Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

13 лютого 2024 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 426 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-4). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час на різних посадах на ПрАТ, ним отримано хронічне професійне захворювання: сидеросилікоз першої стадії пізній розвиток, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група [PERSON] другого ступеня, яке, відповідно до акту розслідування від 21.03.2023, виникло з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 25.01.2024 повторно позивачу була встановлена 3-тя група інвалідності та 60% втрата професійної працездатності безстроково. За висновком МСЕК йому рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні. Позивача постійно турбує приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, відчуття важкості у грудній клітці, періодичні приступи задухи, головний біль, запаморочення при підвищенні артеріального тиску, зниження слуху на праве вухо, періодична важкість у правому підребер`ї, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні. Значну частину часу він витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан його здоров`я не відновиться навіть при лікуванні, і це додає йому ще більшого морального пригнічення та призводить до постійних переживань. Вважає, що шкода завдана не тільки йому особисто, а і його сім`ї. Через погіршення стану здоров`я не може матеріально забезпечувати свою сім`ю як раніше, і навпаки сам потребує фізичної та моральної допомоги від своїх близьких. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2024 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 17.01.2024, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.57). 22.02.2024 в суд надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.30-55) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку; за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, не зважаючи на явні ознаки ушкодження здоров`я та періодичне проходження лікування, продовжуваав працювати у шкідливих умовах, і жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «Північний ГЗК» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. З медичної документації вбачається, що позивач відчував симптоми захворювань ще за декілька років до встановлення стійкої втрати працездатності, проте продовжував працювати в шкідливих умовах, не дивлячись на застереження лікарів, і звільнився у зв`язку з виходом на пенсію. Вказує, що позивачем не надано доказів встановлення стійкої втрати працездатності вперше. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності вперше, а саме з 25.05.2023, надає суду довідку МСЕК серії 12ААВ №130953 та серія ААА №129501 на підтвердження проходження позивачем первинного огляду (а.с.44,45). Крім того, вважає що позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Також, представник відповідача вважає, що заявлена сума на відшкодування моральної шкоди підлягає оподаткуванню, тобто податки слід стягнути з позивача у разі задоволення позовних вимог. Однак, позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Працюючи з 10.11.2005 по 10.04.2007 механіком дільниці дробильної фабрики №1 ВАТ «Півн.ГЗК» [PERSON] здійснював огляд устаткування фабрики, організовував виконання ремонтних робіт підрядними організаціями, виконував аналіз і планування роботи медслужби, вивчав технічну документацію, розробляв заходи по усуненню виявлених недоліків. Внаслідок недосконалості технології дроблення руди підпадав під вплив підвищених концентрацій пилу із вмістом діоксиду кремнію від 10-70%. Раніше працюючи з 05.08.1991 по 25.11.1991, з 13.12.1993 по 01.11.1995 машиністом конвеєра дробильної фабрики №2; з 01.11.1995 по 23.03.1998, з 27.07.2000 по 05.06.2001 дробильником дробильної фабрики (ДФ №2); з 23.03.1998 по 28.06.1999, з 06.06.2001 по 04.10.2005 майстром (старшим) дільниці дробильної фабрики №2, з тих же причин підпадав під вплив підвищених концентрацій пилу з вмістом діоксиду кремнію від 10-70%. Вказаний період розоти позивача на ПрАТ підтверджується копіює трудової книжки (а.с.8-11), обставини за яких позивач отримав хронічне професійне захворювання підтверджується п.17 акта розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.20). Згідно акта розслідування хронічного професійного захворювання від 21.03.2023 (а.с.18-22), позивачу [PERSON] встановлені хронічне професійне захворювання: сидеросилікоз першої стадії (1/1; t/t; em; od) пізній розвиток, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. ЛН другого ступеня. J 62.8. Позивачу вперше встановлена 3-тя група інвалідності з 24.04.2023 та 30% втрати професійної працездатності безстроково по сидеросилікозу, згідно висновку МСЕК від 25.05.2023р., а при повторному огляді позивачу встановлена 3-тя група інвалідності з 24.04.2023 та 60% втрати професійної працездатності з 08.01.2024 безстроково по сидеросилікозу, згідно висновку МСЕК від 25.01.2024, де також зазначено, що позивачу протипоказані важка фізична праця в умовах виробничого пилу; рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.23,44,45). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.03.2023 (а.с.18-22), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: пил із вмістом діоксиду кремнію від 10-70%: концентрації пилу із вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 2,1-2,7 рази та складала від 4,2 до 5,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Умови виробничого середовища та важкість праці механіка дільниці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.20). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 6 років. Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд вважає,\~що слід\~врахувати роз`яснення\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.,\~з подальшими\~змінами,\~"\~Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди",\~відповідно до\~якого,\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~суд визначає\~в межах\~заявлених вимог\~залежно від\~характеру та\~обсягу заподіяних\~позивачеві моральних\~і фізичних\~страждань,\~з урахуванням\~в кожному\~конкретному випадку\~ступеня вини\~відповідача та\~інших обставин.\~Зокрема,\~враховується характер\~і тривалість\~страждань,\~стан здоров`я\~потерпілого,\~тяжкість отриманого\~захворювання,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретні обставини\~по справі,\~характер моральних\~страждань і\~наслідки,\~що наступили. При встановленні розміру\~моральної шкоди\~суд враховує\~характер захворювання,\~пов`язаного з\~обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також тривалість його роботи у шкідливий умовах. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК (а.с.23,44,45) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 180 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 1800,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial