Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

11 грудня 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 42833,23 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 15 вересня 2020 року [PERSON] за договором позики взяла у нього у борг 10000 гривень на строк до 15.12.2020 року, а також 15.10.2020 року взяла в борг 14000 грн на строк до 15.12.2020 року, із зобов`язанням сплати 10% щомісяця за час користування позиками. Договори позики у вигляді розписок між ними були укладені у простій письмовій формі в одному примірнику, їхній текст виконаний відповідачкою власноручно. Свої зобов`язання за договорами позики [PERSON] не виконала. На вимоги щодо повернення боргу відповідачка відповідала, що гроші поверне по мірі можливості, не вказуючи конкретних термінів. За таких обставин позивач був змушений звернутись до суду з цим позовом. Суми боргу становлять 10000 грн + 14000 грн = 24000 грн. З урахуванням встановленого індексу інфляції за період з січня 2021 року по листопад 2023 року сума боргу становить 34883,09 грн. Три відсотки річних з простроченої суми в 24000 грн становить 720 грн, а з 16.12.2020 року по 10.12.2023 року складає 2150,14 грн (720/365*1090=2150,14 грн). Передбачені відсотки за користування позиками згідно умов договорів позики становлять 10% за кожен місяць, відповідно з позики від 15.09.2020 року це 1000 грн, а з 15.09.2020 року по 15.12.2020 року, 3 місяці по 1000 грн дорівнює 3000 грн; з позики від 15.10.2020 року це 1400 грн, а з 15.10.2020 року по 15.12.2020 року, 2 місяці по 1400 грн дорівнює 2800 грн, а разом 3000+2800=5800 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 34883,09 грн. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 2150,14 грн - 3% річних з простроченої суми боргу та 5800 грн. - відсотки за договорами позики, а всього 42833,23 грн. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 16.01.2024 року надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /адреса місця реєстрації відповідача/. Заперечень щодо розгляду справи у її відсутності не надійшло. Відзив на позов відповідач не подала. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про, в тому числі, відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Таким чином, в силу вимог вказаної норми Закону, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.09.2020 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 10000 грн. Вказану суму зобов`язувалась повернути до 15.12.2020 року. За час користування позикою зобов`язувалась сплачувати 10 % від суми позики за кожен місяць, що підтверджується копією договору-розписки позики грошей від 15.09.2020 року. /а.с.4/. Крім того, 15.10.2020 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 14000 грн. Вказану суму зобов`язувалась повернути до 15.12.2020 року. За час користування позикою зобов`язувалась сплачувати 10 % від суми позики за кожен місяць, що підтверджується копією договору-розписки позики грошей від 15.10.2020 року. /а.с.5/. Факт отримання відповідачкою [PERSON] грошових коштів у розмірі 10000 грн та 14000 грн підтверджується оригіналами розписок про отримання позики, що містяться в матеріалах справи. /а.с.4,5/. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. При цьому, відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов`язку в натурі. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] є позичальником, який не виконує належним чином свої зобов`язання за договором позики щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми боргу позикодавцю [PERSON] , що є підставою для примусового стягнення сум боргу у розмірі 10000 грн за договором позики від 15.09.2020 року та 14000 грн за договором позики від 15.10.2020 року. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2021 року по листопад 2023 року та розрахунок 3% річних за період 16.12.2020 року по 10.12.2023 року. Таким чином, з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з січня 2021 року по січень 2022 року включно сума боргу за вищевказаними розписками становить 26746,93 грн. Крім того, 3% річних з простроченої суми 24000 гривень з 16.12.2020 року по 23.02.2022 року становить 858,08 грн (720/365 * 435 днів = 858,08 грн). Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зі змісту укладеного між сторонами договорів позики від 15.09.2020 року та від 15.10.2020 року встановлено, що сторонами визначено, що відповідач зобов`язується сплачувати 10% від суми боргу за кожен місяць. Суми боргу у розмірі 10000 грн та 14000 грн зобов`язується повернути до 15.12.2020 року. Таким чином, право позивача нараховувати передбачені договором проценти припинилось 15.12.2020 року. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми в розмірі 5800 грн, що є відсотками згідно умов договорів позики (10% від суми боргу 10000 грн за 3 місяці складає 3000 грн та 10% від суми 14000 грн за 2 місяці складає 2800 грн). Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягають до стягнення 3000 грн в рахунок відсотків за користування позикою за період з 15 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року та 2800 грн в рахунок відсотків за користування позикою за період з 15 жовтня 2020 року по 15 грудня 2020 року, що разом складає 5800 грн. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] є позичальником, який не виконує належним чином свої зобов`язання за договорами позики щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми боргу позикодавцю [PERSON] , що є підставою для примусового стягнення заборгованості за договорами позики від 15.09.2020 року та від 15.10.2020 року в розмірі 26746,93 грн - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 858,08 грн - 3% річних з прострочених сум боргу та 5800 грн - відсотки згідно умов договорів позики, а всього 33405,01 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,6 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial