Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Адвокат Ігнатьо Б.Я., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Рахівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про захист гідності та честі фізичної особи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка проживає в Німеччині разом зі своєю донькою [PERSON] . Відповідачка зареєстрована в Україні і є тіткою позивачки. Відповідачка постійно спілкувалася із дочкою позивачки в електронному вигляді у додатку для мобільного телефону WhatsApp , для спілкування використовувала номер мобільного телефону [NUMBER] надавача послуг ПАТ «Київстар». У травні 2023 року відповідачка спілкувалась з дочкою позивачки, про що свідать долучені скріншоти. У спілкуванні [PERSON] повідомила [PERSON] , що позивачка має позашлюбні стосунки з іншим чоловіком вже понад 10 років та допустила сімейну зраду. А саме позивачка написала: «у неї є любовник уже около 10 году», «В Німеччині мама має любовника», «То вже більше 10 років їх роман». Проте, це є брехнею та не відповідає дійсності. Вказаними словами добропорядну репутацію позивачки підірвано, утворено підстави для негативної соціальн6ої оцінки позивачки в очах оточуючих. Дії відповідачки втручаються в недоторкане сімейне життя позивачки та звинувачують її у сімейній зраді. Позивачка втратила довіру у сім`ї. Факт поширення неправдивої інформації доводиться скріншотами спілкування доньки позивачки та відповідачки. Те, що неправдиво інформацію поширила саме відповідачка, крім прямої вказівки на це позивачки, може бути доведено і свідками - чоловіком, дітьми позивачки, колишньою дружиною сина позивачки. Факт заподіяння шкоди гідності і честі позивачки полягає в погіршенні її сімейних стосунків з дітьми та чоловіком, високими ризиками погіршення відносин і підриву довірив родині позивачки. Поширена брехня є у причинно-наслідковому зв`язку із шкодою гідності та честі позивачки. З огляду на викладене, позивачка [PERSON] просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність інформацію, поширену [PERSON] про факт позашлюбних відносин [PERSON] з третьою особою та вчинення сімейної зради; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом письмового спростування цієї інформації за особистим підписом [PERSON] не пізніше місяця з дня набрання законної сили рішенням суду; стягнути з [PERSON] судові витрати у сумі 510 євро витрат на правничу допомогу, 1073, 60 гривень судовий збір, 24,47 гривень комісія банку за сплату судового збору. Позивач [PERSON] та її представник Ігнатьо Б.Я. про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик в електронний кабінет. Відповідач [PERSON] про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась як шляхом надсилання судового виклику на зареєстровану адресу проживання, про що свідчить інформація з трекінгу відправлень Укрпошти, так і шляхом отримання повістки про виклик до суду представником відповідача - адвокатом Телегазієм В.І. У судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Як вбачається з скрін-шоту листування [PERSON] та [PERSON] у додатку WhatsApp, [PERSON] написала останній, що в Німеччині її мама має любовника і що їхньому роману вже більше 10 років, попросила про це не казати батькові, оскільки для нього це буде стресом. Згідно відповіді на адвокатський запит, ПАТ «Київстар» листом від 26.10.2023 року повідомляє, що абонентський номер [NUMBER] обслуговується відповідно до публічного договору на умовах передплаченого зв`язку компанії, комунікаційні послуги за якими надаються знеособлено (анонімно) та вказаний номер за громадянкою [PERSON] як абонентом не зареєстрований. Відповідно до відповіді на виконання ухвали від 10.11.2023 року, ПАТ «Київстар» листом від 07.12.2023 року повідомляє, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] протягом 2022-2023 років надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), без укладання письмового договору або реєстрації, відповідно визначити особу, яка була користувачем телефонного номеру [NUMBER] протягом 2022-2023 років немає можливості. Окрім наведеного, у ході судового розгляду, суд вивчив заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , викладені німецькою мовою та завірені апостилем. Заяви перекладено з німецької на українську мову та засвідчено справжність підпису перекладача нотаріусом. Відповідно до заяви [PERSON] , він присягається казати правду, не замовчувати та не перекручувати покази. Йому відомо про покарання за неправдиві покази та за відмову від дачі показів. Так, [PERSON] є його дружиною з 2002 року. Крім того, йому відомо, що телефонний номер [NUMBER] використовувався щонайменше останні два роки пані [PERSON] , [INFO] . [PERSON] - тітка його дружини [PERSON] . Приблизно до середини червня 2023 року пані [PERSON] постійно спілкувалась з його дочкою [PERSON] . На початку літа донька [PERSON] повідомила йому, що дізналася від пані [PERSON] про те, що його дружина [PERSON] зраджує йому з іншим чоловіком. Донька показала переписку з пані [PERSON] у своєму телефоні у застосунку WhatsApp, де [PERSON] стверджує, що його дружина останні 10 років мала коханця та все ще має позашлюбні відносини з іншим чоловіком, тобто зраджує. Згідно до заяви [PERSON] , вона підтверджує, що телефонний номер [NUMBER] використовувався щонайменше останні два роки пані [PERSON] . Так, у травні 2023 року пані [PERSON] надсилала їй повідомлення через застосунок WhatsApp про те, що мати [PERSON] зраджує її батька з іншим чоловіком. Цю інформацію [PERSON] розповіла своєму старшому брату [PERSON] , а потім і батькові. Як вбачається з заяви [PERSON] , він зазначив, що телефонний номер [NUMBER] використовувався щонайменше останні два роки пані [PERSON] , яка є тіткою його матері [PERSON] . Йому відомо, що навесні 2023 ркоу пані [PERSON] повідомила його молодшу сестру [PERSON] про те, що їх мати вже понад 10 років зраджує їх батька. Вирішуючи позовну заяву адвоката Ігнатьо Б.Я., який діє в інтересах [PERSON] , суд керується наступними положеннями законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ч.ч. 1,4,7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За правилами ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні при розгляді справ зазначеної категорії мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] через застосунок WhatsApp надіслала повідомлення [PERSON] про те, що її мати, [PERSON] зраджує її батька з іншим чоловіком, а саме: «у неї є любовник уже около 10 году», «В Німеччині мама має любовника», «То вже більше 10 років їх роман». Позивачем доведено, що ця інформація була поширена, тобто доведена до відома як мінімум одній особі, а саме доньці позивачки - [PERSON] . Крім того, інформація була поширена шляхом використання засобу телекомунікаційного зв`язку - за допомогою застосунку WhatsApp. Поширена інформація стосується позивачки та порушує її особисті немайнові права. Відповідачка, в свою чергу, обставину поширення вказаної інформації не спростувала. Будь-яких доказів на підтвердження достовірності інформації відповідачка суду не надала, а тому суд вважає доведеним факт поширення вказаної недостовірної інформації. У пункті 25 зазначеної постанови Верховний суд України зазначив, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Таким чином, відповідачка перед написанням спростовуваної інформації, була зобов`язана перевірити інформацію на предмет істинності, достовірності, задля уникнення порушення прав позивачки. Натомість, цього зроблено не було, і було поширено недостовірну інформацію, що, в свою чергу, повинно мати наслідком спростування недостовірної інформації. А тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недостовірною та такою, що принижує честь і гідність [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] про факт позашлюбних відносин [PERSON] з третьою особою наступного змісту: «у неї є любовник уже около 10 году», «В Німеччині мама має любовника », « То вже більше 10 років їх роман » та зобов`язання [PERSON] спростувати поширену інформацію шляхом використання засобу телекомунікаційного зв`язку - застосунка WhatsApp не пізніше місяця з дня набрання законної сили рішення суду. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача - адвокат Ігнатьо Б.Я. в позовній заяві зазначив про попередній розрахунок судових витрат, які поніс позивач із розглядом справи, становлять витрати: у сумі 510 євро на правничу допомогу, 1073, 60 гривень судовий збір, 24,47 гривень комісія банку за сплату судового збору. Також зазначив, що заява про судові витрати та їх докази будуть надані впродовж судового розгляду чи в строк, встановлений статтею 141 ЦПК України. Проте, представником позивача вказаної заяви про судові витрати суду надано не було. У зв`язку з чим суд не має можливості визначити розмір судових витрат на правничу допомогу. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача суми банківської комісії, стягнутої при сплаті позивачем витрат судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини 2 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При цьому, банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що стягненню на користь позивачки підлягають виключно судові витрати в розмірі 1073,60 гривень без врахування комісії, оскільки банк було обрано нею самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги. Аналогічна правова позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року (справа № 523/12032/18, провадження № 61-6898св22). Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: approved