Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

У грудні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 11 240,00 гривень матеріальної шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів АО 5443729. Забезпеченим транспортним засобом за Полісом є Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] . 28.12.2019 року, приблизно о 14 год. 20 хв. в с. Чайки, вул. Печерська 2, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Hyundai і30, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.03.2020 року, справа №759/1511/20, відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. У результаті ДТП було пошкоджено Hyundai і30, д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи наявність договору страхування, водій пошкодженого транспортного засобу Hyundai і30, д.н.з. [NUMBER] , звернувся до позивача з повідомленням про ДТП. З метою визначення вартості матеріального збитку, що завдано власнику майна Hyundai і30, д.н.з. [NUMBER] , було проведено огляд, за результатами якого було складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та Висновок експертного дослідження №03-D/69/3 про визначення матеріального збитку. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Hyundai і30, д.н.з. [NUMBER] , згідно Висновку №03-D/69/3 становить 14 224,63 грн., в тому числі 1 324,27 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів та заяви власників про страхове відшкодування, складено Страховий акт №19156/40/920 від 28.08.2020 року на суму 11 240,00 грн., та здійснено виплату в якості страхового відшкодування. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.03.2020 року у справі №759/1511/20 встановлено, що відповідач залишив місце ДТП. Зважаючи на викладене, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу в розмірі 11 240,00 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб [ADDRESS] (а.с. 32). Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення / досилання конверт повернувся до суду із відмітками «повертається» та «за закінченням встановленого строку зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення, в довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк Відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Судом встановлено, що між страховиком Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та страхувальником [PERSON] 26.11.2019 року укладено Поліс №АО 5443729 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб: Chevrolet Lacetti 1.8і 5dr (KLAN), номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік випуску 2008. Строк дії договору визначено із 00:00 01.12.2019 року по 30.11.2020 року включно (а.с. 15). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року у справі №759/1511/20 (провадження №3/759/1027/20) встановлено, що [PERSON] 28.12.2019 року, приблизно о 14 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Chevrolet», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в с. Чайки, вул. Печерська 2, не врахував дорожньої обстановки під час об`їзду перешкоди, а саме автомобіля «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з останнім. Місце події ДТП залишив, в органи поліції не повідомив. Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП (а.с. 16). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві вказав, що відповідач самовільно залишив місце ДТП. Судом встановлено, що 05 березня 2020 року автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , який на момент вчинення ДТП був забезпечений Полісом №АО 5443729, керував [PERSON] , який після вчинення ДТП залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником легкового автомобілю HYUNDAI I30, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 13). 14 січня 2020 року [PERSON] звернулась до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, реєстраційний №00908/40/2020/53 (а.с. 11). Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) щодо автомобіля HYUNDAI I30, реєстраційний номер [NUMBER] (дата складання 14.01.2020 року) встановлено характер пошкоджень автомобіля (а.с. 8-9). У відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №03-D/69/3 від 29.04.2020 року вартість (розмір) матеріального збитку завданого власнику майна HYUNDAI I30, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, внаслідок ДТП складає: 14 224,63 грн., в тому числі 1 324,27 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових (а.с. 17-26). 29.07.2020 року [PERSON] подав до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» заяву про страхове відшкодування, в якій, зокрема, вказав, що погоджується з тим, що розмір страхового відшкодування складає 11 240 грн. 00 коп. (а.с. 12). 28.08.2020 року ПрАТ «СГ «ТАС» складено страховий акт №19156/40/920 в якому встановлено, що сума страхового відшкодування згідно з Додатком 1 (розрахунку суми відшкодування) становить: 11 240 грн. (а.с. 10). Відповідно до платіжної інструкції №121133 від 01 вересня 2020 року АТ «СГ ТАС» (привтане) здійснило платіж у сумі 11 240,00 грн. на ім`я отримувача: [PERSON] із призначенням платежу «Страх. відшкод. згідно Дог. №АО5443729, [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , т/з Hyundai i30, д/н [NUMBER] …» (а.с. 7). Суд враховує положення п.п. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як було встановлено судом із постанови Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року у справі №759/1511/20 [PERSON] , який керував забезпеченим транспортним засобом Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний. Зазначена постанова набрала законної сили 16.03.2020 року та не оскаржувалась. Таким чином, у страховика після виплати страхового відшкодування виникло право регресу до [PERSON] як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому витрати пов`язані зі сплатою страхового відшкодування підлягають стягненню в примусовому порядку. Щодо судових витрат суд дійшов наступного. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму сплаченого судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved