Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Служавого Є.І. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 17 червня 2021 року між [PERSON] \~ та\~ [PERSON] \~ була досягнута домовленість щодо строку (один тиждень) та вартості в сумі 1000 гривень виконання дрібного побутового ремонту меблів, а саме усунення пошкоджень на двох дверцятах комоду. На виконання цієї домовленості позивач передав відповідачу для здійснення ремонту дверцята та на прохання [PERSON] сплатив аванс в сумі 305 грн. картковим переказом на картку, вказану відповідачем у переписці в месенджері Telegram( де 5 грн. комісія банку). 18.06.2021 року відповідач зателефонував позивачу і повідомив, що він знайшов такий же матеріал (ДСП), з якого може зробити нові аналогічні дверцята замість ремонту старих, що підвищить вартість ремонтних робіт до 1200 грн. та збільшить строки виконання робіт ще на один тиждень. Позивач погодився на цю пропозицію та сплатив картковим переказом на картку відповідача ще 500 грн., а 23.06.2021 року на прохання [PERSON] про сплату замовлення в повному обсязі сплатив переказ на картку відповідача в сумі 400 грн. Таким чином відповідач отримав від позивача 1200 грн. у якості передплати. Відповідач неодноразово переносив узгодженні строки ремонтних робіт, а потім 16.07.2021 року зізнався, що ремонт не провів, а ввів позивача в оману. У зв`язку із чим визнав борг перед позивачем та власноруч написав розписку про отримання в борг 1200 грн., які зобов`язався повернути до 15.08.2021 року. Однак відповідач у строк , зазначений в розписці, борг не повернув й станом на день подачі цього позову. Наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про існування зобов`язання. На підставі викладеного та вимог ст. ст. 1046, 1047,1050 ЦК України позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення боргу за розпискою від 25.07.2021 року в сумі 1200 грн. також просив стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8\~000, 00 грн. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено в порядку спрощеного позовного провадження(а.с.30). Подалі позивач [PERSON] надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог в повному об`ємі наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував(а.с.52). Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. У зв`язку із зазначеним суд вважає за можливе відповідно приписів ст.ст. 223, 280 -281ЦПК України розглянути справу за відсутністю учасників справи, ухваливши у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на\~підставах, встановлених договором або законом\~. Як зазначено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2023 року в справі № 161/13862/19, провадження № 61-7868св21, «В доктрині приватного права припинення зобов`язання обумовлюється дією правоприпиняючих юридичних фактів. Юридичні факти, що зумовлюють припинення зобов`язання, отримали назву підстав припинення. Припинення зобов`язання - це припинення правового зв`язку його суб`єктів, у яких припиняються суб`єктивні права і обов`язки, що складають зміст зобов`язальних правовідносин». Відповідно до приписів статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047\~цього Кодексу). Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 483/2085/16-ц, провадження № 61-33184св18, під новацією слід розуміти одну з підстав припинення зобов`язання, яка представляє собою домовленість сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами. Позовні вимоги позивач [PERSON] в особі представника адвоката Служавого Є.І. обґрунтовував тим, що 17 червня 2021 року між [PERSON] \~ та\~ відповідачем\~ [PERSON] \~ була досягнута домовленість щодо виконання дрібного побутового ремонту меблів, на виконання якої позивачем передано відповідачу для здійснення ремонту дверцята та сплачено декільками платежами переказом на картку відповідача гроші в розмірі 1200 грн. Подалі у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків по ремонту меблів, вказане зобов`язання між [PERSON] \~ та\~ [PERSON] \~припинилося домовленістю\~сторін про\~заміну первісного\~зобов`язання\~новим позиковим\~зобов`язанням\~між тими\~ж сторонами\~шляхом укладення\~договору позики,\~оформленого розпискою\~від 25\~липня \~2021\~року.\~Тобто,\~відбулася новація.До наступного часу відповідач борг не повернув, і з урахуванням наданої до суду стороною позивача ксерокопії договору позики від 25 липня 2021 року спір між\~сторонами стосується\~стягнення заборгованості\~за цим\~договором позики (а.с. 7). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен\~підтвердити своє\~право вимагати\~від відповідача\~виконання боргового\~зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити\~від таких\~правових висновків\~Верховний Суд\~не встановив,\~про що\~свідчать правові\~висновки ,\~викладені в\~постановах КЦС\~ВС від\~08.07.2019\~у справі\~№524/4946/16-ц \~ та\~ від 15.05.2019 у справі №707/2606/16-ц. Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як доказ правомірності своєї вимоги до відповідача про виконання боргового зобов`язання сторона позивача надала до суду ксерокопію договору позики грошей від 25\~липня \~2021\~року(а.с. 7). Оригінал цього договору позики ( боргової розписки) в матеріалах справи відсутній. Будь-яких доказів щодо наявності у\~позивача оригіналу\~боргової розписки\~ (крім посилання у позовній заяві) матеріали справи не містять. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених\~процесуальних норм\~передбачають,\~що під\~час розгляду\~справ у\~порядку цивільного\~судочинства обов`язок\~доказування покладається\~як на\~позивача,\~так і\~на відповідача.\~Це положення\~є одним\~із найважливіших\~наслідків принципу\~змагальності у\~цивільному процесі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17, провадження № 61-12383св19. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку із зазначеним суд вважає, що позивачем не доведено наявності обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не доведено належними і достовірними доказами факту укладення договору позики (новації), та позивач не пояснив відсутність оригіналу боргової розписки. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 137. ч.1 ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу та судові витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed