Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що він та відповідач по справі перебували у шлюбних відносинах. В період шлюбу народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 23.05.2023 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 23.06.2023 року. Як зазначає позивач вже більше двох років усі обов`язки щодо виховання та утримання доньки виконує він самостійно. Відповідачка вже більше двох років жодних стосунків з донькою не підтримує, її вихованням не займається, взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться здоров`ям дитини, тобто [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач та його представник адвокат Кудрявцев І.А. в судовому засіданні на задоволенні заявлених позовних вимогах наполягали. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Представник Служби у справах дітей Ширяївської селищної ради в Одеської області просив прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, справу розглянути за його відсутністю. Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 10 жовтня 2008 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області шлюбі, актовий запис про шлюб №65. За період шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №115 від 10 грудня 2008 року, внесеного відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області. Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року у справі №518/301/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Ширяївської селищної ради Одеської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи наявна заява [PERSON] , відповідно до якої вбачається, що проживає вона разом з батьком [PERSON] який виховує та утримує її самостійно, матір [PERSON] вже більше двох років не приймає участі в вихованні та утриманні. Викладені обставини підтверджуються також допитаними в судовому засіданні показами свідків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12 лютого 2024 року за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що родина проживає у будинку який належить на праві власності батьку позивача, який має три кімнати, кухню та коридор. Є літня кухня, господарські будівлі. В будинку чисто, є килимове покриття, ліжка застелені. [PERSON] має власну кімнату, в оснащеному сучасному стилі, має окреме ліжко, шафу для зберігання одягу, також є місце для навчання та проведення дозвілля. Забезпечена всіма засобами гігієни. Умови проживання належні. Відповідно до наданої характеристики Опорним закладом освіти «Ширяївський ліцей» за період навчання в школі [PERSON] виявила достатній рівень знань. Учениця дисциплінована та відповідальна. Загальне ставлення учениці до школи, навчання, трудової діяльності позитивне. Особлива активність і старанність у навчанні проявилась у 9 класі: на уроках стала активнішою, виявився більший інтерес до здобуття знань. З початку першого семестру питаннями школи батько почав займатися активніше, мати на зв`язок з класним керівником перестала виходити. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодопозбавленнябатьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. При розгляді даної справи суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, Службою у справах дітей Ширяївської селищної ради надано письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Висновок Служби у справах дітей Ширяївської селищної ради згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у вказаному висновку. Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та її вихованням, з дитиною не спілкується, не відвідує, участі у вихованні не приймає та матеріально не підтримує. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо неповнолітньої дитини. Відповідачем до суду було направлено письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Також матеріали справи містять заяву відповідача про розгляд справи про позбавлення батьківських прав без її присутності, враховуючи письмову згоду, яка зареєстрована в реєстрі за №628 16.10.2023 року та засвідчена приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Петровим Ю.М. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачем позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приходить до висновку, що поведінку матері дитини у кращу сторону змінити не можливо, оскільки вона сама цього не бажає. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дітей, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] перш за все буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved