Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому просила суд стягнути на її користь з відповідача 2500 доларів США та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2022, яке набрало законної сили 16.11.2022 було визнано спільною сумісною власністю позивача і відповідача майно, зокрема, обладнання, яке встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі АLМ 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора АСRUХ-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт. Цим самим рішенням це майно було поділене між сторонами в рівних частках. Вказаним судовим рішенням була встановлена та обставина, що «згідно копії договору позики від 30.04.2019, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 доларів США та зобов`язалася повернути їх до 30.04.2024, метою отримання позики вказано - придбання та монтаж обладнання, необхідного для будівництва сонячної електростанції, та згідно копії розписки [PERSON] від 30.04.2019 вказані кошти були отримані останньою 30.04.2019. Відповідно до копії розписки [PERSON] від 30.04.2020, 30.04.2020 ним було отримано грошові кошти в сумі 4800 доларів США в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 30.04.2019, залишок коштів, які зобов`язана повернути [PERSON] , складає 20200 доларів США. Таким чином, зазначеним судовим рішенням, була встановлена та обставина, що джерелом виникнення коштів, за які було придбане обладнання, яке встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] є отримані позивачем у позику від [PERSON] кошти в сумі 25000 доларів. Ця сама обставина була встановлена і постановою Верховного Суду від 16.11.2022. У ч. 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Позивач вважає, що договір позики від 30.04.2019 створив для позивача і для відповідача солідарний обов`язок повернення позичених коштів, оскільки ці кошти були використані у спільних сімейних інтересах сторін. Погашення боргу за договором позики від 30.04.2019 відбувалось наступним чином: 30.04.2020, тобто після припинення шлюбних відносин між сторонами, позивачем повернуто [PERSON] 4800 доларів США з особистих коштів позивача, що встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2022 та постановою Верховного Суду від 16.11.2022, які були ухвалені у справі №128/2224/20; 20000 доларів США повернуто позивачем [PERSON] з коштів, які були одержані від реалізації майна, яке з часом було визнано між сторонами спільною власністю, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.06.2022 та розпискою [PERSON] від 10.06.2022; 200 доларів США позивачем повернуто [PERSON] 09.02.2023 з особистих коштів позивача, про що свідчить розписка [PERSON] від 09.02.2023. Таким чином, із загальної суми спільного майна зі [PERSON] боргу: 20000 доларів США були повернуті зі спільного майна подружжя, а 5000 доларів США були повернуті з особистих коштів позивача, тому на підставі ч. 1 ст. 544 ЦК України позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Усов Ю.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бездітна Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що позивачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що саме кошти «нібито» отримані нею за договором позики та борговою розпискою, були використані нею на оплату обладнання та його монтажу. Даний договір позики від 30.04.2019 є нікчемним, так як він суперечить нормам чинного законодавства. Жодних договорів будь-яких позик грошових коштів на побудову сонячної електростанції на спільній ( [PERSON] та [PERSON] ) земельній ділянці в [ADDRESS] , на момент подання [PERSON] первинної позовної заяви про поділ майна подружжя до Вінницького районного суду не існувало. Розрахунок з підрядником ФОП [PERSON] за відповідними договорами проводився виключно за рахунок спільних ( [PERSON] та [PERSON] ) грошових коштів отриманих від основного виду діяльності - заробітної плати в АТ «Вінницяобленерго». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього звернулася сім`я [PERSON] , а саме [PERSON] , яка є його племінницею, позичити 25000 доларів США для бізнесу, а саме для придбання сонячних батарей. [PERSON] та [PERSON] приїхали в офіс до [PERSON] у м. Тиврів, де було укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON] . Кошти у розмірі 25000 доларів США [PERSON] забирала особисто, однак свідок вважав, що кошти ним передаються в інтересах їх сім`ї [PERSON] . Була домовленість, що вказані кошти будуть повертатися по 5000 доларів США щороку. В подальшому він дізнався, що між подружжям [PERSON] виникли непорозуміння, однак [PERSON] було продано майно і йому повернуті вказані кошти. Свідок [PERSON] , який є рідним братом відповідача [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що зі слів його брата йому відомо, що він з дружиною купували обладнання, необхідне для будівництва сонячної електростанції, однак необхідності в отриманні позики для цього від брата він не чув. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який 19.03.2020 розірвано між ними у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що не заперечується сторонами та підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2022 (справа №128/2224/20). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2022 (справа №128/2224/20) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне набуте в шлюбі майно: земельну ділянку, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт.; автомобіль Nissan X-Trail, сірого кольору, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Поділено вказане спільне майно подружжя, а саме: визнано за [PERSON] право власності на: 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт.; 1/2 частку автомобіля Nissan X-Trail, сірого кольору, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнано за [PERSON] право власності на: 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0, 1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт.; 1/2 частку автомобіля Nissan X-Trail, сірого кольору, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; припинивши право спільної сумісної власності на дане майно. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 51 890,24 грн., що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих [PERSON] згідно договору №452-4 від 17.05.2019 «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про поділ спільного майна подружжя відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності відмовлено в повному обсязі. В задоволенні заявлених позовних вимог за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині зазначення покупцем [PERSON] , визнання [PERSON] покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на майно, відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 994, 68 грн. (а.с. 62-85). Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.05.2022 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року задоволено. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині задоволення первісного позову [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] право власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн, що становить частку грошових коштів, отриманих [PERSON] , згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно, та відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині визнання за нею права приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., а також в частині стягнення з [PERSON] судових витрат по оплаті судового збору в сумі 5 994, 68 грн. скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] право власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., та про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн, що становить частку грошових коштів, отриманих [PERSON] , згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно відмовлено. Визнано за [PERSON] право приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер 0520680200:05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в сумі 7900,65 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 16.11.2022 касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Постанову Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року в оскаржуваній частині вимог [PERSON] скасовано та залишено в силі в цій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 13 499,46 грн. (а.с. 35-60). Згідно з копією договору позики від 30.04.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 доларів США та зобов`язалася повернути їх до 30.04.2024, метою отримання позики вказано придбання та монтаж обладнання, необхідного для будівництва сонячної електростанції. Копією розписки [PERSON] від 30.04.2019 підтверджується отримання [PERSON] від [PERSON] кошти в сумі 25000 доларів США відповідно до договору позики від 30.04.2019 (а.с. 6-7). Позичальником [PERSON] повернуто позикодавцю [PERSON] 4800 доларів США в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 30.04.2019. Залишок коштів, які зобов`язана повернути [PERSON] , складає 20200 доларів США, що підтверджується копією розписки [PERSON] від 30.04.2020 (а.с. 8). Згідно з копією розписки [PERSON] від 10.06.2022, [PERSON] 10.06.2022 отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 30.04.2019 (а.с. 9). Відповідно до копії розписки [PERSON] від 09.02.2023, [PERSON] 09.02.2023 отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 200 доларів США в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 30.04.2019 (а.с. 10). Отже, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] зобов`язання за договором позики від 30.04.2019 перед позикодавцем [PERSON] виконала повністю. Звертаючись до суду із цим позовом про стягнення з відповідача 2500 доларів США, [PERSON] обгрунтовувала позовні вимоги тим, що оскільки позичені нею у [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 25000 доліарів США були використані в інтересах сім`ї, а саме для придбання та монтаж обладнання, необхідного для будівництва сонячної електростанції на земельній ділянці сторін по справі та рішенням суду, яке набуло законної сили, ця земельна ділянка і розміщене на ній обладнання сонячної електростанції було визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] набутим в шлюбі майном та розділено між ними по частці кожному, тому відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір позики від 30.04.2019 створив для позивача і для відповідача солідарний обов`язок повернення позичених коштів, оскільки ці кошти були використані у спільних сімейних інтересах сторін. Так як 20000 доларів США позивачкою було повернуто [PERSON] за рахунок реалізації спільного майна сторін - обладнання сонячної електростанції, а решту 5000 доларів США позивач повернула зі своїх особистих коштів, тому позивач вважає, що на підставі ч. 1 ст. 544 ЦК України слід стягнути з відповідача на її користь половину повернутих нею коштів, а саме в сумі 2500 доларів США. