Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою обґрунтовуючи вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі народила двох дітей, на утримання яких на підставі рішення суду з відповідача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 гривень щомісячно на кожну дитину. Добровільно аліменти в більшому розмірі відповідач сплачувати не бажає, участі у додаткових витратах на утримання дітей не бере. Посилаючись на те, що з часу присудження аліментів погіршилася економічна ситуація в Україні, купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляції, потреби дітей значно збільшилися, тоді як позивачка офіційно не працевлаштована, здійснює догляд за інвалідом ІІ групи, в позовній заяві висловлено прохання збільшити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 гривень щомісячно на кожну дитину. Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 29-30). Сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 04.03.2024 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог з підстав ненадання позивачкою належних і допустимих доказів на підтвердження зміни його матеріального або сімейного стану, висловив позицію про часткове визнання позовних вимог, за якою згоден сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 2 000,00 грн на кожну дитину щомісячно (а.с. 32-37). 07.03.2024 подано відповідь на відзив, в якому представник позивачки зауважила, що доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог є безпідставними та такими, що не спростовують підстав позовної заяви (а.с. 45-46). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони з 14.07.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.01.2021 у справі № 302/1287/20 (а.с. 8). У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір?ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 6, 7). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.05.2018 року у справі № 302/409/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11.04.2018 до їх повноліття (а.с. 13-14). Як вбачається з довідки ВДВС від 02.02.2024, відповідач сплачує аліменти на утримання дітей згідно з рішенням суду та не має заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 15). Як вбачається з довідки УСЗН Хустської РДА від 05.02.2023 позивачка здійснює догляд за інвалідом ІІ групи, у зв?язку із чим отримує щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 3106,80 грн (а.с. 16). В свою чергу, відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своїми батьками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія довідки від 20.02.2024 № 125 та копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 40, 41). Батько відповідача важко хворіє і за Висновком № 3095 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим 26.12.2022 лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства «Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня Міжгірської селищної ради Закарпатської області», має захворювання з діагнозом: наслідки повторних РПМК з тетрапарезом, потребує постійного стороннього догляду у зв`язку із нездатністю до самообслуговування і надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с. 43, 44). Як свідчить довідка Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 30.12.2022 № 2809, [PERSON] здійснює постійний сторонній догляд за батьком з 28.12.2022 (а.с. 42). Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180, частиною 3 статті 181\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182\~СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182\~СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року за\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є самостійною правовою підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд виходить з того, що стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану відповідача, які необхідні для вирішення питання про зміну розміру аліментів, відповідно до вимог статті 192 СК України. Відповідно до частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз указаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові, які зобов`язані нести обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. На відміну від додаткових витрат аліменти це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. З аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) \~ \~ \~ \~навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; б) \~ \~ \~ \~розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; в) \~ \~ \~ \~оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); г) \~ \~ \~ \~лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Отже, якщо позивачка дійсно несе витрати на розвиток здібностей дітей, їх оздоровлення та лікування, то вона вправі вимагати від батька дітей покриття частини таких витрат окремо від сплати розміру аліментів, а в разі спору звернутися до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. При цьому для задоволення даної категорії спорів особливо важливим є те, щоб сторона надала беззаперечні докази на підтвердження понесення додаткових витрат. Тільки зберігаючи, фіксуючи та надаючи зазначені документи в суді, можна реалізувати своє право на компенсацію додатково понесених витрат, викликаних певними обставинами в житті дитини. Оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, застосовуючи норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, аналізуючи надані сторонами докази, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів зміни майнового стану відповідача та відповідно його можливості сплачувати аліменти у пред`явленому нею розмірі. Таким чином, суд вважає необхідним змінити визначений рішенням суду розмір аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнувши з відповідача аліменти на їх утримання в твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000,00 грн на кожну дитину щомісячно. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: partial