Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась із заявою про видачу обмежувального припису, у якій, уточнивши свої вимоги, просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців у вигляді: заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявником по [ADDRESS] ; заборони наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) заявника по [ADDRESS] ; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із матір`ю [PERSON] , а також контактувати нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та у будь-який спосіб спілкуватись із нею. В обґрунтування заяви зазначає, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] , власником якої є її дочка [PERSON] разом із своїм чоловіком. Крім цього, за вказаною адресою проживає син заявниці [PERSON] . Між нею та її сином склались неприязні стосунки через те, що останній упродовж тривалого часу уживає наркотичні засоби, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння вчиняє стосовно заявниці психологічне, фізичне насильство, шляхом висловлення на її адресу нецензурними словами, кричить принижуючи словесно, здійснюючи психологічний тиск, нищить майно, а також виносить та продає речі з квартири, знімає грошові кошти із банківських карток без її дозволу. Заявниця постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані. Також вказала, що її син [PERSON] неодноразово проходив лікування від наркозалежності, однак через три дні покидав заклад лікування. Зазначила, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення стосовно неї домашнього насильства. Крім цього, зазначила, що на даний час Тернопільським міськрайонним судом розглядається кримінальне провадження за вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Також вказала, що існує ризик вчинення [PERSON] в майбутньому домашнього насильства відносно неї. Тому, враховуючи наведені обставини просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] . Ухвалою суду 23 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 26.02.204 року на 11 год.00 хв.. 26.02.2024 року у судовому засіданні заявницею заявлено клопотання про зміну та уточнення своїх вимог, яке задоволено судом, у зв`язку із чим його відкладено на 29.02.2024 року. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву про видачу обмежувального припису з урахуванням поданої заяви про уточнення вимог від 28.02.2024 року підтримала з підстав викладених у ній. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що фізичного насильства стосовно своєї матері не вчиняв, наркотичні засоби вживає тривалий час, заявниця не дає йому відпочивати, оскільки постійно кричить на нього. Суд, заслухавши пояснення заявника, а також заінтересовану особу, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, доходить до наступного висновку. [PERSON] є сином заявниці [PERSON] , що визнається та не заперечується в судовому засіданні заінтересованою особою [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належать на праві власності гр.. [PERSON] згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , що підтверджено даними будинкової книги. В даній квартирі проживає без реєстрації заявник [PERSON] та її син [PERSON] , що стверджується довідкою ПП «ТернопільКомСервіс» №11 від 27.02.2024. [PERSON] протягом 2023 року та січня 2024 року неодноразово зверталась до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області про вчинення її сином [PERSON] домашнього насильства. 23 січня 2024 року органами Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис серії АА №304834 стосовно [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного та фізичного характеру стосовно його матері [PERSON] та зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесено строком на 3 доби. Крім цього, судом з`ясовано, що [PERSON] постановами Тернопільського міськрайонного суду притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, тобто за вчинення ним домашнього насильства стосовно своєї матері, а саме: -від 27 листопада 2023 року, з якої вбачається, що [PERSON] 13.11.2023, близько 20 год. 38 хв., перебуваючи по [ADDRESS] вчинив домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , а саме дії психологічного характеру, що полягали у вчиненні сварки та виловлюванні на її адресу словесних образ, погроз, чинив на неї моральний та психологічний тиск, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. [PERSON] зазначеною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень; -від 04 грудня 2023 року, з якої вбачається, що [PERSON] стосовно якого 13.11.2023 винесено терміновий заборонний припис серії АА №162300, згідно з яким він повинен залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] , не повідомив уповноважений підрозділ органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування, чим порушив вимоги ч.8 статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». [PERSON] зазначеною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень; -від 04\~січня 2024\~року з якої вбачається, що 22.12.2023 о 12 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , а саме дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні словесних образ та чинив моральний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. [PERSON] зазначеною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень. -від 01\~лютого 2024\~року з якої вбачається, що 23.01.2024 [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері [PERSON] та батька [PERSON] , а саме висловлював словесні образи, штовхав, шарпав за одяг, викручував руки. [PERSON] зазначеною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] систематично, протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її син [PERSON] , яке виражається у систематичному, тривалому психологічному тиску щодо неї, її приниженні, нецензурній лайці, залякуванні, цькуванні, застосуванні фізичної сили. Внаслідок зазначених дій стосовно [PERSON] . Тернопільським міськрайонним судом виносились постанови за ст..173-2 КУпАП про визнання його винуватим за вказаною статтею та накладення адміністративного стягнення. Крім цього, стосовно останнього органом Національної поліції України упродовж 2023 та січня 2024 року виносились термінові заборонні приписи, а тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який продовжує вчиняти домашнє насильство. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заборони перебувати йому в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , заборону кривднику наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] по [ADDRESS] ; заборону [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також у будь-який спосіб спілкуватись із нею. Суд вважає, що строк чинності припису слід встановити шість місяців, виходячи з того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. Також, суд вважає, що існують ризики продовження [PERSON] у майбутньому вчинення домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно своєї матері [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved