Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

04.12.2020\~року позивач\~ [PERSON] \~подав до\~суду позовну\~заяву до\~ [PERSON] ,\~в якій,\~просить визнати\~за [PERSON] \~право власності\~на 1/2\~спільного майна\~подружжя,\~а саме:\~квартиру [ADDRESS] та\~ \~легковий автомобіль\~марки MINI\~COOPER,\~2015\~року випуску,\~р/н\~ [NUMBER] .\~В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що \~перебували у\~шлюбі з\~28.04.2014\~року,\~від якого\~ \~мають спільну\~дитину -\~дочку,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~За час\~шлюбу сторони\~мають спільне\~набуте майно,\~яке є\~предметом спору.\~Зазначене майно\~оформлено та\~документально знаходиться\~у власності\~відповідача.\~Так,\~право власності\~на квартиру\~відповідачка набула\~на підставі\~договору про\~участь у\~фонді фінансування\~будування №\~78/У4\~від 28.10.2016р.,\~укладеного з\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Новий\~Львів».\~Позивач також\~зареєстрований та\~проживає у\~зазначеній квартирі.\~Автомобіль був\~придбаний за\~16\~тисяч доларів\~США і\~також був\~зареєстрований на\~ відповідачку\~03.01.2019р.\~Зазначене вище\~майно було\~придбане сторонами\~під час\~перебування у\~шлюбі за\~власні кошти.\~Кошти на\~придбання майна\~складалися з\~«весільних» грошей\~(15\~тисяч доларів\~США),\~ще 15000\~доларів США\~надала мати\~позивача,\~решту надали\~батьки \~відповідачки.\~Позивач працював\~на роботі,\~пов`язаною з\~частими виїздами\~за \~кордоном,\~чим заробляв\~кошти на\~утримання родини.\~Зокрема,\~за період\~з 2014\~по 06.07.2017р.\~тільки на\~картку позивача\~було зараховано\~184\~350\~грн.,\~не рахуючи\~готівкову форму\~оплати праці\~за кордоном\~-\~додаток №11.\~Відповідач працювала\~бухгалтером у\~ТОВ «Приват\~-\~автотранс» (з\~02.06.2014\~по 14.02.2018р.),\~перебувала у\~декретній відпустці\~та у\~відпустці по\~догляду за\~дитиною.\~Враховуючи зазначене,\~тобто постійну\~відсутність позивача\~перебування за\~кордоном,\~та \~перебування відповідача\~постійно на\~місці,\~позивач не\~заперечував,\~щоб \-усе\~майно вона\~оформляла на\~себе.\~На момент\~звернення до\~суду \~між позивачем\~та відповідачем\~виникли непорозуміння\~та сімейні\~проблеми,\~згоди щодо\~поділу спільного\~сумісного майна\~не досягнуто.\~Враховуючи зазначене,\~позивач звертається\~до суду\~з позовною\~заявою про\~визнання його права власності на 1/2 частку майна, яке було набуто під час, перебування у шлюбі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. 17.02.2021 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій просив вимогу про стягнення витрат по сплаті судового збору виключити з позовної заяви. 12.03.2021 року предстаник [PERSON] [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що відповідач не заперечує, що в шлюбі за спільні кошти ними придбано певне майно, зокрема транспортний засіб марки МІНІ модель СООPER, 2015 року, д.н.з. [NUMBER] вартістю 16 тисяч доларів США. Що стосується квартири то така придбана за особисті кошти відповідачки і є її особистою приватною власністю, незважаючи на придбання її в період шлюбу. Вказує, що позивач вводить суд в оману, оскільки весільних коштів було не більше 10000 доларів США, частину яких було витрачено ще задовго до придбання спірної квартири, а матірю позивача було надано кошти в сумі, еквівалентній 12000 доларів США, які було витрачено на придбання автомобіля та частково на ремонт квартири. 12.03.2021 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обгрунтування позову покликається на те, що не заперечує, що перебуваючи в шлюбі за спільні кошти ними придбано певне майно, зокрема транспортний засіб марки MINI модель COOPER, 2015 року, номер державної реєстрації [NUMBER] вартістю 16 тис. доларів США. Що стосується квартири [ADDRESS] , то така була придбана нею за особисті кошти та відповідно, є її особистою приватною власністю, незважаючи на придбання її в період шлюбу. Вказала, що вона внесла до Фонду фінансування будівництва суму коштів, яка становить 787442 грн., що еквівалентно 39273, 88 доларів США за квартиру двома платежами: перший 420089 грн., які були її особистими коштами, які вона отримала від батька в позику, другий 367353, 00 грн. кошти батька, який і здійснив вказаний платіж. У зустрічній позовній заяві позивачка просила визнати за нею право особистої приватної власності на спірну квартиру, яка придбана нею на підставі Договору №78/У4 про участь у фонді фінансування будівництва від 28 жовтня 2016 року укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів». 22.03.2021 року позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що твердження відповідачки про те, що дане майно придбане за власні кошти є суб`єктивною позицією відповідачки, яке не підтверджене жодним доказом. Зазначає що суд не зобов`язаний та не має права встановлювати набуття відповідачем майна за її особисті кошти інакше, як на підставі наданих до суду доказів, яких не було надано. Також для спростування тверджень відповідачки та для всебічного та повного з`ясування усіх обставин справи, позивач також додатково надав виписки по своїм рахункам у «Приватбанку». 29.03.2021 року відповідачка подала до суду додаткові пояснення щодо прийняття зустрічного позову та заперечення в порядку ст.180 ЦПК України в якому зазначає, що суд повинен встановлювати не тільки факт набуття спільного майна, але і джерело за яке майно було набуто. Заперечує твердження позивача щодо обставин, які той викладав у своєму запереченні на відзив. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.09.2021 року призначено у даній справі судову автотоварознавчу та судову оціночно-будівельну експертизу з метою визначення вартості спірного майна та подальшого укладення мирової угоди. 04.02.2022 року у суд повернено матеріали справи із висновками експерта, ухвалою суду від 15.08.2022 провадження у справі поновлено. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, зазначивши, що аргументи сторони відповідача не спростовують викладені у позові обставини, та просить суд позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. У судове засідання 06.03.2024 представник відповідача за первісним позовом не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У попередніх судових засіданнях представник відповідача за первісним позовом заперечила проти первісного позову, вказала, що подали до суду зустрічну позовну заяву якою просили визнати за [PERSON] право власності на квартиру за [ADDRESS] . Крім цього, вказала, що відповідачка на придбання вказаної квартири мала свої грошові кошти, а також частину коштів надав її батько. Проти задоволення позовних вимог та поділу легкового автомобіля марки MINI COOPER, 2015 року випуску, р/н [NUMBER] не заперечила. Заслухавши представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що спірну квартиру, а також автомобіль було придбано за час перебування сторін у шлюбі, за спільні кошти подружжя та у інтересах сім`ї, а відтак придбана квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між ним та відповідачем. Водночас, відповідач, покликається на те, що квартира придбана за її особисті кошти, та частково за позичені кошти в батька, тому є її особистою власністю. Крім цього, щодо визнання автомобіля спільним майном подружжя не заперечила, вказала, що він придбаний за спільні кошти подружжя. З вищенаведено вбачається, що стороною відповідача не заперечується факт купівлі автомобіля за спільні кошти подружжя, тому позовна вимога щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 спільного майна подружжя, а саме легковий автомобіль марки BMW MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , 2015 підлягає задоволенню. Надаючи оцінку аргументам сторін щодо квартири, суд вважає аргументи сторони позивача належним чином обґрунтованими та мотивованими, а аргументи сторони відповідача недостатніми для задоволення її вимог. Так, при вирішенні даного спору суд виходить з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу та з заперечення відповідача, що майно не є спільною сумісною власністю, тобто оспорення даної презумпції ним, а тому ключовим при вирішенні спору між сторонами є визначення питання за які та чиї кошти було придбано спірне майно, а також мета придбання вказаного майна. Як вбачається із матеріалів справи сторони перебували у шлюбі з 28.04.2014 року по 07.07.2021 року, від якого мають спільну дитину - дочку, [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу на ім`я відповідача придбано майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , а також легковий автомобіль марки BMV MINI COOPER, 2015 року випуску, р/н [NUMBER] , вказані обставини сторонами не оспорюються. Квартира придбана на підставі Договору №78/У4 про участь у фонді фінансування будівництва від 28 жовтня 2016 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» за 787\~442, 00 грн. Зокрема, відповідно до копії платіжного доручення №5 від 01.11.2016 року відповідач [PERSON] здійснила перший платіж за квартиру у розмірі 420089, 00 грн.; згідно копії квитанції від 03.11.2016 року, вбачається, що другий платіж за квартиру здійснив батько відповідачки [PERSON] у сумі 367353, 00 грн. (а.с.92 Т.1) 14 вересня 2019 року [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Допитана, як свідок сторони позивача, [PERSON] надала суду показання, за змістом яких вона повідомила, що сторонами по справі є її син та невістка. Із ними перебуває в нормальних відносинах, проживає окремо від них. Вказала, що спірна квартира придбана в інтересах сім`ї за спільні кошти подружжя, частину яких у розмірі 15000 доларів США надала вона з чоловіком. В подальшому батьки невістки також допомагали, передавали кошти на придбання меблів, її чоловік з сином виготовляли меблі у квартиру. Допитаний, як свідок, [PERSON] надав суду показання, за змістом яких повідомив, що його донька [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі вони хотіли купити нову квартиру, однак їм не вистачило коштів, тому вона хотіла продати квартиру у Кривому Розі або взяти кредит. Однак, він запропонував їй надати та надав кошти у сумі 15000 доларів США для купівлі цієї квартири про, що написав розписку, копія якої долучена до матеріалів справи. Повідомив, що іншу частину коштів сам особисто вніс на рахунок забудовника. Крім цього, серед коштів, які були внесені за квартиру були особисті кошти його дочки. Вказав, що йому не відомо чи батьки позивача давали кошти на квартиру. Суд зазначає, що сторонами не заперечується факт придбання спірного майна за час перебування їх у шлюбі, однак сторона відповідача оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на квартиру, покликаючись на те, що вона була придбана нею особисто та для власних потреб за особисті кошти та кошти батька. Допитані в ході судового розгляду свідки надали свої пояснення із змісту яких дана квартира придбавалась в інтересах новоствореної сім`ї сторін у справі. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем надано суду копію розписки від 04.09.2016 року, з якої вбачається, що вона отримала в батька [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 15000 доларів США, зобов`язалася повернути позику в строк до 04.09.2026 року. У випадку неможливості повернення позики у встановлений строк, зобов`язалася відчужити на користь своєї сестри [PERSON] належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Оригінал розписки за клопотанням сторони позивача та на вимогу суду не надано. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. За наведеного, оскільки оригінал розписки не надано за клопотанням сторони позивача та на вимогу суду?тоді такий письмовий доказ відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України судом не береться до уваги. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.218 ЦК України \~недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відтак, суд критично оцінює аргументи сторони відповідача про те, що вказана квартира була придбана для неї особисто, оскільки такі не підтверджені достатніми фактичними даними та суперечать показам свідків, з показань яких вбачається, що вказана квартира придбана для потреб сім`ї. Окрім того, суд не може обгрунтовувати своє рішення показаннями свідка [PERSON] щодо передачі ним коштів у вигляді позики для придбання спірної квартири, оскільки таке буде суперечити вимогам ст. 218 ЦК України. Разом з тим, свідок [PERSON] не позбавлений права вимагати повернення таких коштів. Викладене у своїй сукупності, на переконання суду, свідчить про придбання квартири, зокрема в інтересах сім`ї, а відтак вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити повністю, а в зустрічному позові відмовити.

Outcome: approved