Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] є одинокою матір`ю, що підтверджується Витягом з ДРАЦС громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в травні 2023 року надійшла інформація про дитину [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] , яка перебуває у складних життєвих обставинах. У ході перевірки умов проживання та з`ясування обставин, що склались в сім`ї, стало відомо, що дитина [PERSON] проживає в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] , вони займаються вихованням та утриманням дівчини майже з її народження, оскільки матір дитини та їхній син [PERSON] , [INFO] , проживали разом однією сім`єю, вели асоціальний спосіб життя, вживали алкогольні напої та наркотичні засоби, підтримували спілкування з особами сумнівної репутації. У наслідок такої поведінки мати [PERSON] самоусунулась від будь-якої участі у вихованні дитини, а саме: не забезпечувала її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, асоціальний спосіб життя матері негативно впливав на розвиток дитини. Зі слів [PERSON] їх син вважає себе біологічним батьком, тому погодилися допомагати доглядати за дитиною, залишили дівчину у себе на вихованні після того, як мати покинула дитину, а сина за вчинення кримінального правопорушення помістили до Сумського слідчого ізолятору. Спеціалістом Управління 30.05.2023 року вдалось поспілкуватись з матір`ю, було з`ясовано, що жінка знаходиться в Київській області, м. Славутич, продовжує лікуватися від наркотичної залежності. Наркотики почала вживати з 13 років, усвідомлює, що фактично покинула дитину коли їй було 5 років. За цей час до дитини не приїздила, не спілкувалась з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяла засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не створювала умови для отримання нею освіти, фінансово не утримувала. Матір до м. Суми повертатись не планує, пояснюючи тим, що колишнє середовище може негативно вплинути на її поведінку. Навіть інформація щодо розпочатого кримінального провадження, де її донька вказана в якості потерпілою, не змусила матір приїхати до доньки, захистити її. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої Комунальною установою Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22, дівчина навчається з 1 класу. Мати [PERSON] з дитиною не проживає, вихованням займається бабуся, [PERSON] . Бабуся завжди співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори. Дитина забезпечена шкільним приладдям та технічними засобами для дистанційного навчання. Мати до закладу освіти жодного разу не зверталась, навчанням дитини не цікавилась. Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 30.06.2023 року вбачається, що піклування про стан здоров`я дитини здійснюється тільки бабусею [PERSON] . Згідно до наказу Управління «Служба у справах дітей» СМР «Про тимчасове влаштування дитини» від 26.07.2023 № 26 [PERSON] тимчасово влаштована у сім`ю [PERSON] . Дитина взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить прийняти рішення про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , питання подальшого влаштування дитини покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради, стягнути з відповідача аліменти на особистий рахунок дитини, у розмірі по 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.12.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.12.2023. 22.12.2023 протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 05.01.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. 05.01.2024 протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 19.01.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07.02.2024. 07.02.2024 розгляд справи відкладено до 28.02.2024 у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. 28.02.2024 розгляд справи відкладено до 29.02.2024 у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. У судовому засіданні представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 14.01.2010. До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в травні 2023 року надійшла інформація про дитину [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] , яка перебуває у складних життєвих обставинах. У ході перевірки умов проживання та з`ясування обставин, що склались в сім`ї, стало відомо, що дитина [PERSON] проживає в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] , вони займаються вихованням та утриманням дівчини майже з її народження, оскільки матір дитини та їхній син [PERSON] , [INFO] , проживали разом однією сім`єю, вели асоціальний спосіб життя, вживали алкогольні напої та наркотичні засоби, підтримували спілкування з особами сумнівної репутації. У наслідок такої поведінки мати [PERSON] самоусунулась від будь-якої участі у вихованні дитини, а саме: не забезпечувала її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, асоціальний спосіб життя матері негативно впливав на розвиток дитини. Зі слів [PERSON] їх син вважає себе біологічним батьком, тому погодилися допомагати доглядати за дитиною, залишили дівчину у себе на вихованні після того, як мати покинула дитину, а сина за вчинення кримінального правопорушення помістили до Сумського слідчого ізолятору. Спеціалістом Управління 30.05.2023 року вдалось поспілкуватись з матір`ю, було з`ясовано, що жінка знаходиться в Київській області, м. Славутич, продовжує лікуватися від наркотичної залежності. Наркотики почала вживати з 13 років, усвідомлює, що фактично покинула дитину коли їй було 5 років. За цей час до дитини не приїздила, не спілкувалась з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяла засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не створювала умови для отримання нею освіти, фінансово не утримувала. Матір до м. Суми повертатись не планує, пояснюючи тим, що колишнє середовище може негативно вплинути на її поведінку. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої Комунальною установою Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22, дівчина навчається з 1 класу. Мати [PERSON] з дитиною не проживає, вихованням займається бабуся, [PERSON] . Бабуся завжди співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори. Дитина забезпечена шкільним приладдям та технічними засобами для дистанційного навчання. Мати до закладу освіти жодного разу не зверталась, навчанням дитини не цікавилась. Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 30.06.2023 року вбачається, що піклування про стан здоров`я дитини здійснюється тільки бабусею [PERSON] . Згідно до наказу Управління «Служба у справах дітей» СМР «Про тимчасове влаштування дитини» від 26.07.2023 № 26 [PERSON] тимчасово влаштована у сім`ю [PERSON] . Дитина взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживає разом з нею за адресою [ADDRESS] . Перебуває на її утриманні. В подальшому має намір бути опікуном [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що перебуває на проживає разом з [PERSON] та перебуває на її утриманні. Не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] . Не має до неї почуттів. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як вона не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, та не надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання нею своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В позовній заяві, позивач ставить вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тому, суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави 2422 грн 40 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved