Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача витрати на поховання в розмірі 36568 гривень, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . Померлий був батьком померлої дружини позивача. Похорони [PERSON] організовані та оплачені виключно позивачем особисто. Після ого смерті [PERSON] відкрилась спадщина, щодо якої протягом строку, встановленого чинним законодавством за заявою позивача приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О.В. була відкрита спадкова справа № 7/2020. Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом до Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] було заявлено позов про встановлення факту проживання однією родиною. \~ \~ \~ \~В подальшому з`ясувалося, що [PERSON] за життя склав заповіт не на користь [PERSON] , в результаті чого було збільшено розмір позовних вимог в частині визнання заповіту недійсним. 20.05.2020 року на адресу [PERSON] було направлено перше письмове повідомлення про понесені позивачем особисті витрати на поховання [PERSON] з вимогою про їх відшкодування. На організацію і проведення похорон позивачем була витрачена сума, еквівалентна 1089 доларам США станом на 26.02.2020 року за курсом НБУ. Оскільки у суді вирішувався спір щодо прав [PERSON] на спадок померлого [PERSON] , відповідач зобов`язалася повернутися до питання відшкодування після прийняття остаточного рішення за позовними вимогами [PERSON] . У справі №522/14031/20 Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року за заявою [PERSON] позовні вимоги залишені без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили. Саме з цього часу представник позивача вважає, що [PERSON] набула прав єдиного спадкоємця за заповітом щодо майна померлого [PERSON] , а тому саме з цієї дати пов`язано початок її зобов`язань перед іншими особами відшкодувати витрати, пов`язані із організацією поховання спадкодавця. Усні і письмові вимоги з цього питання відповідач ігнорує, що є підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 01.02.2024 року відкрито провадження по вищевказаній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи через свого представника, адвоката Бикової О.В. Представник позивача адвокат Бикова О.В. подала клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з її власних технічних засобів. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12.03.2024 року клопотання представника позивача задоволено. Однак в судове засідання на відеозв`язок представник позивача не вийшла, через технічні проблеми з камерою. Відповідно до ч. 10 ст .212 ЦПК України використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші процесуальні права та обов`язки. Згідно ч.5 вказаної статті вбачається, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання звязку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Однак, представником позивача не забезпечено належну якість зображення з її технічних засобів (зображення було відсутнє взагалі), а відтак судове засідання, з незалежних від суду причин, а також неявкою сторін відбулось без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, що вбачається з розписки від 02.02.2024 року, про причини своєї не явки суду не повідомила, відзиву на позов до суду не подала. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішені спору суд виходить з положень\~статті 12 ЦПК України, за якою цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України). Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Змагальна форма цивільного процесу визначає покладання тягаря доказування на самі сторони і зняття із суду обов`язку по збиранню доказів. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить актовий запис №2157 від 27.02.2020 року Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач [PERSON] організував поховання [PERSON] . На підтвердження вказаних обставин позивач надав свідоцтво про поховання №033285 від 28.02.2020 року, договір замовлення на організацію і проведення поховання №014 від 26.02.2020 року, об`єм робіт пов`язаних із облаштуванням місця захоронення. Вартість послуг по договору замовлення на організацію і проведення поховання №014 від 26.02.2020 року становить 25100 грн., вартість послуг із облаштуванням місця захоронення 1650 грн. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] в досудовому порядку з вимогою відшкодувати йому понесені ним витрати на поховання [PERSON] про що свідчить лист від 18.05.2020 року. Повторно з аналогічною вимогою позивач звертався до відповідача 06.04.2023 року. Згідно із вимог ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно вимог ч. 1ст.1232\~ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті. Згідно із п.24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.03.1992\~року №6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» передбачено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Слід зазначити, що обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення. Згідно зі ст.\~2\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Судом не встановлено, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , а тому несе обов`язок відшкодування витрат на його поховання. Будь-яких належних та допустимих доказів вказаної обставини позивач суду не надав. Також, позивачем не підтвердженого відповідними доказами факт його звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлової О.В. Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року та від 30.03.2023 року суд не може взяти до уваги, оскільки відомості про сторін у вказаних ухвалах закритий, а відтак не є можливим встановити чи позивач та відповідач по даній справі були сторонами справи №522/14031/20. Частиною 3 ст.12, ст.ст.76-81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №2\~від 12.06.2009\~року «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів». Враховуючи наведене, з позовної заяви та долучених до неї доказів, не можливо із достатньою вірогідністю визначити, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , а тому несе обов`язок відшкодування витрат на його поховання, у зв`язку з чим суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed