Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Лушкін Ю.П. звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка є забудованою житловим будинком та господарськими будівлями, що належать йому на праві власності. Відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки площею 0,4298 га за адресою: [ADDRESS] . Порушуючи санітарні норми та правила, державні будівельні норми, відповідач збудувала господарський навіс та тимчасові будівлі (дворову вбиральню, навіс для тримання птиці), чим спричиняє позивачу та членам його сім?ї незручності та перешкоджає користуватися житловим будинком. Від господарського навісу та тимчасових будівель йде неприємний запах, порушені інженерно - технічні заходи, що спричиняє потрапляння атмосферних опадів з покрівель будівель на територію суміжної ділянки. Будівництво було неузгодженим. Позивач не може використовувати свою земельну ділянку за призначенням. На неодноразові прохання позивача прибрати господарський навіс та тимчасові будівлі (дворову вбиральню, навіс для тримання птиці) відповідач більше чотирьох років не реагує. Наприкінці серпня 2019 року позивач звернувся до Росавської сільської ради на предмет порушення будівництва господарського навісу та будівель по межі. Відповідно до даних акту обстеження земельних ділянок від 09 жовтня 2019 року, господарський навіс та тимчасові будівлі [PERSON] , які розташовані по межі та за межами домоволодіння [PERSON] , збудовані з порушенням будівельних норм, ДБН Б 2.2-12:2019 пункт 6.1.41., [PERSON] запропоновано прибрати їх, витримати санітарні та будівельні норми. Вказав, що відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б 2.2-12:2019, при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше, ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.12.1-25. Посилаючись на приписи статей 13, 41, 142, 143 Конституції України, підпунктів «г», «е» частини 1 статті 96, частин 1 та 2 статті 103, частини 2 та 3 статті 152 ЗК України, статті 391 ЦК України, статті 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 599/340/16-ц, просив зобов?язати відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом прибирання господарського навісу та тимчасових будівель. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 19 жовтня 2023 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу. 04 листопада 2023 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручені відповідачу належним чином. Заяв із запереченнями проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи 05 грудня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. Обґрунтовуючи заяву про застосування строків позовної давності, відповідач вказала, що на момент звернення позивача до суду пройшло понад три роки з часу, коли він міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка таке право порушила. Також в заяві про застосування строків позовної давності відповідач виклала свої доводи щодо недоведеності позовних вимог. Зокрема вказала, що їй на праві власності належить дві земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 3222986701:01:047:008 площею 0,1798 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,4296 га з кадастровим номером 322986701:01:047:007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На території вказаних земельних ділянок розташований житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами. Зокрема, житловий будинок 1956 року побудови, загальною площею 81,3 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., сарай - гараж, сарай - прибудова, літня кухня, погріб з шийкою, убиральня, огорожа, колодязь питний. Вказала, що акт від 09 жовтня 2019 року був складений без її присутності і наданий суду без належного завірення відповідно до чинного законодавства. У складанні акту не брав участі спеціаліст, який міг встановити межі земельної ділянки, відповідно до координат, які використовувалися на час приватизації. З наданих адвокатом фото неможливо встановити місце знаходження об?єктів, оскільки відсутні координати, незрозуміле їх місце розташування. Також звернула увагу на перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Зокрема вказала, що відповідно до пункту 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ від 07 червня 2017 року № 406, не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаменту, зокрема, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозедів, вбиралень, вигрібних ям, змощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів з накриттям, погребів, входів до них, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків. Вказала, що розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об?єкта нерухомості, відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини 7 статті 376 ЦК України, встановленню підлягають обставини видання особі, яка здійснила самочинне будівництво, припису про усунення порушень, чи можлива перебудова об?єкта та чи відмовляється особа від такої перебудови. Такий припис у матеріалах справи відсутній. 05 січня 2024 року представник позивача - адвокат Лушкін Ю.П. подав пояснення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказав на відсутність підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог позивача. Зазначив, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. 18 січня 2024 року відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказала, що описова частина пояснень представника позивача, які подані до суду 05 січня 2024 року, не спростовує її доводів, оскільки надані недостовірні дані, відсутні показання свідків, відсутні приписи контролюючих органів, у представника позивача відсутня освіта інженера - землевпорядника для визначення географічних координат об?єкта. Зазначила про те, що з моменту складення акту від 09 жовтня 2019 року позивач міг довідатись про порушення свого права, а тому на момент його звернення до суду з цим позовом сплинув строк позовної давності. Фактичні обставини справи Суд встановив такі фактичні обставини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить частина житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Провулок «Колгоспний» в селі Росава перейменований на «Молодіжний» згідно з рішенням третьої сесії сьомого скликання Росавської сільської ради № 16 від 10 грудня 2015 року. Вказані обставини підтверджуються даними Витягу з Державного реєстру речових прав № 329074024 від 13 квітня 2023 року (а.с. 11), довідки Росавського старостинського округу № 16 від 04 жовтня 2023 року № 12/16-24/508 (а.с. 23). Відповідно до даних Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0712222992021 від 25 листопада 2021 року, за адресою: [ADDRESS] , сформована земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222986701:01:047:0031. Інформація про зареєстроване право щодо форми власності в Державному земельному кадастрі відсутня. Земельна ділянка межує з земельною ділянкою [PERSON] кадастровий номер 3222986701:01:047:0007 (а.с. 12-14). Відповідно до даних долученого до позовної заяви акту обстеження земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] від 09 жовтня 2019 року, комісія в складі начальника відділу містобудування, архітектури, житлово - комунального господарства, будівництва та інфраструктури Миронівської РДА [PERSON], сільського голови села Росава [PERSON], землевпорядника сільської ради села Росава [PERSON], депутатів Росавської сільської ради [PERSON] , [PERSON] за зверненням [PERSON] здійснила виїзд в [ADDRESS] та провела обстеження земельних ділянок по межі домоволодінь під номерами 4 та 6 . Комісія встановила, що господарський навіс та тимчасові будівлі [PERSON] розташовані по межі та за межами [PERSON] , порушені будівельні норми згідно ДБН Б. 2.2-12:2019 пункт 6.1.41. Комісія вирішила запропонувати [PERSON] прибрати господарський навіс та тимчасові будівлі, які розташовані по межі [PERSON] і витримати санітарні та будівельні норми. Рекомендовано вирішити питання шляхом мирного узгодження, а в разі, якщо сторони не дійдуть згоди, вирішувати дане питання в судовому порядку. Акт підписаний всіма членами комісії, а також [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Даними акту про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків [PERSON] від 16 липня 2013 року встановлено зовнішні межі земельної ділянки [PERSON] площею 0,4298 га. В акті вказано, що розміри та місцезнаходження земельної ділянки показані на абрисі. Акт підписаний суміжними землекористувачами, в тому числі [PERSON] (а.с. 18). Представник позивача долучив до позовної заяви дві фотокартки з зображенням за його твердженням господарських будівель та споруд [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 19, 20). 19 липня 2023 року позивач звернувся до Миронівської міської ради з заявою про повторний виїзд комісії з розгляду земельних спорів у зв?язку з неусуненням [PERSON] рекомендацій, викладених в акті від 09 жовтня 2019 року (а.с. 15). Відповідно до даних повідомлення Миронівської міської ради № 02-20/5554 від 16 серпня 2023 року, позивача повідомлено, що акт є чинним, а його звернення повторним (а.с. 16). Згідно з даними повідомлення Миронівської міської ради № 02-37/6090 від 06 вересня 2023 року, за адресою [ADDRESS] має зареєстроване місце проживання та проживає [PERSON] , яка є власником цього житлового будинку (а.с. 22). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок під номером [ADDRESS] та приналежні до нього господарські будівлі: сарай - гараж, сарай - прибудова, літня кухня, погріб з шийкою, убиральня, огорожа, колодязь питний. Такі обставини підтверджуються даними свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-3825, виданого 22 жовтня 2009 року державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 49), технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений на житловий будинок під номером [ADDRESS] 01 вересня 2009 року КП КОР «Білоцерківське МБТІ» (а.с. 50-53), свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 13665130 від 29 листопада 2013 року (а.с. 54), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 13665350 від 29 листопада 2013 року (а.с. 55). Відповідачу [PERSON] на праві власності належать земельна ділянка з кадастровим номером 3222986701:01:047:008 площею 0,1798 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,4296 га з кадастровим номером 322986701:01:047:007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 13663761 від 29 листопада 2013 року (а.с. 6), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 13663914 від 29 листопада 2013 року (а.с. 57). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у позов не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом визначено відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За змістом статей 91, 96 ЗК України, власники земельних ділянок та землекористувачі зобов?язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов?язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 103 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Стаття 104 ЗК України визначає право власників та землекористувачів земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов?язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов?язані з позбавленням його володіння майном. Із позовних вимог вбачається, що позивач просить у судовому порядку зобов?язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом прибирання тимчасових будівель у виді дворової вбиральні та навісу для тримання птиці, оскільки вони зведені з порушенням пункту 6.1.41 ДБН Б 2.2-12:2019, недотриманням правил добросусідства. Вказав на порушення його права як власника суміжної земельної ділянки та спричинення незручностей і перешкод у користуванні ним житловим будинком, оскільки він не може використовувати свою земельну ділянку за призначенням, від споруджених відповідачем тимчасових будівель йде неприємний запах, з покрівель тимчасових будівель відповідача атмосферні опади потрапляють на територію його ділянки. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи наведені норми закону, слід зробити висновок про те, що обов?язок доведення факту порушення відповідачем прав позивача, покладається саме на позивача. Звертаючись до суду із вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом прибирання господарського навісу та тимчасових будівель позивач повинен був довести ті обставини, на які посилається у позовній заяві, підтвердити їх належними та допустимими доказами. Проте позивач не надав у розпорядження суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин. Позивач, стверджуючи про порушення його права, як власника суміжної земельної ділянки, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин наявності у нього права власності на земельну ділянку, суміжною з земельною ділянкою відповідача. Так, із доданого до позовної заяви витягу з Державного земельного кадастру неможливо встановити власника земельної ділянки з кадастровим номером 3222986701:01:047:0031, а будь -які інші докази щодо права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , в матеріалах справи відсутні. Також позивач не надав доказів на підтвердження того, що внаслідок дій відповідача були порушені його права, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, якими зазвичай у справах з аналогічним предметом позову можуть бути висновки експерта чи спеціаліста. Такі висновки в матеріалах справи відсутні, як і будь - які схематичні зображення спірних тимчасових господарських будівель з яких можна було б встановити місце їх розташування по відношенню до земельних ділянок. З наданих представником позивача фотозображень господарських споруд неможливо встановити їх фактичне місце розташування, а також їх розташування відносно межі між земельними ділянками. Стверджуючи про неможливість використання позивачем своєї ділянки за призначенням, позивач не надав доказів того, що споруджені відповідачем тимчасові господарські споруди існують на час розгляду справи, а також доказів того, що вони споруджені з порушенням межі між земельними ділянками та порушують правила добросусідства та права позивача. Суд звертає увагу, що акт від 09 жовтня 2019 року, складений комісією з вирішення земельних спорів, не є належним та допустимим доказом наявності порушених прав позивача, оскільки з його змісту неможливо встановити, яким чином комісія визначала місце проходження межі між земельними ділянками, а також відповідність такої межі технічній документації із землеустрою на земельні ділянки. Тому висновки комісії про порушення відповідачем норм ДБН суд до уваги не приймає. З акту не вбачається, що під час огляду земельних ділянок та споруджених на них тимчасових будівель, комісія виявила інші порушення правил добросусідства про які стверджує представник позивача у позовній заяві. Інших доказів, визначених частиною 2 статті 76 ЦПК України, зокрема письмових, речових, електронних доказів, показання свідків, висновків експертів, позивач суду не надав, клопотань про виклик свідків, спеціалістів чи призначення відповідних судових експертиз не заявляв. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зауважує, що інтереси позивача представляє адвокат, який в силу своїх професійних обов?язків обізнаний з приписами статей 12, 13, 81 ЦПК України щодо обов?язку довести ті обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає наступне. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Суд під час розгляду справи дійшов висновку про недоведеність обставин порушення права позивача відповідачем та необґрунтованість позовних вимог, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог позивачем. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не підтверджені матеріалами справи, а тому є недоведеними. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем поверненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed