Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

05.01.2024 року позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 10.08.2022 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, який оформлений розпискою, відповідно до якого він передав відповідачу у борг 8500 Євро, які останній зобов`язався повернути до 01.01.2023 року. Однак, запозичені кошти [PERSON] на даний час так і не повернув бодай частково. При цьому, відповідач продовжує ухиляється від взятих на себе зобов`язань. Враховуючи наведене та з огляду на положення ст. 550 та ч. 2 ст. 625 ЦПК України, просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь борг за договором позики в розмірі 8500 Євро та нараховані на суму заборгованості пеню в сумі 821,59 грн. та 3 % річних в розмірі 14905,97 грн., а також судові витрати по справі (а.с. 28-31). До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву, у якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 45). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомленим належним чином, заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Судом встановлено, що 10.08.2022 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено Договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 8500 Євро, та які зобов`язався повернути останньому до 01.01.2023 року. Факт отримання [PERSON] грошових коштів в якості позики підтверджується Розпискою від 10.08.2022 року, власноруч написаною відповідачем, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 7, 46). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, відповідач [PERSON] ані в обумовлені Договором позики від 10.08.2022 року строк, ані на день звернення позивача до суду з даним позовом, ані на день постановлення даного судового рішення, кошти [PERSON] не повернув. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За наведених обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 8500 Євро. У своєму позові [PERSON] також ставить питання про стягнення з відповідача пені та трьох відсотків річних. Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зауважує, що правовідносини виникли між сторонами 10.08.2022 року, тобто у період дії в Україні правового режиму воєнного стану, який триває по даний час. Із наведеного слідує, що вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені та трьох відсотків річних за період, який розпочався після введення в Україні воєнного стану, є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити. За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики судом задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3570 грн. (Розрахунок: «розмір задоволених вимог: 370000 грн.» / «ціна позову: 372727,56 грн.» х «судовий збір, що підлягав сплаті: 3727,28 грн.»). Суд також зауважує на такому. При зверненні до суду стороною позивача було сплачено 4324,20 грн. в той час, коли такий підлягав сплаті в розмірі 3727,28 грн., тобто 1 % ціни позову, як це визначено пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Відтак, суд роз`яснює право позивача на повернення внесеного судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір»). На підставі ст. ст. 15, 16, 526, 549, 625, 1046, 1049, Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України,

Outcome: partial