Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

19.12.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 10.11.1992 виконкомом Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №8. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем діти уже повнолітні. Причиною розпаду сім`ї позивач називає те, що останнім часом їхні шлюбні відносини не складались із-за несумісності характерів, різних непорозумінь, крім того відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує до позивача фізичну силу, скандалить, в зв`язку з чим їхнє спільне проживання стало нестерпним та неможливим. На даний час вони проживають як чужі люди, а тому сім`я фактично розпалась. Подальше збереження сім`ї є абсолютно неможливим та недоцільним, а тому позивачка вирішила розірвати шлюб. Неодноразові спроби налагодити шлюбні відносини, позитивних результатів не дали. Відновлювати сімейні стосунки із відповідачем вона не бажає, оскільки дійшла виваженого висновку, що це зробити неможливо. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим та недоцільним, що стало підставою для звернення до суду. Розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач відмовляється. Ухвалою суду від 21.12.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання, яка була вказана у позовній заяві, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, судовий виклик повернуто до суду 10.01.2024 за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відмовився». Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідачеві вручено повістку, отож останній повідомлений про день та час розгляду справи, заяв та клопотань до суду не направив. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з позовної заяви, сторони між собою уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , зареєстрованим 10.11.1992 виконкомом Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №8 (а.с. 6). Від вказаного шлюбу у сторін діти уже повнолітні. Втім, розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач відмовляється. Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Слід зазначити, що позивачем вказано у позові, що неодноразові спроби налагодити шлюбні відносини, позитивних результатів не дали та навпаки позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відновлювати сімейні стосунки із відповідачем вона не бажає та дійшла виваженого висновку, що це зробити неможливо. Згідно ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, підстави для надання строку для примирення сторін відсутні, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може. Відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення дієвих заходів, спрямованих на примирення сторін. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намірів зберігати шлюб з відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому він повинен бути розірваний. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а тому з огляду на те, що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. В силу вимог ст. 113 СК України, суд, вирішує порушене позивачем питання щодо залишення їй прізвища відповідача. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved