Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

31.10.2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовною заявою, з урахуванням ухвали суду від 11.01.2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса) Теслюк Ганна Павлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягненого, в якому позивач просить суд: - визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчиненого 01.06.2021 року за реєстровим номером №77901, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» заборгованості у розмірі 14549,23 грн, таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти з її пенсійних надходжень в розмірі 8320,00 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн та 536,80 грн, а всього 1610,40 грн. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 07.02.2016 року вона уклала кредитний договір з ПАТ «Банк «Михайлівський», отримала кредит в сумі 12892,39 грн строком на 36 місяців та регулярно виплачувала грошові кошти на рахунок кредитора в сумі 2743,00 грн. У подальшому після повідомлення про необхідність сплати боргу іншій фінансовій установі вона сплачувала борг на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», якій сплатила 16820,00 грн, та на рахунок компанії «Фактор», якій сплатила 1000,00 грн. Таким чином, за твердженнями позивача, вона сплатила грошову суму у розмірі 20463,00 грн, тобто набагато більшу, ніж сума кредиту 12892,39 грн. У вересні 2023 року виявилось, що її банківська картка АТ КБ «ПриватБанк», за якою вона отримує пенсійні виплати, стала заблокованою і у відділенні банку дізналась, що 15.07.2022 року державний виконавець відкрила виконавче провадження №69427329 про стягнення з неї заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» у розмірі 14549,23 грн. Так, з карткового рахунку позивача було перераховано грошову суму у розмірі 8320,00 грн на рахунок ВП №61077067998. Позивач вважає, що дії приватного нотаріуса та державного виконавця були незаконними. Оскільки приватний нотаріус не переконався, що нею було дійсно взяте на себе грошове зобов`язання, та чи було воно виконане. При цьому позивач не отримувала від приватного нотаріуса повідомлення про необхідність усунення порушення боржника, бо лише після спливу 30 днів після одержання боржником такого повідомлення можливо вчиняти такий напис. Кредитор ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» для отримання виконавчого напису або свідомо ввів нотаріуса в оману стосовно неотримання від неї боргу, або нотаріус неналежним чином виконав свої обов`язки перед вчинення оспорюваного правочину. Тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягненого. Відповідач та треті особи у встановлений судом строк не подали заяв по суті справи. Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила таким чином, як про це вказано вище. При цьому вона зазначила, що вона не має кредитної заборгованості та з неї були безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 8320,00 грн. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.11.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 11.01.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів в цивільній справі. Ухвалою суду від 11.01.2024 року було залучено до участі в цивільній справі №203/6452/23 правонаступника третьої особи-2\~ Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса місцезнаходження: вул. Старокозацька, буд. 56, м. Дніпро; код ЄДРПОУ 44703621; електронна адреса: info_bb@dpm.dp.dvs.gov.ua). У судове засідання 12.03.2024 року з`явилась позивач. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, повторно не з`явився у судові засідання, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Суд, заслухавши думку позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного розгляду, на підставі положень ст. ст. 128, 223, 280-283 ЦПК України розглянув справу за відсутності інших учасників справи в порядку заочного розгляду. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 12.03.2024 року у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №77901, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» (правонаступник ТОВ «ФК «Фагор», ТОВ «ФК «Плеяда», ПАТ «Банк Михайлівський») заборгованості у загальному розмірі 14549,23 грн за кредитним договором №200451432 від 07.02.2016 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] . Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Теслюк Г.П. від 15.07.2022 року, ВП №69427329, було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №77901, виданого 01.06.2021 року. На підтвердження факту сплати кредитних коштів позивач надала суду копії квитанцій про сплату грошових коштів на погашення кредиту та за кредитним договором №200451432, платник [PERSON] , на користь ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «ДП Кредитна оцінка», ТОВ «Марторіс», ТОВ «Індастрі Старт» за платежами для ТОВ «ФК «Фагор», ТОВ «Сіті Фактор». На підтвердження факту стягнення з банківського рахунку 31.07.2023 року грошових коштів на загальну суму 8320,00 грн в межах ВП №69427329 позивач надала суду копію квитанції від 31.07.2023 року на суму 8320,00 грн з призначенням платежу: стягнення за ВП №69427329, згідно з виконавчим документом №77901 від 01.06.2021 року, платник [PERSON] , одержувач: ОДВ Перший Правобережний відділ Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районі м. Дніпра; виписку з банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 31.07.2023 року на суму 8320,00 грн. Спірні правовідносини\~між сторонами\~виникли з\~приводу визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 01.06.2021 року, за реєстровим номером №77901. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до положень статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3\~Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172\~(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа № 320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа № 6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа № 310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України). Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)). За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе. Також за правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17). Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів суду того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мала безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення. З-поміж іншого, відповідачем не доведено і того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні документи щодо погашення кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», враховуючи, що позивач заперечує наявний розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі, та надала суду копії квитанцій на підтвердження сплати кредитної заборгованості. При цьому відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної кредитної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів суду безспірність розміру кредитної заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі. Крім того, виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим. Своєю чергою, позивач звернулась до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Таким чином, позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 01.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за №77901, є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Водночас, враховуючи, що оспорюваний виконавчий напис визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що відповідач набув та зберігає стягнуті з позивача в межах виконавчого провадження ВП №69427329 грошові кошти у загальному розмірі 8320,00 грн без достатньої на те правової підстави. Це, своєю чергою, є підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України. Тому позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з урахуванням викладеного, та того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн, у загальному розмірі 1610,40 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі та слід визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти у загальному розмірі 8320,00 грн. При цьому в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн, у загальному розмірі 1610,40 грн.

Outcome: approved