Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

05 грудня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про виселення з приватного житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.02.2001 року. В даному будинку зареєстрована тільки позивач. Відповідач [PERSON] є сином позивача, а [PERSON] його дружина. Відповідачі проживають у вказаному будинку без реєстрації. За час спільного проживання в будинку між сторонами склалися неприязні стосунки. Відповідачі постійно зловживають спиртними напоями. Невістка [PERSON] , вчиняє сварки та бійки, що призвело до виклику працівників поліції. Позивач неодноразово зверталася до різних державних установ про здійснення впливу на відповідачів. Відповідачі неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності. Сектором дізнання Фастівського РУП по факту нанесення позивачу тілесних ушкоджень внесено відомості до ЄРДР № 12023116310000793 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Позивач позбавлена проживати в належному їй будинку і на даний час проживає у літній кухні в якій відсутні нормальні умови. Всі оплати по утриманні будинку здійснює позивач. Просить висилити відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити не заперечували проти завершення підготовчих дій по справі та призначити справу до розгляду по суті. Відповідачі в підготовчому судовому засіданні проти позовних вимог заперечували але не заперечували проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.02.2001 року, посвідченого Левченко Г.І., державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 153 та Витягу з Державного реєстру речових прав № 352447577 від 31.10.2023 року. За вказаною адресою позивачка була зареєстрована 04.11.1988 року по теперішній час, про що свідчить відповідний запис у паспорті позивачки. Згідно Довідки № 694 від 23.11.2023 року Мотовилівського старостинського округу за адресою позивача: [ADDRESS] проживають без реєстрації [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно наданих письмових матеріалів позивач зверталася з заявами про вирішення питання виселення відповідачів до Мотовилівського старостинського округу, Фастівської окружної прокуратури. Згідно Постанови Фастівського міськрайонного суду від 24 липня 2023 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою Фастівського міськрайонного суду від 20 листопада 2023 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. З тексту постанови вбачається, що 18.10.2023 року [PERSON] , будучи особою яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , у присутності свого малолітнього сина - [PERSON] , вчинила домашнє насильство відносно своєї свекрухи - [PERSON] . Постановою Фастівського міськрайонного суду від 20 листопада 2023 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. З тексту постанови вбачається, що 18.10.2023 року [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , у присутності свого малолітнього сина - [PERSON] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері - [PERSON] . Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно повідомлення Фастівського РУП вбачається що у провадженні СВ Фастівського ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 12023116310000793 за повідомленням позивача зареєстрованим від 18.10.2023 року щодо сварки з невісткою та сином. [PERSON] визнано потерпілою в даному кримінальному провадженні. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт порушення відповідачами правила співжиття та унеможливлення їх неправомірними діями спільного нормального проживання власника будинку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved