Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», має картковий рахунок, на який отримує грошові перекази від родичів та грошове забезпечення, як військовослужбовець ЗСУ. 04.04.2022 відповідач одноособово, без його згоди та відповідного розпорядження списав з його рахунку грошові кошти в сумі 3250 грн. На його неодноразові звернення отримав пояснення щодо наявної заборгованості за кредитним договором чи то від 19.11.2007 чи то від 30.11.2007, частина якої була списана банком. Наголошує, що жодної заборгованості перед відповідачем не має, оскільки ще у 2008 році повністю погасив заборгованість за кредитною карткою та надав відповідачу заяву про закриття рахунку. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1066, 1071 ЦК України, положення ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в Україні в національній валюті», позивач [PERSON] просить визнати протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо самостійного (одноособового) списання коштів в сумі 3 250 грн з його рахунку [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно списані кошти в сумі 3 250 грн шляхом повернення цієї суми на його рахунок [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), а також зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» нарахувати та виплатити йому 0,1 відсоток від суми неналежного переказу на суму 3 250 грн за кожен день, починаючи з 04.04.2022 по день повернення відповідної суми на його рахунок. Крім того, внаслідок неправомірних дій банку, які полягають у незаконному списанні з карткового рахунку належних [PERSON] грошових коштів в рахунок неіснуючої заборгованості, які він мав використати для придбання ліків, ігнорування відповідачем його письмових звернень, ненадання підтверджуючих заборгованість документів, необхідність звернення за захистом порушеного права до суду, позивачеві була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 50 000 грн та яку просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь. У наданому відзиві представник АТ КБ «Приватбанк» просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , оскільки 30.11.2007 між позивачем та банком було укладено кредитний договір, за яким обліковується прострочена заборгованість на суму 7 500,97 грн. У відповідності до вимог ст.1071 ЦК України, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в Україні в національній валюті», а також Умов і правил надання банківських послуг, банк цілком законно здійснив договірне списання з карткового рахунку [PERSON] грошові кошти в межах існуючої заборгованості. Оскільки відсутній факту несанкціонованого переказу грошових коштів, то відповідно відсутні підстави для поновлення коштів на рахунку [PERSON] та нарахування відсотків на суму неналежного переказу. До того ж представник відповідача вказує на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, оскільки останнім жодним чином не підтверджено її заподіяння. Ухвалою суду від 25.10.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою суду від 21.11.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача; ухвалою суду від 12.12.2023 судове засідання відкладено в зв`язку з ненаданням витребуваних доказів; 17.01.2024 судове засідання відкладено через необхідність витребування доказів; 08.02.2024 судове засідання відкладено в зв`язку з ненаданням витребуваних доказів. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином; позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 30.11.2007 [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 63). З довідки «Про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», яка підписана [PERSON] , зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом , на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік) - 3 %, розмір щомісячних платежів (враховуючих плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, комісія за зняття готівкових коштів (а.с. 64). Відповідно до Довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н за яким була надана кредитна картка № [NUMBER] , дата відкриття 19.11.2007, термін дії 11/11. З Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] вбачається, що 19.11.2007 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] ; 30.11.2007 встановлено кредитний ліміт 1 010 грн; 11.11.2019 зменшено кредитний ліміт 0,00 грн (а.с. 64 зв). З виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 09.12.2007 по 04.04.2022 вбачається з 09.12.2007 рух коштів по кредитній картці, станом на 08.11.2023 витрат 18 178,15 грн, надходжень 13 897,18 грн, баланс - 4 250,97 грн; 04.04.2022 автоматичне погашення заборгованості з карти [NUMBER] на суму 3 250 грн (а.с. 87 - 91). З наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.11.2007, укладеного між [PERSON] та ПриватБанком, вбачається, що станом на 31.10.2023 утворилася заборгованість у розмірі 4 250,97 грн., яка складається з: 987,91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 263,06 грн - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість; 04.04.2022 відображена сума погашення за наданим кредитом 3 250 грн (а.с. 92-104). 19.07.2021 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої останньому було відкрито банківський рахунок (а.с. 71). З виписки по картці/рахунку [PERSON] № [NUMBER] за [NUMBER] вбачається, що 04.04.2022 відбулося списання на суму 3 250 грн (а.с. 24-25). 26.06.2023 на адресу АТ КБ «ПриватБанк» позивачем направлено заяву з вимогою про надання копії договору від 19.07.2021, копій документів на підтвердження заборгованості та на підставі яких було здійснено одноособове списання грошових коштів, а також з вимогою повернути списані з її його рахунку 04.04.2022 грошові кошти в сумі 3 250 грн (а.с.71-29). АТ КБ «ПриватБанк» листом від 18.07.2023 №20.1.0.0.0/7-230706/44334 повідомило, що по укладеному на ім`я [PERSON] кредитному договору від 19.11.2007 не виконуються зобов`язання, у відповідності до вимог п.1.1.11.5 Умов та правил надання банківських послуг виконання клієнтом зобов`язань з погашення кредиту може здійснюватися шляхом ініціювання банком дебетового переказу з поточних рахунків клієнта (а.с. 30-31). 25.07.2023 позивач повторно звернувся з заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій, посилаючись на відсутність будь-якої заборгованості за кредитним договором від 19.11.2007, просив надати копію договору від 19.07.2021, інформацію про рух коштів за рахунком, копій документів на підтвердження заборгованості та на підставі яких було здійснено одноособове списання грошових коштів, а також просив повернути списані з її його рахунку 04.04.2022 грошові кошти в сумі 3 250 грн (а.с. 32-34). АТ КБ «ПриватБанк» листом від 24.08.2023 №20.1.0.0.0/7-230731/42390 повідомило, що з урахуванням вимог чинного законодавства та умов укладеного на ім`я [PERSON] договору від 30.11.2007 про надання банківських послуг необхідно здійснити погашення заборгованості, яка існує перед банком (а.с. 35-36). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При укладанні 19.07.2021 Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній станом на 04.04.2022) ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; ініціювання переказу здійснюється шляхом подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні. Згідно зі ст.26 вказаного Закону платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. За змістом п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 №22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно з пунктом 6.5 Інструкції, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що банк не може списувати грошові кошти з рахунка клієнта без його розпорядження, крім випадків наявності рішення суду про таке стягнення, встановлення такого права законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Як об`єкт цивільних прав і обов`язків гроші є засобом платежу в оплатних договорах і самостійним предметом окремих договорів. За своїми правовими ознаками договір банківського рахунку є консенсуальною та двосторонньою угодою, при укладенні якої банк бере на себе зобов`язання прийняти та зарахувати на рахунок клієнта належні йому грошові кошти, а також виконувати грошові операції по рахунку за розпорядженням клієнта. Договір банківського вкладу має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, зокрема, шляхом приєднання клієнта до запропонованих банком умов. При цьому сторони можуть обумовити підстави та порядок списання грошових коштів з рахунку клієнта. Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). За відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору. Зібрані докази вказують на те, що в рамках укладеного між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] договору про надання банківських послуг банк відкрив останньому банківський рахунок [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на який приймалися грошові кошти. Після зарахування 02.04.2022 на рахунок 3 250 грн ці кошти стали власністю [PERSON] та могли були списані з рахунка без розпорядження позивача лише на підставі рішення суду, а також відповідно до вимог закону чи умов договору. Будь-яке рішення суду чи закон, які б давали право АТ КБ «Приватбанк» здійснити списання коштів з карткового рахунку [PERSON] відсутні. Обґрунтовуючи своє право на списанням коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом з платіжної картки позивача, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно з п.2.1.2.5.2 (у редакції станом на 19.07.2021), при настанні термінів платежу за наданими Банком Клієнту кредитами та / або кредитними лімітами, або за кредитами, за якими Клієнт є Поручителем, Клієнт доручає Банку списувати грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках, в межах сум, що підлягають сплаті Банку ( здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Позивач не заперечує факт укладення між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку, проте [PERSON] заперечує ту обставину, що він уповноважував банк списувати грошові кошти з карткового рахунку. Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua, не містять підпису [PERSON] , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів позивач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов і Правил надання послуги «Карта для виплат» від 19.07.2021 (а.с. 18-22) також не передбачено право банку на списанням коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом з платіжної картки, призначеної для отримання виплат. Інших письмових доказів, які б підтверджували право банку на списання з відповідного карткового рахунку [PERSON] коштів, в тому числі для погашення заборгованості за кредитом, відповідачем суду не надано. За таких обставин, списання в автоматичному режимі 04.04.2022 з карткового рахунку [PERSON] IBAN [NUMBER] в якості погашення заборгованості у сумі 3 250 грн було здійснено без достатніх на те правових підстав, що в силу положень ст.1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. Відтак, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» нарахувати та виплатити йому 0,1 відсоток від суми неналежного переказу на суму 3 250 грн за кожен день, починаючи з 04.04.2022 по день повернення відповідної суми на його рахунок, то норми, на які посилається позивач, регулюють наступне. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положення п.37.2 ст.37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунку неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної сум на рахунок, якщо більший розмір не обумовлений договором між ними. Однак, на правовідносини, які склалися між сторонами справи, не поширюється положення п.37.2 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в України», який до того ж 01.08.2022 втратив чинність, а безпідставне списання банком грошових коштів з рахунку позивача є наслідком їх повернення, а також сплати процентів відповідно до ст.625 ЦК України. Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення процентів відповідно до ст.625 ЦК України, а доказів існування між сторонами договору, умовами якого сторони врегулювали стягнення з банку неустойки (пені) на користь споживача, матеріали справи не містять, позовна вимога [PERSON] про зобов`язання банк нарахувати та виплатити йому відсотки від суми неналежного переказу задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача [PERSON] в частині стягнення із відповідача моральної шкоди за порушення прав споживача, то у відповідності до вимог ч.2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Враховуючи, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача позивач не міг скористатися належними йому грошовими коштами, придбати собі призначені ліки та необхідні для несення служби речі після стаціонарного лікування, а в подальшому безпідставне списання коштів потягло за собою неодноразові звернення [PERSON] до банку та до суду з метою захисту своїх прав, то такі дії відповідача очевидно завдали душевні та моральні страждання позивачу. Отже суд вважає що завдана моральна шкода має бути відшкодована з врахуванням принципів розумності та співмірності у сумі 2 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Зважаючи на те, що відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, дві позовні вимоги задоволені у повному обсязі, за які судовий збір складає 2 422,40 грн, а позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди задоволена частково і судовий збір за неї складає 48,45 грн (1211,2?2000?50000), з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2 470,85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial