Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з до [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5777,30 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2684, 00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» - [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 19374123-02-10-02 від 10.08.2022 року. 17.06.2023 року в с. Софіївська Борщагівка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SsangYong Korando, д.р.н. [NUMBER] та автомобіля Renault Master, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/9631/23 від 10.07.2023 року особою, винною у скоєнні ДТП, є [PERSON] , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративної правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту складала 27 226,31 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» виплатила страхове відшкодування в розмірі 27 226,31 грн. ПАТ «Страхова Группа «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 21449,01 грн. Оскільки сума понесених збитків в повному обсязі не була сплачена ПАТ «Страхова Группа «ТАС», то враховуючи положення ст.ст. 993, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» різниця між сумою страхового відшкодування за полісом та фактично завданими збитками (фактичний розмір шкоди 27 226,31 грн. - виплачена ПАТ «Страхова Группа «ТАС» сума страхового відшкодування 21 449,01 грн. = 5 777,30 грн.) підлягає стягненню з винної особи [PERSON] . Представник відповідача адвокат Хоменко С.О. подав відзив на позов, у якому просить відмовити в позові, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначив, що покладення обов`язку на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Це означає, що будь-які претензії до [PERSON] можливі лише у тому випадку, коли б позивачу було заподіяно шкоду в розмірі, який перевищував ліміти відповідальності за завдану шкоду і вимоги до [PERSON] обмежувались би різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Однак, у даному випадку відповідач не може нести відповідальність в розмірі 5777,30 грн., оскільки це порушує право страхувальника за договором обов`язкового страхування, укладеним із ПАТ «Страхова Группа «ТАС», а тому не є належним відповідачем. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому просив позов задовольнити. Зазначив, що в даному випадку у ПАТ «Страхова Группа «ТАС», що являється страховиком винної у ДТП особи, виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Разом з тим, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За приписами ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України, відшкодовує особа, яка завдала шкоди. У постанові Верховного Суду від 22.03.2017 року № 910/3650/16 зазначено, що страхова компанія, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набула права потерпілої особи в межах здійсненої виплати. Отже, оскільки сума понесених збитків в повному обсязі не була сплачена ПАТ «Страхова Группа «ТАС», то з огляду не приписи ст. 1194 ЦК України різниця між сумою страхового відшкодування та фактично завданими збитками в розмірі 5777,30 грн. підлягає стягненню з винної у ДТП особи відповідача. Представник відповідача подав заперечення на відзив, у якому просив відмовити в позові, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначив, що позивачем не в повному обсязі обґрунтовані позовні вимоги, зокрема відсутні докази. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та долучені докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10.08.2022 року між [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 19374123-02-10-02 за яким Страховик страхував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля SsangYong Korando, д.р.н. [NUMBER] . 17.06.2023 року в с. Софіївська Борщагівка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SsangYong Korando, д.р.н. [NUMBER] та автомобіля Renault Master, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/9631/23 від 10.07.2023 року особою, винною у скоєнні ДТП, є [PERSON] , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративної правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 19.06.2023 року власник пошкодженого транспортного засобу SsangYong Korando, д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно рахунку\~№УККЗ019647/0000042980\~від 20.06.2023\~року \~вартість відновлювального ремонту автомобіля SsangYong Korando, д.р.н. [NUMBER] , становить 27 226,31 грн. 23.06.2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату ФОП [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 27226,31 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №27120 від 23.06.2023 року. Згідно Наряд-Замовлення №УККЗ019647/УКСН012346 від 11.07.2023 ФОП [PERSON] проведено відновлювальний ремонт автомобіля на вищезазначену суму. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Master, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПАТ «Страхова Группа «ТАС» за договором № АТ 003096428. 28.06.2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «Страхова Группа «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 27\~226,31 грн. Згідно довідки-підтвердження надходжень коштів №2962 від 15.08.2023 року ПАТ «Страхова Группа «ТАС» перерахувала кошти в сумі 21\~449,01 грн. на р/р ПрАТ «СК «ВУСО». Різниця між фактичним розміром завданої шкоди, яка була виплачена страховою компанією потерпілої у ДТП особи ПрАТ "СК" ВУСО" (27\~226,31 грн.) та сумою страхового відшкодування, виплаченої страховою компанією винної у ДТП особи ПАТ «Страхова Группа «ТАС» (21\~449,01 грн.) становить 5777,30 грн. 02.08.2023 року ПрАТ "СК" ВУСО" звернулося до [PERSON] з письмовою претензією про виплату коштів в розмірі 5777,30 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача, як страховика за договором добровільного страхування, із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч.ч. 16, 17 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Відповідно до умов договору добровільного майнового страхування, позивач прийняв рішення про виплату страхувальнику [PERSON] вартість відновлювального ремонту т.з. SsangYong Korando, д.р.н. [NUMBER] , що становить 27\~226,31 грн. та здійснив перерахування вказаних коштів ФОП [PERSON] , якою було проведено відновлювальний ремонт автомобіля на вищезазначену суму. ПАТ «Страхова Группа «ТАС» 26.07.2023 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 21449,01 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18. У п.п. 68-70 постанови зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди (у даному випадку ПАТ «Страхова Группа «ТАС») замість останнього ( [PERSON] ). За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого (ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні ( [PERSON] ) у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зв`язку з виплатою позивачем (ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») страхового відшкодування потерпілому ( [PERSON] ), до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні ( [PERSON] ) у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем в порядку суброгації. Особою, відповідальною замість завдавача шкоди за завдані збитки, є страховик останнього за договором страхування цивільно-правової відповідальності - ПАТ «Страхова Группа «ТАС», який виплатив страхове відшкодування на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» у розмірі 21\~449,01 грн. Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. Проте, як зазначалося вище, позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 27\~226,31 грн. Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 5777,30 грн. Відповідно до cт. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в даному випадку до позивача) переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки ( [PERSON] ), у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, де встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язана. В цій же постанові зазначено, що потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав. Верховний Суд в аналогічних справах дійшов висновку, що відшкодування різниці між розміром завданої шкоди та виплатою страхового відшкодування страховиком винуватця ДТП, має відшкодовувати саме особа, з вини якої сталася ДТП (постанова від 04.03.2020 р., справа № 331/6395/18, постанова від 11.03.2020 р., справа №754/5129/15). Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування потерпілому, перейшло від останнього право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Доводи позовної заяви про те, що будь-які претензії до відповідача можливі лише у тому випадку, коли б позивачу було заподіяно шкоду в розмірі, який перевищував ліміти відповідальності за завдану шкоду і вимоги до [PERSON] обмежувались би різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування суд відхиляє з таких підстав. Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 р. у справі № 922/4013/17 виклав позицію у якій вказав, що «висновки судів попередніх інстанцій про те, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля Мазда, є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу». Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений ПАТ «Страхова Группа «ТАС» на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» розмір страхового відшкодування, то з [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на те, що позовні вимоги не спростовані належними та допустими доказами стороною відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні з позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 2648,00 грн. відповідно до платіжної інструкції №26456 від 16.08.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved