Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернув ся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. Позов обґрунтовує тим, що він є громадянином Литовської Республіки. Приїхавши на територію України в серпні 2021 року, разом з [PERSON] та [PERSON] , завітав до своєї матері [PERSON] в гості за її місцем проживання та реєстрації - [ADDRESS] та виявили її в дуже поганому фізичному та психологічному стані. Цього ж місяця [PERSON] дізнався, що 15.09.2020 року між його матір`ю [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. та зареєстровано в реєстрі за №2113, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 27.06.2021 року за заявою [PERSON] була порушена кримінальна справа, в рамках якої [PERSON] було визнано потерпілою. Оскільки [PERSON] мала дуже поганий фізичний та психічний стан, не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними, вона не могла приймати участь в кримінальній справі як потерпіла, в зв`язку з чим, в даній кримінальній справі було призначено судово-психіатричну експертизу. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №433 від 23.11.2021 року, проведеного на підставі постанови слідчого СВ Черкаського РУН ГУНП в Черкаській області Марченко О.В. від 18.10.2021 року було встановлено, що на момент укладення договору довічного утримання 15.09.2020 року [PERSON] страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді органічного психічного розладу, набутого внаслідок атеросклеротичного, гіпертонічного ураження судин головного мозку, з помірно вираженими інтелектуально-мнестичними когнітивними розладами, актуальною психотичною переважно маячною симптоматикою, що позбавляло на вказаний період часу її здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. В зв`язку з тим, що [PERSON] фактично не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними та відповідно не могла оскаржити укладений нею договір довічного утримання від 15.09.2020 року. Ним була подана заява до Соснівського районного суду м.Черкаси про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна. 30 грудня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси відкрито провадження та призначено судове засідання. 04.02.2022 року ухвалою суду призначено судово-психіатричну експертизу, але [INFO] [PERSON] померла. 22.02.2022 року він, як спадкоємець першої черги звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №69178829 від 21.02.2022 року. В зв`язку з тим, що укладення між [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору довічного утримання від 15.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Сопільняк В.С., у момент, коли [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, порушує його права на спадкове майно, як спадкоємця першої черги, тому він змушений звернутися до суду з даними позовом за захистом своїх прав. Просить суд: призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, допитати свідків та визнати договір довічного утримання укладений 15.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Слпільняк А.О.., зареєстрованого в реєстрі за № 2113; предметом якого є квартира [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 лютого 2022 року вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 березня 2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 листопада 2022 року у справі призначено посмертну судово-медичну експертизу. Провадження зупинено. 26.12.2022 року з ДУ «Інститут психіатрії, судово-психітричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» повернуті матеріали цивільної справи, а також подано клопотання про надання додаткових матеріалів. 10 січня 2023 року ухвалою суду поновлено провадження у справі. 08 лютого 2024 року матеріали справи повернуті до ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 22.11.2022 року. Провадження зупинено. 17 квітня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси відновлено провадження та призначено справу до судового розгляду. 12 липня 2023 року ухвалою суду клопотання відповідача [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження у справі залишено без задоволення. 12 липня 2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено. 13 жовтня 2023 року ухвалою суду в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Демчика Р.В. від розгляду справи відмовлено. Представник позивача - адвокат Остапенко І.С. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Конопатський О.О. в судовому засіданні в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Сопільняк А.О. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Судом встановлено, що 15.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] , діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, уклали договір довічного утримання. Відповідно до п.1 Договору [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Пунктом 3 Договору про довічне утримання [PERSON] зобов`язався довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, доглядом, ліками, лікуванням необхідною допомогу та в разі її смерті похоронити. Вказана квартира залишається у довічному користуванні за [PERSON] (п.4 договору). Щомісячна вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 2000 грн. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом. Сторонам договору однаково зрозумілі значення, умови, правові наслідки та зміст договору, нотаріусом роз`яснені права та обов`язки, про що свідчать особисті підписи сторін договору. Договір про довічне утримання посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О.. Договір підписано сторонами в її присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність , а також належність [PERSON] квартири перевірено. 15.09.2020 року право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] . [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Як вбачається з копії свідоцтва про народження позивача, [PERSON] є його матір`ю. З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що 21.02.2022 року приватним нотаріусом Довгань О.Я. 21.02.2022 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 зазначено, що відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК. У п. 5. цієї ж постанови зазначено, що відповідно до ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї сторони, висновок якої повинен оцінюватись судом як окремо, так і в сукупності з іншими доказами (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9). Згідно із пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому необхідно давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, необхідно довести абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1531цс16 та у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була свідком того, що [PERSON] страждала на втрату пам`яті, їй здавалося що чоловік хоче її вбити та заволодіти майном, у зв`язку з чим [PERSON] викликала поліцію. Вона проживала у повній антисанітарії, вхідні двері були відчинені, замки поломані, вона ходила босою, приносила додому речі із смітника, в неї не було світла, води, газу, так як все було відключене. Син з нею не проживав, коли вона виходила з дому то не могла знайти дорогу додому. Сусіди телефонували в поліцію, її знаходили та привозили додому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що вона була сусідкою померлої [PERSON] , останнім часом [PERSON] не в повній мірі керувала своїми діями. Коли вона перший раз зустріла [PERSON] , то остання забувалась, при розмові декілька разів задала одні і ті ж самі питання. Також був випадок коли [PERSON] не пам`ятала куди йшла. Вона її провела додому та побачила повний безлад, випорожнення прямо в квартирі. [PERSON] виглядала дуже неохайно. Також сусіди розказували, що бачили її на смітнику, як вона там щось шукала. Проте, що у [PERSON] розлади пам`яті вона почала помічати з 2019 року. У 2020 році влітку бачила, як [PERSON] лежала на лавочці, її сусідка завела додому. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що на момент укладання договору довічного утримання [PERSON] була адекватною та все усвідомлювала. Він був знайомий з [PERSON] , якій допомагав по господарству. [PERSON] була знайома з [PERSON] , яка приблизно за рік до укладення договору довічного утримання познайомила його з [PERSON] . [PERSON] також зверталася до нього за допомогою. Він возив її до лікарів. Вона повідомляла його що заходять сусіди, риються в її речах. Вона не хоче спілкуватися з сином. Також повідомляла, що чоловік хотів покласти її до психіатричної лікарні. У її квартирі не було телевізора. Вона жила як стара людина. Через деякий час [PERSON] запитала в нього чи може він взяти її на утримання. До нотаріуса для укладення договору поїхали він, [PERSON] та [PERSON] . За оформлення договору довічного утримання він платив кошти. Вона заносила сміття у хату. Раніше вона видала на мене довіреність представляти її інтереси. Хто запропонував класти договір довічного утримання я не пам`ятаю, але це відбувалося в квартирі [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду про те, що він працює дільничним офіцером поліції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. Два роки тому до нього надійшла заява про викрадення медичної документації. Під час вирішення цієї заяви йому стало відомо що одна жінка забрала медичну документацію [PERSON] . Він приходив за адресою її місця проживання два рази. Крім неї в квартирі я нікого не бачив. В квартирі було не придбано, туалет не був придатний для використання. Світла у неї в квартирі не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] зверталася до неї за допомогою. Бачила її останній раз 26.02.2021 року. Жалілася що вона одинока, з сином не спілкувалась. Те, що вона все усвідомлювала сумніві не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в КНП «ЧОПНД». [PERSON] неодноразово приходила до неї на прийом та їй надавалася допомога Поведінка [PERSON] не давала їй, як лікарю підстав вважати, що [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Також судом встановлено, що на підставі постанови слідчого СВ Черкаського РУН ГУНП в Черкаській області Марченко О.В. від 18.10.2021 року, стосовно [PERSON] 23.11.2021 року була проведена судово-психіатрична експертиза, про що був складений висновок судово-психіатричного експерта №433. У висновку зазначено, що згідно постанови про призначення експертизи, досудове розслідування проводиться за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшла заява [PERSON] про те, що на початку серпня 2021 року, приїхавши до місця проживання своєї матері [PERSON] , 1941 р.н., мешканки [ADDRESS] , виявив, що [PERSON] , 1957 р.н., привласнив особисті документи та документи на житло матері, а також, скориставшись її похилим віком, оформив договір довічного утримання без відома родичів, що може свідчити про спробу заволодіти майном Згідно вказаного висновку, на момент вкладання договору довічного утримання 15.09.2020 р. [PERSON] , [INFO] , страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді органічного психічного розлад набутого внаслідок атеросклеротичного захворювання гіпертонічного ураження судин головного мозку з помірно-вираженими інтелектуально - мнестичними (когнітивними) розладами, актуальною психотичною - переважно маячною симптоматикою, що позбавляло на вказаний період її здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. Внаслідок прогресування наявних у під експертної на протязі кількох років психічних розладів органічного походження, за своїм психічним станом на теперішній час [PERSON] , [INFO] , також виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді змішаної судинної, помірно-вираженої деменції, що позбавляє на теперішній час її здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає їй правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з нею слідчих дій та в судовому засіданні. З Висновку судово-психіатричної експертизи № 156 від 28.03.2023 року, проведеної експертами Черкаською філією судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судової-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», вбачається, що на час укладення договору довічного утримання від 15.09.2020 року [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , виявляла ознаки хронічного психічного захворювання - органічного психічного розладу, набутого внаслідок атеросклеротичного, гіпертонічного ураження судин головного мозку, з помірно вираженими інтелектуально - мнестичними (когнітивними) розладами, актуальною психотичною, переважно маячною симптоматикою, що позбавляло на вказаний період часу її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказаним висновком посмертної судової психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] зверталася до КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер ЧОР» 29.05.2014 року та 12.07.2018 року, неодноразово, в тому числі, в періоди з 24.01.2019 року по 19.02.2019 року, з 13.09.2019 року по 19.10.2019 року, з 10.03.2020 року по 11.04.2020 року, з 01.06.2020 року по 07.07.2020 року, з 26.02. по 03.04.2021 року перебувала на лікуванні КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер ЧОР» Сумнівів у правильності експертного висновку не встановлено, відповідач не довів, що висновки є недостатньо обґрунтованими чи суперечать іншим матеріалам справи, чи були допущені істотні порушення норм процесуального права, які регламентують призначення і проведення експертизи. Таким чином, з врахуванням усіх досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до переконання, що позов є підставним, оскільки [PERSON] на час підписання договору довічного утримання від 15.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2113, предметом якого є квартира [ADDRESS] , не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992.40 грн. На підставі наведеного, ст.ст.203,215 ЦК України,

Outcome: approved