Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30.03.2010 Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області, після розірвання шлюбу присвоїти прізвище « [PERSON] ». Стислий виклад позиції сторін. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 30.03.2010 Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюбу між [PERSON] та нею, про що зроблено актовий запис № 12. Після одруження позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». У сторін по справі є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя відповідачем не склалося через несхожість характерів, поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, особистісних цінностей, у зв`язку з чим між ними постійно виникали суперечки, конфліктні ситуації та сварки. На сьогоднішній день вони з відповідачем фактично припинили ведення спільного господарства, побуту, шлюбних стосунків не підтримують. На сьогоднішні день між ними стосунки, як між чужими людьми, між якими немає любові, взаєморозуміння та поваги. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки сім`я фактично розпалася і виникла необхідність юридичному оформленні розірвання шлюбу у зв`язку із чим позивачка звернулась до суду із даним позовом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 22.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.02.2024 /а. с.12-13/. Ухвалою Жидачівського районного суду від 09.02.2024 у зв`язку із першою неявкою відповідача справу розглядом відкладено на 29.02.2024 /а.с.19/. Розгляд справи по суті відбувся 29.02.2024 без участі сторін. Позивачка, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала клопотання в якому розгляд справи просить проводити за її відсутності. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Просить повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 223 ЦК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 30.03.2010 сторони по справі зареєстрували шлюб у Ходорівській міській раді Жидачівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №12 та повторно 24.02.2023 видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] /а.с.6/. Від шлюбу у сторін по справі народилися діти, а саме: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Ходорівською міською радою 04.04.2011, серія [NUMBER] /а.с.7/, та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради 26.06.2012, серія [NUMBER] /а.с.8/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи Дослідивши матеріали справи, встановлено, що розлад у сім`ї є стійким, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Сім`я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як протягом тривалого часу між сторонами існують непорозуміння. Поновлювати сімейні стосунки та миритися сторони не бажають, оскільки їх відсутність у судовому засіданні свідчить про їх байдуже ставлення до сім`ї та збереження шлюбу. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розірвання шлюбу та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам позивачки, а тому позовні вимоги останнього є обґрунтованими та підлягають задоволенню, внаслідок чого шлюб між сторонами слід розірвати. Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved