Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

24\~січня 2024\~року адвокат\~Безсмертний С.М.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~через систему\~«Електронний суд»\~подав позов\~до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі ТОВ «ФК «Дінеро») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 12213 про стягнення з позивачки [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дінеро» заборгованості в розмірі 16 793,00 грн. 12 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. на підставі вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 69394366. Представник позивачки вказує, що виконавчий напис № 12213 від 07.02.2022 вчинено з порушеннями норм ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, оскільки зазначена у ньому сума грошових вимог не є безспірною, окрім того, відповідачем не було надано нотаріусу документи, визначені у п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), відтак виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів. Згідно п. 2 Переліку документів (із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». За таких обставин, оскільки у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував той факт, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, вже нечинні. Окрім того, позивачка не погоджується із сумою грошових вимог, зазначених в оскаржуваному виконавчому написі, так як ця сума не є безспірною та розрахована неправильно, у приватного нотаріуса були відсутні документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Бригіда В.О. не отримував від стягувача чи боржника первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] , зокрема простроченої заборгованості за сумою кредиту, простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом, є безспірним. Враховуючи вищевикладене, представник позивачки просить визнати виконавчий напис № 12213, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 07 лютого 2022 року, таким, що не підлягає виконанню, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 04 січня 2024 року було задоволено заяву про забезпечення позову, подану адвокатом Безсмертним С.М. до подання позовної заяви. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 26 січня 2024 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також вирішено питання про витребування доказів. 15 лютого 2024 року на електронну адресу суду від приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. надійшли витребувані судом докази, а саме: копії матеріалів виконавчого провадження № 69394366. Ухвалою Крижопільського районного суду від 19 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Безсмертного С.М. про долучення доказів і приєднано до матеріалів справи копію договору позики № AG0195036 від 15.10.2019 року та копію виконавчого напису № 12213 від 07.02.2022 року. Цією ж ухвалою розгляд справи було відкладено в зв`язку з першою неявкою представника відповідача. В судове засідання 13 березня 2024 року сторони не з`явилися. В матеріалах справи знаходиться заява представника позивачки адвоката Безсмертного С.М., яка надійшла на електронну адресу суду 19.02.2024 року, про розгляд справи без його участі. Відповідач - ТОВ «ФК «Дінеро» в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Крижопільського районного суду від 13 березня 2024 року постановлено провести заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив не подав, представник позивачки не висловив заперечень проти такого вирішення справи. У відповідності до\~ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Судом встановлено, що 07 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис за р.№ 12213, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дінеро» заборгованість за кредитним договором № AG0195036, укладеним між ними 15.10.2019 року. У даному виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 14.11.2019 року по 23.12.2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню, становить 16\~793,00 грн., з яких: 13\~000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3\~793,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 12 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження № 69394366 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису, боржником у якому є [PERSON] , а стягувачем - ТОВ «ФК «Дінеро». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 29 грудня 2023 року у виконавчому провадженні № 69394366 накладено арешт на кошти боржника. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 05.01.2024 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису № 12213 від 07.02.2022 року на підставі ухвали Крижопільського районного суду від 04.01.2024 року про забезпечення позову. За змістом ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняється нотаріусами. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1\~ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі Порядок). Відповідно до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів, а саме: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.5, п. 3 Глави 16 розділу II Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, про визнання не чинним і скасування п. 1 та\~п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Отже, чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не містить окремого розділу щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а виключно за нотаріально посвідченими договорами. За таких обставин, вчинення приватним нотаріусом Бригідою В.О. виконавчого напису від 07 лютого 2022 року за р.№ 12213 на підставі кредитного договору № AG0195036, укладеного 15.10.2019 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро», який не був посвідчений нотаріально, є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17). Належних та допустимих доказів того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми кредитної заборгованості, суду надано не було. Водночас, ця обставина мала бути перевірена приватним нотаріусом перед вчиненням виконавчого напису в силу вимог\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 23.01.2018 року (справа № 310/9293/15ц), вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте, зі змісту оскаржуваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості за кредитним договором є безспірним. Доказів, які б доводили протилежне, суду надано не було. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про виконавчий напис», а отже має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141 ЦПК України\~у зв`язку із задоволенням позову, беручи до уваги, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а також те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України\~«Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1453,44 грн. (605,60 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) + 1211,20 грн. (за подання позовної заяви) х 0,8 = 1453,44 грн.). Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права;\~факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З огляду на те, що позивачкою жодним чином не підтверджено заявлений розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу на суму 5500,00 грн., такі витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ч. 7\~ст. 158 ЦПК України\~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ураховуючи, що учасниками справи не було подано клопотання про скасування застосованого ухвалою суду від 04 січня 2024 року заходу забезпечення позову у виді зупинення стягнення по виконавчому провадженню, тому даний захід забезпечення позову продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Outcome: approved