Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 32.02 кв.м. Позов обґрунтований тим, що 01.11.2022 року підрозділи збройних сил російської федерації, застосовуючи засоби ведення війни, які заборонені міжнародним правом, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, здійснили обстріл м.Сєвєродонецька, внаслідок чого було пошкоджено житловий будинок за [ADDRESS] , в якому розташована квартира за [ADDRESS] , що належить позивачці на підставі договору міни від 01.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2991. На момент початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, позивачка проживала та була зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, однак право власності нею було набуте до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, і в цих реєстрах право власності на належну позивачці квартиру не зареєстроване. В зв`язку з руйнуванням житла позивачка має намір подати необхідний перелік документів до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, однак серед переліку цих документів є відомості про державну реєстрацію об`єкту у відповідному реєстрі. Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 32.02 кв.м., належить [PERSON] на підставі договору міни від 01.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2991 (а.с. 9-10). 02 листопада 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 12022200480002307 за ч. 1 ст. 438 КК України, у відповідності до якого на підставі усної заяви про кримінальне правопорушення, зареєстроване повідомлення про те, що РФ, які під час впровадження на території України воєнного стану, порушуючи закони та звичаї війни з кінця травня до початку червня 2022 року здійснили обстріл будинку за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого було зруйновано квартиру з майном та сам будинок, в якому знаходилась квартира позивача (а.с. 11). Позивач наполягає на тому, що у зв`язку з військовими діями, які проходили у м. Сєвєродонецьку, починаючи з 24 лютого 2022 року, вона не має можливості зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав, реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки серед переліку документів має бути реєстраційне посвідчення бюро технічної інвентаризації, яке в зв`язку з окупацією м.Сєвєродонецька, - знищене. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивачки на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР, 1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність» . У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст. 128, 153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1)Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості відновити оригінал правовстановлюючого документу на житло або отримати його дублікат, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved