Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, грошові кошти в розмірі 10 450, 00 грн. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000, 00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вироком від 10 липня 2023 року у справі № 639/2996/23 Жовтневим районним судом м. Харкова у складі: головуючого судді - Васильєвої Н.М. відповідач визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до вищевказаного вироку в результаті протиправного діяння [PERSON] завдав матеріальної шкоди потерпілому [PERSON] на загальну суму 10 450 грн, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 472М від 28.04.2023 року, з яких грошові кошти становлять 5000 грн. Розгляд справи відбувся за відсутності належним чином повідомленого як потерпілого позивача, котрий прохав справу розглянути за його відсутності, цивільний позов не заявляв. На момент звернення з цим позовом, засуджений нічого не сплатив потерпілому [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними, суспільно-небезпечними діями. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.08.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного\~суду м.\~Харкова від 16.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив суд провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.07.2023 року, по справі № 639/2996/23 (провадження № 1-кп/639/404/23), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та за його вчинення призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.71 ч.1 КК України до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бориспольського районного суду Київської області від 13.04.2022 р. у вигляді 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначено [PERSON] покарання у вигляді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі. Вказаним вироком встановлені обставини кримінального правопорушення, а саме, що [PERSON] 23.03.2023 близько 9 години ранку, знаходився біля приватного будинку огородженого парканом, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить гр. [PERSON] , де побачив, що хвіртка, яка веде на територію двору домоволодіння, знаходиться у відчиненому стані. Саме в той час у [PERSON] виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого майна з домоволодіння [PERSON] , у період воєнного стану поширеного на території України, де підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаними про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2102-1X від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який діє дотепер. [PERSON] , реалізуючи свій умисел, діючи повторно, перебуваючи біля території домоволодіння, пройшов через необачно залишену незачиненою хвіртку, внаслідок чого потрапив на територію двору. Потім [PERSON] , перебуваючи на території домоволодіння, помітив вхідні двері, які ведуть безпосередньо до будинку. Після чого, [PERSON] підійшов до вказаних дверей та зайшов до середини, де прослідував до спальної кімнати. Таким чином, [PERSON] , у зазначений період часу виконав всі дії, які вважав за необхідне, для проникнення до житла. Надалі, перебуваючи безпосередньо у середині кімнати, [PERSON] помітив на столі дерев`яну шкатулку, у середині якої лежали грошові кошти у розмірі 5000 грн. та пластикову шкатулку, у якій знаходились ювелірні вироби, а саме: золотий ланцюжок 585 проби, дрібного плетіння, вагою 3 гр. та два срібних ланцюжка 925 проби, вагою 5 гр. кожен, на кожному з яких мався срібний кулон, вартість яких в ході досудового розслідування встановити виявилось не можливим, якими в подальшому вирішив заволодіти.В подальшому [PERSON] реалізуючи свій злочинний умисел, оцінивши ситуацію, що склалася, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність свого задуму, перебуваючи у кімнаті за вищевказаною адресою, таємно заволодів майном, належним [PERSON] , а саме: грошовими коштами у розмірі 5000 грн. та ювелірними виробами - золотим ланцюжком 585 проби, дрібного плетіння, вагою 3 гр. вартістю 4950 грн. та двома срібними ланцюжками, вагою 5 г. кожен, на кожному з яких мався срібний кулон загальною вартістю 500 грн. Таким чином [PERSON] , виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї мети, спрямованої на таємне заволодіння чужим майном, належним [PERSON] . Після цього [PERSON] , звернувши на свою користь зазначене майно, з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. В результаті протиправного діяння [PERSON] завдав матеріальної шкоди потерпілому [PERSON] на загальну суму 10 450 грн., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 472M від 28.04.2023, з яких грошові кошти становлять 5000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак суд доходить висновку про доведеність тієї обставини, що відповідач своїми протиправними діями незаконно заволодів майном позивача, чим спричинив йому матеріальну шкоду. Розмір матеріальної шкоди підтверджується копією вироку суду від 10.07.2023 року, в якому зазначено, що в результаті протиправного діяння [PERSON] завдав матеріальної шкоди потерпілому [PERSON] на загальну суму 10 450 грн., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 472M від 28.04.2023, з яких грошові кошти становлять 5000 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі,яка потерпілавід кримінального правопорушення,відшкодовується відповідно до закону. Тобто, особа, яка вчинивши злочин, завдала матеріальної та/або моральної шкоди іншій фізичній особі, зобов`язана компенсувати такій особі завдану шкоду. Наведене вище дає підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10 450, 00 грн на відшкодування матеріальної шкоди. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання обгрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що справа про відшкодування шкоди є справою незначної складності, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору від 26.07.2023 року про надання правової допомоги укладеного між адвокатом Невольніченко О.О. та Черкаським М.С. відповідно до якого [PERSON] поніс судові витрати на правничу допомогу в сумі 2 000, 00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач згідно Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. З огляду на викладене та

Outcome: approved