Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є його колишньою дружиною та матірю їхньої неповнолітньої донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що неповнолітня дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо. Матір не приймає участі в утриманні дитини, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не цікавиться станом її здоровя. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська суду від 25.10.2023 року підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 24.11.2023 року [PERSON] подав до суду через систему «Електронний суд» письмові пояснення та 25.01.2024 року письмові заперечення, зазначаючи, що після розірвання шлюбу між сторонами, спільна донька [PERSON] залишилась проживати з матерю. На той час, [PERSON] проживала з іншим чоловіком [PERSON] без реєстрації шлюбу в його помешканні за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом з колишньою дружиною часто вживали алкогольні напої. Старша сестра [PERSON] - [PERSON] , що мешкає у Кривому розі, забрала сестру до себе, щоб допомогти у її лікуванні, а неповнолітню доньку завезли до мене. Деякий час, відповідачка перебувала у Кривому розі на лікуванні, проте повернувшись через деякий час до [PERSON] в Дніпро почала знову вживати алкогольні напої. Донька не захотіла повертатися до матері та з 2020 року донька постійно живе зі мною за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у відповідачки був син [PERSON] , [INFO] від першого шлюбу. Він жив де прийдеться та виживав як міг. 21.10.2022 року подзвонили з лікарні та повідомили що [PERSON] перебуває у лікарні №4 в реанімації в лікарні. Ми з донькою купували необхідні ліки та все необхідне. В той же час відповідачка своєму синові жодним чином не допомогала. [PERSON] помер, та він за власний рахунок його поховав. Відповідач ніде не працює, постійно хворіє. Останні два місяці з вересня 2023 по грудень 2023, донька перебувала у відповідачки, проте з грудня 2023 року донька знову почала проєивати зі мною. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити. Пояснив, що після розлучення з дружиною у 2019 році, вона участі у вихованні доньки не приймала та матеріальної допомоги не надавала. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини з відповідачки до суду не звертався. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що не проти що донька проживає з батьком. Дійсно з початку донька [PERSON] проживала зі мною, проте в мене стався нервовий зрив та в подальшому проходила лікування. З [PERSON] завжди підтримувала зв`язок по телефону та зустрічалась декілько разів на тиждень на нетральній території. Вона під`єднана до viber групи классу [PERSON] , де постійно сплкуються батьки та класний керівник. Представник третьої особи в судовому засіданні не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, просив суд винести рішення враховуючи висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.08.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Киїівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №535. У сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.09.2008 року, з якого вбачається батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається із інформаційного листа Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №132» Дніпровської міської радид від 12.12.2022 за №380, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 8-В класі КЗО «СЗШ №132» ДМР. [PERSON] , батько [PERSON] , постійно цікавиться навчанням доньки, відвідує батьківські збори. Мати [PERSON] жодного разу не відвідувала зборів та не цікавилась навчанням доньки. Висновком орагну опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпропетровської міської ради № 3/9-222 від 27.11.2023, зазначено що батько на комісії підтримав свою заяву, мати категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Неповнолітня особа [PERSON] , [INFO] , повідомила, що відносини з матірю добрі, спиртні напої мати не вживає, займається її вихованням разом з батьком. Комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району ДМР вважає за недоцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношені її неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення, або у відмові у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав. Суд вважає даний висновок достатньо обґрунтованим. Доводи позивача про те, що [PERSON] проживає окремо від доньки, час від часу виходить на телефонний зв`язок, не піклується про доньку [PERSON] , не забезпечує її, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про доньку та незважаючи на те, що проживає окремо, бажає приймати участь у її виховані. Судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з батьком. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, а матір проживає окремо, яка офіційно не працевлаштована, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного, суд вважає про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої доньки [PERSON] .. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Виходячи із забезпечення найкращих інтересів дитини, заперечення відповідача щодо позбавлення її батьківських прав, свідчить про те, що мати усвідомлює негативні наслідки та бажає приймати участь у житті доньки. Тому суд вважає за доцільне зберегти зв`язки [PERSON] із матір`ю, надавши відповідачу можливість виправитись, застосувавши до неї застереження, що у разі продовження ухилення її від обов`язків по вихованню дитини, вона може бути позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] . Таким чином, враховуючи вище викладене, надаючи оцінку доказам у справі, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та інтересів дитини, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволені позову відмовлено, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed