Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

21.09.2023 року представник позивача Чаленко І.Д., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, яка посвідчена 13.09.2023 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. та зареєстрована в реєстрі за №4505 (а.с.22), звернувся до суду\~ із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким зобов`язати відповідача переказати за рахунок власника коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника, а також комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію в розмірі несанкціонованої отримувачем банківських послуг транзакції - 22 959,30 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з карткового рахунку позивача відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на який 17.01.2008 року шляхом підписання Заяви-приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, було встановлено кредитний ліміт в межах 30\~000,00 грн., невідомими особами, було здійснено несанкціоноване користувачем списання грошей. Так, 06.11.2022 року о 18:50 годині з рахунку позивача була здійснена оплата в інтернет-магазині pay moto2 ІЕ ІD платежу 2128664090 в сумі 22\~959,30 UAH. З моменту з`ясування цього факту, позичальник одразу повідомила про цю транзакцію банк та звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів. За повідомленням позивача до ЄДРДР були внесені відомості під номером 12022162270000570. На звернення позивача банком було повідомлено, що попри вжиття банком всіх необхідних заходів та прикладених зусиль, справа програна, відповідно у поверненні коштів відмовлено. На думку представника позивача, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій при відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а надавач платіжних послуг зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Грошові кошти позивачу повернені до цього часу не були, в зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 26.09.2023 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі (а.с.27-28). 28.11.2023 року представник відповідача - Чаленко І.Д., надав уточнення до позовних вимог, а саме конкретизував позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти несанкціонованих отримувачем банківських послуг (позивачем) транзакцій в розмірі 22 959,30 грн. та визнати дії банку щодо нарахування заборгованості з моменту вчинення спірної транзакції безпідставними та незаконними. Також він в цей день звернувся з заявою (клопотанням) про витребування доказів (інформації), які вважає необхідними для дослідження в судовому засіданні, яке було задоволено ухвалою суду від 11.12.2023 року. Від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Яковлєвої-Ангеловської О.А., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1218950 від 19.01.2023 року, тричі на адресу суду надходили клопотання про перенесення (відкладення) розгляду справи, а саме 31.10.2023 року, 11.12.2023 року, 30.01.2024 року, при цьому вона зареєстрована в системі «Електронний суд» та їй надано доступ до усіх електронних документів по цій справі, тобто вона має усю інформацію, в тому числі про рух справи та дат призначення судових засідань, як користувач Електронного суду. Відзив на позовні вимоги представник відповідача суду не надала, позицію відповідача з приводу заявлених вимог не висловлено. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, її представник [PERSON] в судове засідання 04.03.2024 року надав заяву про закінчення розгляду справи за відсутності сторін, підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог, на фіксації судового процесу не наполягав. Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та його представник Яковлєва-Ангеловська О.А. про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки представника суд не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не подали, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги (уточнені) підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , є держателем платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» - «Універсальна» з рахунком [NUMBER] ( [NUMBER] ). Банком по цій платіжній картці (рахунку) встановлено кредитний ліміт 32\~000,00 грн. (а.с.10-13). Так, 06 листопада 2022 року невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до грошових коштів, які знаходилися на рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , та о 18:50 годині було здійснено трансакцію оплату в інтернет-магазині pay_motto2_ІЕ ІD платежу 2128664090 в сумі 22 959,30 UAH, після чого баланс на картковому рахунку становив за мінусом 29\~995,93 грн. (а.с.11). Вказані обставини відповідачем АТ «КБ «ПриватБанк» не спростовувались, а тому у відповідності до ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. За фактом заволодіння грошовими коштами позивач [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою (вимогою) про проведення повернення грошових коштів у сумі 22\~959,30 грн., які були на її картковому рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ), відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», заявка 27335074, що вбачається з повідомлень відповідача на мобільний додаток (а.с.16-20). Болградським РВП ГУНП в Одеській області за заявою Позивачки про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2022 року після виділення матеріалів внесено відомості під № 12022162270000570 з правовою кваліфікацією ч.3 ст. 190 КК України, реєстратором є Істоміна В.В. Досудове розслідування на даний час триває. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав. Також Верховний Суд у Постанові Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог (уточнених) в повному обсязі, оскільки позивач [PERSON] , як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved