Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

У березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 08 липня 2020 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «КАМАЗ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час ДТП було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «VOLVO», державний номерний знак [NUMBER] . Позивач вказує, що на момент завдання матеріальна шкода, діяв договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 195564а9кє від 11 липня 2019 року, укладений Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» щодо автомобіля марки «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] , згідно з якого позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванні матеріальної шкоди заподіяної вищенаведеному транспортному засобу. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року у справі № 759/11968/20, яка набрала законної сили 07 серпня 2020 року відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 17 липня 2020 року власник автомобіля марки «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. На підставі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 17 липня 2020 року, рахунку № VSK0094557 від 02 серпня 2020 року, ремонтної калькуляції № 1.003.20.0 від 04 серпня 2020 року, страхового акту № ARX2603600 від 10 серпня 2020 року та розрахунку страхового відшкодування позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 96 867,14 грн. На момент настання страхового випадку автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] не був застрахований відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилаючись на вимоги ст. 993, 1166, 1187 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 96 867,14 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит щодо відомостей. Згідно відповіді на запити від 02.04.2021 відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2021 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2024 заяву представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Сечко Сергія Володимировича про проведення судового засідання в режимі відео конференції у справі № 761/11814/21 задоволено. Призначенено судовий розгляд справи № 761/11814/21 на 29.02.2024 о 15:30 год. та наступних судових засідань провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме за допомогою програмного забезпечення: https://vkz.court.gov.ua за участю представника позивача - [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12.02.2024 виправлено описку у вступній частині ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024, зазначивши вірно, дату постановлення ухвали суду у справі, замість 09.02.2024, правильно вказати 08.02.2024. В подальшому у судове засідання, яке призначене на 29.02.2024 сторони по справі не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву до суду не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 195564а9кє, предметом якого є майнові інтереси страхувальника щодо автомобіля марки «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року у справі № 759/11968/20 визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. Згідно вказаної постанови суду вбачається, що 08.07.2020 року [PERSON] приблизно о 09.05 год. в м. Києві на вул. Кільцева дорога, керуючи автомобілем «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.13.1 ПДР. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Крім того, обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються довідкою НПУ. 17 липня 2020 року власник автомобіля марки «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про настання події ДТП та виплатою страхового відшкодування На підставі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 17 липня 2020 року, рахунку № VSK0094557 від 02 серпня 2020 року, ремонтної калькуляції № 1.003.20.0 від 04 серпня 2020 року, страхового акту № ARX2603600 від 10 серпня 2020 року та розрахунку страхового відшкодування, ПАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 96 867,14 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 695157 від 11.08.2020. Згідно перевірки чинності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за номером транспортного засобу, на момент настання страхового випадку договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіля марки «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] не знайдено. Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Судом встановлено, що позивачем виплачено потерпілому страхове відшкодування у розмірі 96 867,14 грн. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, судом установлено, що відповідач, будучи винним у чиненні ДТП, що відбулася 08.07.2020 приблизно о 09.05 год. в м.Києві на вул.Кільцева дорога, за участю автомобіля «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , та «Вольво», д.н.з. [NUMBER] ,зобов`язаний відшкодувати позивачу виплачене ним страхове відшкодування в розмірі 96 867,14 грн. Відповідача будь-яких заперечень на спростування вимог позивача та заявленого розміру виплаченого відшкодування суду не надав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 270,00 за подання позову до суду.

Outcome: approved