Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

17 жовтня 2023 року в провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] ,заінтересована особа Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За свого життя [PERSON] склала заповіт на ім`я заявниці, який згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі було зареєстровано в реєстрі 10.02.2017 року. Зазначає, що [PERSON] перебувала у шлюбі з її батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька заявниці, її мати подала заяву на прийняття спадщини до нотаріальної контори з метою успадкування земельної ділянки, площею - 1,8444 га, кадастровий 7124385600:02:000:2023, але за життя документально оформити не встигла. Після смерті матері відкрилась спадщина, де вона є спадкоємицею за заповітом. Однак, при оформленні спадщини виникла необхідність у встановленні факту спільного проживання матері [PERSON] разом із батьком [PERSON] однією сім`єю. Просила суд: встановити факт спільного проживання [PERSON] [INFO] , разом із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання заявник та представник заявника не з`явились. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність, Просила суд задовольнити заяву в повному обсязі. У судове засідання представник Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність сторін. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, судом розглядаються справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При розгляді справи судом встановлено, що 27 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Степанчук Н.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - [PERSON] , на земельну ділянку, площею - 1,8444 га, кадастровий №7124385600:02:000:2023, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав на майно. За результатом розгляду заяви приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Степанчук Н.О. прийнято постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29.09.2023 року зі змісту якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] , він та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, тому незважаючи на те, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , його дружиною, на момент його смерті вона не була. Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 24.11.1978 року 24 листопада 1978 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб № 00041593216 від 27.09.2023 року укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 23 серпня 1989 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до Довідки виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області від 28.03.2014 року № 204 вбачається, що дана довідка видана [PERSON] про те, що 20.09.2009 року вона поховала свого чоловіка [PERSON] в селі Білогородка за власний рахунок (копія додається). Вказаний факт свідчить, що за життя [PERSON] піклувалися один про одного та мали взаємні права да обов`язки. Згідно довідки Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 29.09.2023 року [PERSON] до моменту смерті у 2009 році спільно проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області ЦМРУ МЮ (м. Київ) [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] скала заповіт, яким заповіла все своє майно на користь заявниці. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі даний заповіт було зареєстровано в реєстрі 10.02.2017 року. Факт того, що заявниця являється донькою спадкодавця, свідчить Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 25.02.1979 року. Частиною 1 ст.319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Пуду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» ( далі - Постанова №7) якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 21 Постанови №7 визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю (Постанова Верховного Суду від 05.02.2020 року справа № 712/7830/16-ц). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (Постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року справа № 695/1732/16-ц). З матеріалів справи вбачається, що підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне заявниці для оформлення спадщини за заповітом, при цьому інших спадкоємців судом не встановлено. У ході дослідження матеріалів справи та перевірки їх доказами суд прийшов до висновків, що знайшов своє підтвердження факт спільного проживання [PERSON] разом із [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначений факт підтверджується наявними у справі доказами, в тому числі довідками, свідоцтвами укладення шлюбу, спільними фотографіями, дослідженими судом під час розгляду справи, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і зазначені обставини перешкоджають подальшому оформленню спадщини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений при звернені до суду з заявою про встановлення фактів судовий збір не відшкодовується за рахунок іншої сторони.

Outcome: approved