: відповідно до\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ № 361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Суд встановив, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. В матеріалах справи також відсутні дані про направлення повідомлення [PERSON] про порушення ним основного зобов`язання і про вимогу виплати заборгованості в сумі 4095,10 грн. Докази отримання [PERSON] такого повідомлення також відсутні. Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними, оскільки боржник у строк, не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису, не був обізнаний про борг, його розмір, а тому не міг виставити заперечення кредитору щодо невідповідності заявленої до стягнення суми його кредитним зобов`язанням. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У спорі, який виник, заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач її не визнає шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд звертає увагу на наступне. У пунктах\~20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові\~від 27\~березня 2019\~року у\~справі №\~137/1666/16-ц\~Велика Палата\~Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи усі вищевикладені обставини, норми матеріального права та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стосовно вимоги про стягнення коштів, стягнутих за спірним виконавчим написом, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). На підставі вищевикладеного суд вважає, що безпідставно набуті кошти підлягають поверненню позивачу, враховуючи факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення [PERSON] коштів в розмірі 3083,00 грн. Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь\~витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 11200 грн. Пунктами 1, 2, 3 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з вимогами\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2\~статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої\~статті 27 Закону\~до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями ст. 627\~ЦК України\~закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Наявність договірних відносин між Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» та позивачем [PERSON] підтверджується договором про надання правової допомоги, від 30 січня 2024 року, згідно якого оплата здійснюється замовником у готівковій формі, на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, окремих кошторисів або рахунків, у відповідності до виконаних видів юридичних послуг або запланованих витрат, пов`язаних з виконанням цього Договору (п.5.2). Вартість послуг за цим Договором визначається відповідно до обсягу наданих послуг, вказаних у акті приймання-передачі виконаних робіт (п.5.3). За даними акту виконання робіт по договору про надання правової допомоги від 30 січня 2024 року, укладеного між виконавцем «Адвокатське бюро Артема Кірюшина», в особі директора Кірюшина А.А., та замовником [PERSON] , згідно з яким сторони домовилися, що загальна вартість послуг з надання професійної правової допомоги станом на 30.01.2024 складає 11\~200, 00 грн (3200 грн усна консультація тривалістю 4 год. (вартість 1 год. 800 грн), 4000 грн підготовка позовної заяви, яка склала 5 год.). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №67 від 30.01.2024, Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» від [PERSON] прийнято 11\~200,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 30.01.2024. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Так, представник позивача адвокат Кірюшин А.А. просить суд стягнути з відповідача в користь позивача витрати, понесені позивачем, на професійну правничу допомогу у розмірі 11200 грн. Разом з тим, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, наведені представником позивача у наданих суду документах, є неспівмірними, оскільки не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, складності справи, обсягу наданої правової допомоги. З врахування наведеного, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також ураховуючи критерій складності справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Окрім цього, зважаючи на приписи ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 968 грн 96 коп. покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved