Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 50000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, 2390 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подала. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, вказавши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялась завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Також, за місцем проживання відповідача виходив судовий розпорядник, проте, повістку про виклик до суду вручити не виявилось можливим, оскільки за зареєстрованою адресою відповідача двері ніхто не відчинив, про що було складено відповідний акт від 14.02.2024. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2023, яка залишена без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06.09.2023, по кримінальному провадженню № 750/6297/22, внесеному в ЄРДР № 12022275440005339 від 12.09.2022, відносно [PERSON] , [INFO] , громадянки України, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності [PERSON] , було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із наглядом в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні. Вказаною ухвалою суду встановлено, що 10 вересня 2022 року о 08 годині 42 хвилини [PERSON] , знаходячись біля будинку № 58 по вул. Бобровицькій у м. Чернігові, перебуваючи в стані неосудності, тобто, не усвідомлюючи свої дії та не керуючи ними внаслідок психічного захворювання, що має ознаки параноїчної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), нанесла [PERSON] один удар правою ногою по лівому стегну та один удар совком, який знаходився у [PERSON] у правій руці, по лівому плечу, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців лівих верхньої та нижньої кінцівок, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а також [PERSON] нанесла [PERSON] один удар совком, який знаходився у [PERSON] у правій руці, по голові в область обличчя, чим спричинила потерпілій тілесне ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин лобної ділянки голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як було встановлено під час розгляду кримінального провадження у справі № 750/6297/22, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а тому відповідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК України вона є відповідачем у подібних правовідносинах. Так, згідно ч. 2 ст. 1186 ЦК України якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. На підставі ст. ст. 23, 1167\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку з пошкодженням майна. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено судам в п. 3 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п. 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт заподіяння позивачу тілесних ушкоджень підтверджений матеріалами кримінального провадження № 750/6297/22, а тому суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди у наслідок протиправних дій дочки відповідача. Визначаючи розмір шкоди, суд виходить з наведених вище норм,

Outcome: partial