Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», в якому просила зобов`язати відповідача виключити з особового рахунку № [NUMBER] абонента/споживача [PERSON] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири у сумі 5347,01 грн. за період до 21.06.2022. В обґрунтування позову зазначено, що 21.06.2022 вона набула право власності на придбане за результатами відкритих електронних торгів з реалізації арештованого майна, організатором яких є ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, об`єкт житлової нерухомості - квартиру [ADDRESS] (далі - квартира). Після набуття права власності на квартиру, як сумлінна громадянка, з метою узгодити порядок переоформлення особових рахунків у зв`язку зі зміною власника вона дистанційно зв`язалася з усіма надавачами житлово-комунальних послуг м. Запоріжжя. Під час спілкування дізналася номери особових рахунків та про те, що внаслідок систематичної та тривалої несплати колишнім власником квартири/споживачем по усіх особових рахунках, обліковуються значні суми заборгованості, які були нараховані попередньому власнику/споживачу [PERSON] , на якого й були оформлені рахунки. Зважаючи на наявну на особових рахунках заборгованість, позивач звернулася до усіх виконавців комунальних послуг з заявами, з проханням при переоформленні особових рахунків, у зв`язку зі зміною власника, відкрити нові особові рахунок або виключити вже з існуючих заборгованість колишнього власника/ споживача, яка виникла до 21.06.2022 року. Однак, лишень управитель - Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» категорично відмовив у задоволенні її заяви. Відповідачем було переоформлено рахунок за № [NUMBER] з колишнього власника/споживача [PERSON] на ім`я позивача із наявною на ньому заборгованістю, що виникла до 21.06.2022 року. Тобто, відповідачем було включено до особового рахунку, переоформленого на ім`я позивача суму заборгованості зі сплати за комунальні послуги, яка виникла до набуття позивачем права власності на квартиру, за послуги які позивачу не надавались, а були надані та спожиті колишнім власником квартири. Позивач вважає дії відповідача з включення до особового рахунку, відкритого на ім`я позивача, заборгованості за комунальні послуги, які були надані до 21.06.2022 року колишньому власнику/іншому споживачу та покладення на неї виконання чужих зобов`язань незаконними, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом. 27.12.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Відзив на позовну заяву не надано. В судове засідання позивач не з`явилась. Відповідно до заяви просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача 11.03.2024 надала до суду заяву, в якій просила розгляд цивільної справи провести за її відсутності, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення (підстав невизнання вимог в заяві не викладено). Суд, вивчивши позов та матеріали яким він обґрунтовується, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 21.06.2022, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведення електронних торгів, складеного старшим державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 16.02.2022 (АСВП № 65954457), підтверджує право власності позивача на квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Таким чином, позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з утримання будинку і прибудинкової території попередніх власників вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам, тобто до набуття позивачем у власність квартири. На неодноразові звернення позивача, відповідачем надавались відповіді № 538489 від 27.09.2022, №№ 647100, 646680 від 27.04.2023 зі змісту яких вбачається, що відповідач відмовив у відкритті нового о/р та у виключення з відкритого на позивача ім`я о/р заборгованості колишнього власника, зазначивши, що вони керуються власною обліковою політикою підприємства, що при придбані квартири позивач повинна була переконатися у відсутності боргів по комунальному платежу і що при переоформленні о/р квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на о/р квартири за послуги попередніх власників, що зміна власника квартири не є підставою для здійснення перерахунку та вони не зобов`язані це робити. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах, суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20). З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога [PERSON] про зобов`язання ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] абонента/споживача [PERSON] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири у сумі 5347,01 грн. за період до 21.06.2022, є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем до 21.06.2022. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53 цс 21), вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у даній справі, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54). У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу. Отже суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки відповідачем порушено її права неодноразовою відмовою у листах щодо виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку позивача, а згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України (завдання та основні засади цивільного судочинства) захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22). Щодо розподілу судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Оскільки позов задоволено то понесені у зв`язку із розглядом справи судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved