Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Шевчук В. О. звернувся з клопотанням про визначення підсудності за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2023 року у справі № 990SCCV/30/23 (провадження №61-223вп23) клопотання представника [PERSON] - адвоката Шевчука В. О. про визначення підсудності справи задоволено. Підсудність справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визначено Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог представник [PERSON] - адвокат Шевчук В. О., зазначив, що сторони уклали шлюб, який 24 травня 2018 року зареєстрував Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Тернопільської області, про що складено актовий запис № 777 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 24 травня 2018 року. Від даного шлюбу спілих дітей у подружжя немає. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. Позивач вважає, що шлюб між ними є лише формальним, продовжувати такі шлюбні відносини позивачка не бажає. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/24877/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 07 березня 2024 року представник [PERSON] - адвокат Шевчук В. О. подав до суду заяву у якій просив долучити оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Шевчук В. О. у судове засідання не з`явилися, проте адвокат подав заяву, у якій просив справу розглядати за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак адресував суду заяву відповідача іноземною мовою, апостильовану та перекладену на українську мову у встановленому законом порядку, у якій відповідач визнав позов та не заперечив проти розірвання шлюбу. Просив проводити розгляд справи у його відсутності. Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00043860430 від 01 березня 2024 року, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сторони 24 травня 2018 року зареєстрували шлюб, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складено відповідний актовий запис № 777. З копії паспорта громадянки України № [NUMBER] слідує, що позивачка [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання № 10343582/28-03 від 13 травня 2021 року виданою Відділом реєстрації проживання особи. Відповідач [PERSON] є громадянином Естонії що вбачається з копії паспорта № [NUMBER] . У шлюбі в сторін дітей не було. Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У зв`язку з тим, що позивачки не заявили вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved