Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Заявниця 07.03.2024 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] . [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м та перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] - строком на шість місяців. -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб - строком на шість місяців. В обґрунтування заяви зазначила про те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , в одній квартирі із своїм сином [PERSON] , син постійно зловживає наркотичними засобами, постійно псує її життя, розстроїв її здоров`я, як фізичне, так і психічне, оскільки з його боку були постійні погрози, побої, образи нецензурною лайкою, постійно жене її з квартири, псує її особисте майно, на зауваження не реагує, чим вчинив психологічне домашнє насильство. У зв`язку з чим, вона постійно вимушена звертатися до поліції з заявами, саме з приводу звернення до поліції, тому що, в діях [PERSON] вбачає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий мас передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності саме з цього приводу і був складний відповідний протокол. \~ \~ \~ \~Крім того зазначає, що [PERSON] раніше судимий: -14.12.2005 року, Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст.190, ч.3 ст.357, ч.3 ст.358 КК України до остаточного, на підставі ст.70 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. 20.12.2006 року звільнений з Біленьківської ВК Запорізької області, невідбутий строк склав 1 рік 10 місяців 27 днів. -13.02.2008 року, Приморським районним судом м.Одеси за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.4 ст.187 КК України, до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 17.04.2014 року звільнений із Софїївської ВК Запорізької області умовно - достроково, невідбутий строк 1 рік 10 місяців 18 днів. Зазначає, що [PERSON] вчиняє насильство над нею протягом тривалого часу, агресивні дії в її сторону щоразу посилюються. З огляду на вище викладені факти та оцінюючи його поведінку, заявниця впевнена, що такі дії будуть продовжуватись в її сторону та в сторону її іншої дитини, що також може призвести до тяжких наслідків, як для неї, так і для дитини, тому просить вимогу про видачу обмежувального припису задовольнити. Заявою від 08.03.2024 на ім`я суду [PERSON] додатково надала на адресу суду роздруківки з сайту «Судова влада України» щодо стану розгляду справ, стороною яких є [PERSON] , зазначені нею, як «докази про скоєння адміністративного правопорушення по ч.1.ст.130 КУпАІІ України, та 124 КУпАП України та роздруковану з сайту «Судова влада України» ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя «про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ч.2. ст.186 КК України» В судове засідання заявниця [PERSON] яка про дату, час та місце розгляду заяви про видачу обмежувального припису повідомлялася належним чином, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ст. 350-5 ЦПК України\~суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З огляду на зазначені вимоги закону суд вважає за можливе розглянути справу у цьому судовому засіданні за відсутності заявника та заінтересованої особи [PERSON] . При вирішенні заяви суд виходить з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з розділом\~IV\~глави\~13 ЦПК України\~визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.350-6 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. За змістом ч.2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч.3 ст.26 цього Закону). Ч.1-4\~ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до копії свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] , [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (повторного) серії [NUMBER] , [PERSON] уклала шлюб [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Заявником до заяви надана копія постанови Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.01.2024 у справі ЄУН 332/312/24, відповідно до якої [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 гривень на користь держави. Як встановлено судом у справі ЄУН 332/312/24, 03.01.2024 о 07.00 год [PERSON] , знаходячись у загальному коридорі будинку [ADDRESS] , влаштував сімейну сварку з братом та матір`ю, в ході якої лаявся нецензурною лайкою, погрожував розправою, на зауваження не реагував, чим вчинив психологічне домашнє насильство.\~ При цьому, як вбачається постанови Заводського районного\~суду м.Запоріжжя\~від 23.01.2024\~у справі\~ЄУН 332/312/24,\~співробітниками поліції за вищевказаним фактом терміновий заборонний припис щодо [PERSON] не складався. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові №753/4405/20 від 12.04.2022 зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються правовідносини, що розглядаються судом, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 4, 14, 15 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. З аналізу норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). За змістом частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У свою чергу, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 1 цитованого Закону під оцінкою ризиків слід розуміти оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Жодних даних про вчинення [PERSON] економічного, сексуального чи фізичного насильства судом не встановлено. Притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП, а також засудження у 2005 році за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.3 ст.357, ч.3 ст.358 КК України та у 2008 році за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст. 187 КК України, не свідчить про вчинення ним домашнього насильства. Щодо посилань заявниці на її заяву (повідомлення) до поліції такого змісту: 05.03.2024 за адресою її проживання: [ADDRESS] , прийшов син [PERSON] , який почав виражатися нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, то дані про прийняття рішення за вказаною заявою [PERSON] не надано. Сам факт\~звернення заявника\~до правоохоронних\~органів не\~підтверджує вчинення\~заінтересованою особою\~домашнього насильства. Зазначене стосується і доводів заявниці про надходження до Комунарського районного суду м.Запоріжжя обвинувального акту щодо [PERSON] за ч.2 ст.186 КК України, оскільки вказане не стосується предмету доказування у справах щодо видачі обмежувального припису. Жодних доказів того, що [PERSON] після 03 січня 2024 року (за фактом, коли він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП) скоював протиправні дії щодо заявниці або мешкаючи разом з нею членів її родини, до заяви не надано, адже такі обставини можуть бути встановлені лише постановою суду у справі про адміністративне правопорушення або вироком суду у кримінальному провадженні. Будь-яких доказів на підтвердження ймовірності того, що з боку заінтересованої особи у подальшому може бути застосоване домашнє насильство у будь-який формі, заявницею не надано. Аналізуючи викладене та надані заявницею докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки заявницею не надано належних та достатніх доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. Отже, суд приходить до висновку, що заявниця у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] фізичного та психологічного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, оскільки не доведено необхідності забезпечення безпеки заявника шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», так і не доведено, що таке втручання в права і свободи особи є пропорційним, а тому підстави для задоволення заяви відсутні. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed