Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

22 січня 2024 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Волошин Ігор Андрійович, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей, у якій позивач просить: розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 04 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом №90; визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації або проживання батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 04 серпня 2012 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Його спільне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку з тим, що вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідачка почала нехтувати сімейними цінностями. Вона не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На підставі такого відношення до нього та їхніх дітей, він втратив до відповідачки почуття любові та поваги, які були у нього під час укладення шлюбу. Він вважає, що надання строку на примирення не виправить стан його відносин з відповідачкою, а спроби примирення між ними не приносять жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан його відносин з відповідачкою та продовжить їх перебіг в часі. Він переконаний, що він з дружиною мають різні характери, протилежні погляди на сімейне життя, обов`язки та захоплення, що виключає їхнє подальше спільне життя. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, оскільки він не має наміру бути в зареєстрованому шлюбі з жінкою, з якою не бажає сумісно проживати у подальшому. На даний час ведення спільного господарства та шлюбні відносини між ними припинені. Шлюбні стосунки не підтримуються біля шести місяців та вони проживають окремо. Майнових спорів на даний час між ними немає. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з ним, оскільки після припинення шлюбних відносин у 2023 році між ними було досягнуто усної домовленості, що діти залишаються проживати з батьком. Відповідачка практично не бере участі ні у вихованні, ні в матеріальному утриманні дітей. Квартира, де він проживає разом з дітьми належить його батькові на праві власності. На даний час він працює і має достатній дохід щоб одноособово утримувати їхніх дітей. За даними з Єдиного державного демографічного реєстру №415449 від 22 січня 2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 05 березня 2013 року (а.с.23). Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.24). 28 лютого 2024 року на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області надійшов висновок органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області №2.1-09/542 від 26 лютого 2024 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , зареєстрованим та проживаючим за адресою: [ADDRESS] (а.с.33, 34-36, 37). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Волошин І.А. у підготовче судове засідання не з`явилися, але представник позивача у позові зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача (а.с.8). Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с.38, 39-41). Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області Гронь О. у підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про проведення розгляду справи без її участі. Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з`явилися у судове засідання. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, викладені ними у заявах, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2012 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис №90, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Право на подачу позову одним із подружжя передбачено ст.110 Сімейного кодексу України, ст.111 Сімейного кодексу України на суд покладено обов`язок вживання заходів щодо примирення подружжя, що може бути можливим у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, за ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами відсутні, спільне господарство ними не ведеться і збереження сім`ї не можливо, що також визнається відповідачкою, отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, встановлено, що в шлюбі у сторін народилися малолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.14) та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 31 липня 2019 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.15). Малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на даний час зареєстровані і проживають разом з батьком [PERSON] та повністю перебувають на його утриманні, мати [PERSON] участі у вихованні та утриманні дітей участі практично не приймає. Між сторонами існує спір щодо місця проживання їхніх малолітніх дітей. Батько дітей [PERSON] має зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло № [NUMBER] , виданого 19 квітня 1999 року виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів Вінницької області (а.с. 16). Відповідно до довідки Вих. №1/к від 19 січня 2024 року [PERSON] працює на Філії «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики служби з автоматизованих систем керування виробництвом з 17 травня 2023 року по теперішній час (а.с.17). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради №2.1-09/542 від 26 лютого 2024 року (а.с.34-36), який затверджений рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №135 від 26 лютого 2024 року (а.с.37), орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , зареєстрованим та проживаючим за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частинами 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 2, 4 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Ст.160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачкою [PERSON] , інтереси малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , їхнє фактичне проживання за адресою: [ADDRESS] , з батьком, який виховує та утримує їх, висновок органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дітей слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей задоволені в повному обсязі, розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в сумі 2 422,40 грн.

Outcome: approved