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір позики від 30.04.2019, є тим документом, що підтверджує виникнення між [PERSON] і [PERSON] правовідносин за договором позики. Вказані кошти були повністю повернуті позивачкою [PERSON] , що не заперечується позикодавцем [PERSON] та наданими суду копіями розписок. Вказаний договір позики є чинним та ніким не скасованим та не оспореним. Судом встановлено, що на момент укладення [PERSON] 30.04.2019 договору позики сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до\~ст.\~61\~СК України\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, про визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У рішенні Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2022 (справа №128/2224/20), яке набуло законної сили, зазначено: «Крім цього, суд вважає доведеним, що сторонами в шлюбі було набуто у власність обладнання, встановлене на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 шт., Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 шт., металевого навісу 1 шт, оскільки його придбання та монтаж було вчинено в період перебування ними в шлюбі та відповідачкою не доведено достатніми доказами придбання даного майна за кошти, які належали їй особисто, з урахуванням також пояснень свідка [PERSON] , який пояснив, що надаючи кошти в позику вважав, що договір укладається [PERSON] в інтересах сім`ї та про обставини їх окремого проживання йому нічого не було відомо. Крім цього, тривале не проживання особи за певною адресою не може підтверджуватися актами сусідів, оскільки такий доказ може засвідчувати лише обставини, які існують на момент складання відповідного акту. Та проживання подружжя в певний період часу за різними адресами не є достатнім доказом фактичного припинення шлюбних відносин за відсутності встановлення будь-яких перешкод для розірвання шлюбу, яке було вчинено сторонами добровільно в органах РАГСу лише 19.03.2020. Суд вважає, що відповідачкою не доведено достатніми та допустимими доказами фактичне припинення шлюбних відносин з позивачем з 01.01.2019, а отже не вбачає підстав для застосування ч. 6 ст. 57 СК України. Крім цього, суд звертає увагу, що договори підряду щодо виконання робіт з будівництва спірного обладнання було укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.04.2019 та за умовами даних договорів (п.п. 5.1, 6.1) визначено вартість робіт в сумі 471 446 гривень та 151 637 гривень, та зазначено, що протягом 2-х днів з моменту підписання даних договорів замовник вносить аванс у розмір 30 % від суми, вказаної в п. 5.1 цього Договору, що виходячи із загальної суми договорів складає 186 924, 90 гривень. При цьому, договір позики коштів, про який зазначає [PERSON] в зустрічній позовній заяві, був укладений 30.04.2019, тобто вже після дати укладення договорів підряду та дати сплати авансу, договір позики було укладено в період шлюбу, отримані кошти, за твердженням відповідачки, було використано на придбання вказаного спірного обладнання та його встановлення, з урахуванням того, що воно встановлене на земельній ділянці, що є спільним майном подружжя, суд вважає, що таке обладнання також є спільним майном подружжя. Відповідно, суд вважає доведеним належність сторонам на праві спільної сумісної власності спірної земельної ділянки, автомобіля та відповідного обладнання, розташованого на спірній земельній ділянці». Як вбачається з копії договору позики від 30.04.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 доларів США та зобов`язалася повернути їх до 30.04.2024, метою отримання позики вказано придбання та монтаж обладнання, необхідного для будівництва сонячної електростанції. Копією розписки [PERSON] від 30.04.2019 підтверджується отримання [PERSON] від [PERSON] кошти в сумі 25000 доларів США відповідно до договору позики від 30.04.2019. Матеріалами справи підтверджується, що позичені у [PERSON] грошові кошти за договором позики від 30.04.2019 повернуті [PERSON] повністю. Зокрема, 20000 доларів США позивачкою було повернуто [PERSON] за рахунок реалізації спільного майна сторін - обладнання сонячної електростанції, а решту 5000 доларів США позивач повернула зі своїх особистих коштів. Оскільки використання позивачкою [PERSON] позичених грошових коштів в загальному розмірі 25000 доларів США в інтересах сім`ї, а саме для придбання та монтаж обладнання, необхідного для будівництва сонячної електростанції на земельній ділянці сторін по справі, підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2022 (справа №128/2224/20), яке набуло законної сили і обов`язок за договором позики щодо повернення грошових коштів [PERSON] виконала повністю, зокрема, 20000 доларів США позивачкою було повернуто [PERSON] за рахунок реалізації спільного майна сторін - обладнання сонячної електростанції, а решту 5000 доларів США позивач повернула зі своїх особистих коштів, тому відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] половину повернутих нею коштів, а саме в сумі 2500 доларів США. Оскільки позовні\~вимоги задоволено\~повністю, тому відповідно до ст.\~141\~ЦПК України слід\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~понесений судовий\~збір у\~розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved