Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

05.12.2023 до суду надійшла вищевказана позовна заява шляхом направлення її до суду засобами поштового зв`язку 27.11.2023, у якій позивач просить стягнути з відповідача: заборгованість за кредитним договором № 2677937 від 10.12.2021 у розмірі 27912,57 грн з яких 6980,40 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20932,17 грн. - сума заборгованості за відсотками, та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2677937. 17.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17052023 у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає, за плату належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.05.2023 до договору факторингу № 17052023 від 17.05.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27912,57 грн , з яких 6980,40 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20932,17 грн - сума заборгованості за відстоками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 05.12.2023 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 18.12.2023 позовну заяву залишено без руху. 22.12.2023 позивачем було виконано вимоги ухвали суду від 18.12.2023 про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 26.12.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. Ухвалою суду від 14.02.2024 витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належним чином завірені копії наступних документів: - отримання картки № [NUMBER] боржником, строк дії цієї картки з встановленим на поточний рахунок (платіжну картку) відповідача кредитним лімітом у сумі 7000,00 грн; - розмір отриманих боржником кредитних коштів та дати їх отримання, користування ними (виписку по рахунку, прибутковий касовий ордер, меморіальний ордер тощо); - з якого саме періоду виникла заборгованість із розбивкою щомісячно за кожною складовою із зазначенням здійснення погашень; - детальний розрахунок щомісячно заборгованості із зазначенням всіх складових (тіло, відсотки); - розміру коштів внесених боржником (зазначивши дати внесення) на погашення кредитної заборгованості та проведення банком зарахування сплачених коштів із зазначенням на які саме складові здійснювалося це погашення (на погашення тіла кредиту, відсотків, пені, комісії, штрафних санкцій тощо). - кінцевий строк дії договору; - відомості з приводу того чи відбувалась пролонгація (автопролонгація) згідно умов договору, за чиєю ініціативою та на який строк; - кінцевий строк дії договору (з урахуванням пролонгації та автопролонгації) та у цьому разі, підстави нарахувань після спливу (закінчення) строку договору. 01.03.2024 позивачем було виконано вимоги ухвали суду від 14.02.2024 про витребування доказів. У судове засідання 06.03.2024 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві від 01.03.2024 просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду не заперечує (а.с.77-80). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання (а.с.64,69,94), а також шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.68,74). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду представника позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 06.03.2024 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 10.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] № [NUMBER] про надання кредиту у сумі 7000,00 грн строком на 331 день, періодичність зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до п. 1.1. договору, його укладання здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечено клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.9.7. цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариств та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання п електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідно до п.2.1. кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку № [NUMBER] , зазначену клієнтом з особистому кабінеті. Згідно з п.2.4. кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами кредитному договорі. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту , виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році тобто метод «факт/факт». Нарахування процентів є правом, а не обов`язком товариства, товариство, без погодження з клієнтом, може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених договором процентів за користування кредитом. Відповідно до п.4.1. договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку визначеного в п.4.3. договору. Пунктом 4.3. договору визначено, що у разі направлення клієнтом коштів з метою повернення в повному обсязі або частко заборгованості за кредитом, в тому числі але не виключно, достроково або при наявності прострочення, проценти за фактичний термін користування кредитом повинні бути сплачені моменту такого повернення. При цьому, якщо коштів що направляються на повернення кредиту не достатньо для повної сплати процентів за його користування, то вважається що строк сплати таких процентів настав і кошти в першу чергу направляються на повернення цих процентів урахуванням черговості передбаченої пунктом 4.6. цього договору Підпунктами 4.6.1. та 4.6.2. визначено, що у першу чергу здійснюються платежі за повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користуванням кредиту у такій черговості - прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту. У другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом у такій черговості - строкові зобов`язання по процентам, строкові зобов`язання по кредиту. Підпункт 5.1.3. передбачає, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором, або договір факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта. Згідно п.9.9. підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усім умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується за неухильно дотримуватися цих Правил. Пункт 9.12. договору зазначає, що всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною цього договору (а.с.6-12). Сторони також погодили Графік розрахунків, який є Додатком №1 до Договору №2677937 від 10.12.2021 та є його невід`ємною частиною ( а.с.13). Невід`ємною частиною даного договору також є паспорт споживчого кредиту, яким визначено суму кредиту - 6980,40 грн, строк кредитування - 331 днів, процентну ставку - 726,35 % річних, знижену процентну ставку - 3,65 % річних, загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою - 50019,30 грн, загальні витрати за кредитом за зниженою процентною ставкою - 48971,77 грн, реальну річну процентну ставку - 3 764 135,84% за стандартною ставкою та 7 245,20% - за зниженою. Також, зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту (а.с. 14-15). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що 10.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 267793 відповідно до чинного законодавства, адже він містить електронний цифровий підпис [PERSON] . Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно з пп.5.1.3. кредитного договору, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 2677937 від 10.12.2021 станом на 17.05.2023, наданого позивачем за період з 10.12.2021 до 24.10.2022 включно, тіло кредиту нараховано 6980,40 грн, проценти за користування кредитом - 19126,34 грн. Дата оплати: 11.12.2021 в розмірі 19,60 грн сплачено тіло кредиту та 1,40 грн процентів за користування (а.с.83-92). Загальний розмір сплачених [PERSON] коштів по оплаті заборгованості становить 21,00 грн. Згідно даного розрахунку заборгованості сума боргу за тіло кредиту становить 6980,40 грн, за відсотками - 19 126,34 грн загальна сума заборгованості - 26106,74 грн. 17.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17052023 у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає, за плату належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.16-18). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17052023 від 17.05.2023 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передав, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримав реєстр боржників кількістю 5820, після чого, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права вимоги заборгованості від боржників і товариство стало кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.19). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 17.05.2023 до договору факторингу № 17052023 від 17.05.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27912,57 грн, з яких 6980,40 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20932,17 грн (а.с.20). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2677937 від 10.12.2021 за період з 17.05.2023 по 31.10.2023, сума боргу за тіло кредиту становить 6980,40 грн, за відсотками - 20932,17 грн загальна сума заборгованості - 27912,57 грн. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст. ст.610,611,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначені відсотки за користування кредитом, суд вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру відсотків за користування кредитом. Однак, обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків позивач надав розрахунки заборгованості: -станом на 17.05.2023 (за період з 10.12.2021 до 24.10.2022 включно) відповідно до якого тіла кредиту нараховано 6980,40 грн, проценти за користування кредитом - 19126,34 грн, загальна сума заборгованості - 26106,74 грн (а.с. 83-92); - за період з 17.05.2023 по 31.10.2023, сума боргу за тіло кредиту становить 6980,40 грн, за відсотками - 20932,17 грн загальна сума заборгованості - 27912,57 грн (а.с.21). Отже, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за період з 25.10.2022 по 06.11.2022, що є кінцевим строком дії договору відповідно до відомостей, наданих на виконання ухвали суду від 14.02.2024, а надані розрахунки заборгованості містять розбіжності, а саме різні суми нарахування процентів за користування кредитом. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню відсотки, нараховані за даним кредитним договором, що згідно детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем на виконання ухвали суду від 14.02.2024, станом на 17.05.2023 становлять - 19126,40 грн. Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» заборгованості в загальному розмірі заборгованості в сумі 26106,74 грн., що складається: заборгованість по тілу кредиту - 6980,40 грн; заборгованість за відсотками - 19126,40 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 48246 від 07.11.2023 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.40). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 27 912,57 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 26 106,74 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 93,5% (26106,74*100:27912,57 = 93,5%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 93,5%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 2509,54 грн (2684,00 х93,5%, = 2 509,54). Суд прийшов до висновку, що пропорційність задоволених вимог становить 93,5%, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в сумі 2509,54 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526,610,611,625,634, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial