Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

29 січня 2024 року засобами електронного зв`язку до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області переплату по пенсії у розмірі 20\~640 грн, також наполягає на розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до електронної пенсійної справи відповідача [PERSON] , у період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року, його було визнано особою з інвалідністю третьої групи. У зв`язку з чим, останній перебував на обліку у Пенсійному фонді України та отримував відповідну пенсію. Оскільки останній був зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа, то відповідно до поданої ним заяви від 18 січня 2023 року №66 він був взятий на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Разом з вище вказаною заявою відповідачем до органу Пенсійного фонду було подано виписку з акта огляду МСЕК серії 12ААГ №148631, згідно з якою його було повторно визнано особою з інвалідністю лише з 08 грудня 2022 року по 31 грудня 2023 року. При цьому, по пенсійних справах по яким термін виплати був по 30 листопада 2020 року виплата пенсії, на період продовження карантину, продовжувалася автоматично, а тому і у випадку з [PERSON] . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було проведено автоматичне продовження виплати пенсії до 31 серпня 2021 року, без отримання відповідної виписки з акту огляду МСЕК. У свою чергу, відповідач так і не пройшовши у встановлений строк повторного огляду МСЕК до органу Пенсійного фонду із заявою щодо припинення йому виплати відповідної пенсії не звертався. У зв`язку з цим, на переконання позивача [PERSON] права на отримання пенсії у період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року не мав, а тому має місце відповідна переплата у розмірі - 20\~640 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. До моменту відкриття судом провадження по справі позивачем, з підстав первісного подання ними разом з вказаним позовом додатків, які не стосуються особи відповідача, було заявлено клопотання щодо долучення до матеріалів справи письмових доказів по справі (а.с. 24-25). Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2024 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду на 11 березня 2024 року. Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в судове засідання явку свого представника не забезпечили, звернувшись із клопотанням щодо здійснення розгляду справи без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с. 61). Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Судом встановлено та сторонами по справі не оспорюється, що відповідачу [PERSON] відповідно до довідки з акту огляду МСЕК серії 12 ААА №988358, у період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року, було присвоєно статус інвалідності 3 групи. У зв`язку з чим, останній за своєю адресою місця проживання перебував на обліку у Лозівському об`єднаному управлінні ПФУ та у період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року отримував пенсію по інвалідності (а.с. 40). Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). Згідно зі ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону (ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV). Пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою (ст. 34 Закону №1058-IV). У разі якщо особа не з`явилася в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому вона мала з`явитися на повторний огляд. (ч. 2 ст. 35 Закону №1058-IV). Разом з тим, у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню короно-вірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю (п. 14.6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні було безперервно встановлено з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] , який перебував на обліку у Лозівському об`єднаному управлінні ПФУ, нараховувалася та сплачувалася пенсія поза межами строку встановленої йому раніше інвалідності, згідно акту огляду МСЕК серії 12 ААА №988358 від 21 серпня 2019 року, а саме у період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року (а.с. 41, 42, 43, 44, 44, 45-46, 46 зворот 47, 47 зворот 48, 48 зворот 49, 49 зворот 50), що відповідає положенням п. 14.6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, оскільки мало місце у період дії на території України карантину. У подальшому, як вбачається з матеріалів справи, з підстав отримання відповідачем [PERSON] статусу внутрішньо-переміщеної особи та зміни його фактичного місця проживання із: [ADDRESS] , на [ADDRESS] , останній 18 січня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою №66 про виплату пенсії (а.с. 33). Разом з вказаною заявою, [PERSON] було додано копію виписки з акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №148631, згідно з якою останньому, у період з 08 грудня 2022 року по 01 січня 2024 року, було повторно присвоєно статус інвалідності третьої групи (а.с. 31). У зв`язку з цим, [PERSON] , який уже перебував на обліку у Прилуцькому об`єднаному управлінні ПФУ, було відновлено нарахування відповідної пенсія по інвалідності, яка і була сплачена у грудні 2023 року (а.с. 50 зворот). Згідно з позиції позивача, оскільки [PERSON] не вчасно пройшов черговий огляд МСЕК та не звертався до пенсійного органу щодо припинення нарахування відповідної пенсії, то останній у період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року отримував пенсію по інвалідності, фактично не маючи відповідного статусу, що і є обґрунтуванням для визнання такої виплати, як переплати, яка підлягає стягненню на користь позивача. Згідно з письмовим повідомленням начальника відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №2500-0403-8/8554 від 08 лютого 2023 року, [PERSON] було повідомлено, що у зв`язку з втратою права на пенсію по інвалідності у нього виникла переплата у сумі 20\~640 грн та переплата по відрахуваннях у сумі 5\~160 грн за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року. У зв`язку цим, йому було запропоновано вказані кошти внести добровільно на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та роз`яснено щодо можливості вирішення вказаного питання у судовому порядку, якщо відповідач у заявлені вимоги добровільно не виконає (а.с. 28). Як вбачається з матеріалів справи вказана письмова вимога Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області [PERSON] виконана у добровільному порядку не була, що і стало обґрунтуванням для звернення до суду з вказаним позовом. Разом з тим, аналізуючи зміст позову та долучені до нього письмові докази, у сукупності з нормами законодавства, суд не погоджується з твердженнями позивача та приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 73 Закону №1058-IV, кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Згідно з положенням ч. 1 ст. 50 Закону №1058-IV, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Аналіз зазначених норм закону свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Зміст ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14, підстав відступити від яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц не встановила. Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові по справі №711/1509/17 від 12 грудня 2018 року, Постанові Верховного Суду від 21 червня 2018 року у справі №554/1809/17, Постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №307/2100/16-ц та Постанові Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі №487/2596/17. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Зміст абзацу 1 ст. 103 «Про пенсійне забезпечення» визначає, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, діючим законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених грошових коштів у вигляді пенсії з одержувача. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку із запровадженням на території України карантину, відповідач [PERSON] , у встановлений період чергового огляду МСЕК не здійснив. Такий огляд було ним пройдено лише 08 грудня 2022 року. З цих підстав, на момент виплати відповідачу пенсії по інвалідності, що мало місце у період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року, останній фактично не міг знати результати повторного огляду, оскільки вимоги щодо дотримання карантинних заходів надавали право на відповідне відтермінування такого огляду та отримання пенсії. Поза цим, за результатами вищевказаного чергового огляду [PERSON] було повторно присвоєно статус інвалідності третьої групи. У зв`язку з цим, підстави вважати, що останній не мав права у спірний період на отримання відповідної пенсії по інвалідності відсутні. Вказані обставини на переконання суду є свідченням відсутності належних обґрунтувань вважати дії відповідача недобросовісними, що фактично позивачем не було спростовано на етапі судового розгляду. У зв`язку з цим, позивачем не надано до суду доказів зловживань з боку відповідача [PERSON] , які б доводили його недобросовісність при нарахуванні розміру пенсії та безпідставно отриманих грошових коштів. Отже, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача, та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні правові підстави для стягнення з нього надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 1215 ЦК України. У справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04, остаточне рішення від 20 січня 2012 року) Європейський суд з прав людини у пункті 71 рішення вказав: «… потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, та беручи до уваги те, що зловживань з боку [PERSON] при поданні документів для призначення пенсії судом не встановлено, доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, а також наявності рахункової помилки матеріали справи не містять, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed