Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, про визначення способу участі у вихованні дитини. Свій позов, враховуючи відповідь на відзив, мотивує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , в якому, у них народилася одна дитина донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання шлюбу із відповідачем, донька залишилися проживати разом з матір`ю, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.04.2023 року, встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак, відповідач не виконує його та не надає можливості йому спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні. На підставі викладеного, просить суд визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , у такий спосіб: батько має право у будь-який час спілкуватись, гуляти, відпочивати з малолітньою дочкою без обмежень у кількості днів та годин, брати доньку на ночівлю за своїм місцем проживання, але не більше, ніж п`ять днів (ночей) підряд (крім канікул та перебування на відпочинку) протягом одного календарного місяця; кожної п`ятниці з 17.00 год. до 08.00 год. понеділка (без присутності матері) з правом ночівлі; щорічно з 12.00 год. до 21.00 год. на день народження дитини, день Святого Миколая, Новий рік та Різдво (без присутності матері);. Після досягнення донькою 14-річного віку: кожної п`ятниці з 14.00 год. до 08.00 год. понеділка (без присутності матері) з правом ночівлі; щорічно з 10.00 год. до 22.00 год. на день народження дитини, день Святого Миколая, Новий рік та Різдво (без присутності матері). У випадку неможливості проведення зустрічі батька з донькою відповідно до графіку зустрічей, матір зобов`язується не пізніше ніж за 24 години на вимогу батька письмово повідомити про це батька, зазначивши причину та надавши відповідні докази. Визначити, що [PERSON] зобов`язується письмово повідомляти [PERSON] про зміну свого місця проживання в Україні та за межами України протягом 10 робочих днів з моменту зміни місця проживання. Визначити, що позивача та відповідач мають рівні обов`язки щодо матеріального забезпечення дитини: одяг, харчування . оплата навчання, лікування, відпочинку, гуртків та секцій, репетиторів та інших видів утримання дитини. Визначити, що батько [PERSON] має наступні права щодо участі у вихованні і спілкуванні з донькою (з урахуванням стану здоров`я дитини та навчального процесу) незалежно від місця перебування дитини (за межами України чи в Україні) та дії чи скасування воєнного стану в Україні: у будь-який час спілкуватись, гуляти, відпочивати з малолітньою дитиною без обмежень у кількості днів та годин; брати доньку на ночівлю за своїм місцем проживання, але не більше ніж п`ять днів (ночей) підряд (крім канікул та перебування на відпочинку); брати доньку на вихідні, святкові дні (з правом ночівлі) за своїм місцем проживання; брати доньку на відпочинок у період літніх канікул (строком до 45 календарних днів підряд), у період інших канікул (строком до 15 календарних днів підряд); брати доньку на відпочинок з можливістю виїзду за кордон (за межі Україна) без обмеження кількості раз протягом одного календарного року (строком до 30 календарних днів підряд); безперешкодно та без обмежень у часі спілкуватись з донькою, використовуючи будь-які засоби зв`язку (телефон, електронна пошта, Skype, Viber тощо); щорічно половину від усіх днів канікул відповідно до шкільного канікулярного графіку для спільного відпочинку та оздоровлення доньки (без присутності матері); отримати згоду на виїзд з батьком дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, в тому числі в складі організованої групи дітей. Визначити, що спільну дочку [PERSON] кожен з батьків може забрати з дитячого садочка (школи) або за місце постійного проживання одного з батьків в залежності з ким буде дитина попередньо повідомивши про це у телефонному режимі. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються надавати письмову нотаріальну згоду на виїзд за кордон з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, в тому числі в складі організованої групи дітей протягом двох днів з моменту такого звернення. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються за спільною письмовою згодою обирати для доньки [PERSON] дошкільні заклади, заклади середньої та вищої освіти, медичні та оздоровчі заклади. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються не чинити перешкоди у спілкуванні дитини з дідом, бабою, з іншими членами сім`ї та родичами. Визначити, що позивач та відповідач зобов`язуються за спільною нотаріальною письмовою згодою вирішувати питання, які стосуються їх спільної доньки [PERSON] , а саме: щодо зміни громадянства, щодо зміни її прізвища та/або ім`я та/або по батькові, щодо виїзду на постійне місце проживання за межі України. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що [PERSON] не чинить перешкод позивачу у зустрічах та спілкуванні з донькою, однак, після таких зустрічей дитина ставала надто збудженою і в неї з`явився синдром дитячої мастурбації та після однієї із зустрічей у дитини була розбита губа, що позивач не зміг пояснити при яких обставинах це трапилося. Тому після таких подій, відповідач наполягала на побаченнях дитини з батьком у її присутності. Ще однією підставою, для того, щоб не залишати дитину батьку без нагляду матері, є те, що дитина при таких зустрічах бавиться бойовими гранатами, що на її думку, є безвідповідальним відношенням до виховання дитини. Крім того, вказує, що позивач не надав жодних доказів, що вказують на створення перешкод у спілкуванні з дитиною. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12.09.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків у ній зазначених. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23.10.2023 року витребувано в органу опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради висновок про визначення способу участі батька у вихованні дитини. В дане судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В попередніх судових засіданнях надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, суду пояснив, що батько має мати постійний контакт з дитиною, тому не вважає, що позовні вимоги є завищеними. Представник відповідача також до початку даного судового засідання подала заяву, зазначивши, що позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в їх задоволенні. В попередніх судових засіданнях надала пояснення, які викладенні у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Крім того, суду пояснила, що дитина боїться батька, та сама не бажає з ним бачитись. Також, вказала, що не заперечує щодо зустрічей батька з дитиною в присутності психолога та не заперечує щодо можливості батька спілкуватися з дитиною, однак, заперечує щодо визначених способів позивачем. Представник третьої особи до даного судового засідання подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. В попередніх судових засіданнях суду пояснила, що не заперечує щодо задоволення позову, однак, в зміненому графіку, ніж запропонований позивачем. Підтримала висновок служби у справах дітей, як такий, що буде відповідати інтересам дитини. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2019 року, який на даний час розірвано. В шлюбі у сторін народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Станом на 22.09.2023 року відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 61). Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виховання та часу зустрічей з малолітньою донькою, в зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Луцької міської ради з заявою про вирішення питання щодо надання йому можливості побачень з малолітньою донькою та участі у її вихованні. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.04.2023 року № 192-1 вирішено встановити позивачу наступний графік зустрічей з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] : щосереди з 10.00 до 16.00; 22 та 23 квітня 2023 року з 10.00 до 16.00; у суботу та неділю І та ІІІ тижня місяця з 10.00 до 14.00; протягом квітня та травня зустрічі проводити у присутності матері дитини [PERSON] , в подальшому без її присутності (а.с. 6-7). Із матеріалів справи, вбачається, що позивач та відповідач не дотримуються порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначеного рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.04.2023 року № 192-1, оскільки, 29.05.2023 року [PERSON] зверталася до Служби у справах дітей щодо скасування зазначеного рішення, через не чітке виконання його вимог. Також, позивач звертався 13.07.2023 року до Служби у справах дітей, оскільки, матір дитини не виконує рішення, а саме не дозволяє бачитися з донькою у визначені дні та повідомляє про небажання дитини бачитися з ним, а також з інших причин (а.с. 112, 114). З даного приводу, у службі у справах дітей було проведено спільні зустрічі 02.06.2023 року, 24.07.2023 року, на яких роз`яснено сторонам щодо неприпустимості налаштування дитини проти одного з батьків та необхідності дотримання рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.04.2023 року № 192-1 (а.с. 113, 115). Крім того, із відео з нагрудної відеокамери поліцейського, за викликом відповідача вбачається, що у процесі конфлікту між сторонами, який виник через те, що позивач у день відвідування мав намір побачити дитину, однак, відповідач відмовила йому, та повідомила, що дитина не хоче бачити батька та боїться його, про що сама [PERSON] сказала поліцейському (а.с. 9). Також, із фотокопій долучених до матеріалів справи, вбачається, що при зустрічах батька і доньки, остання бавиться бойовими предметами, на дитині лишаються видимі синці, що викликає засторогу у матері щодо безпечності зустрічі дитини з батьком без її присутності (а.с. 57-59). Отже, судом встановлено, що сторони не можуть в добровільному порядку узгодити між собою питання щодо їх участі у вихованні спільної малолітньої дитини [PERSON] , і відповідач чинить позивачу в цьому перешкоди. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої\~статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини шоста-восьма\~статті 7 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша - третя\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає контакт з дитиною\~як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно із\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої-четвертої\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі\~статтею 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша\~статті 155 СК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (частина перша\~статті 159 СК України). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга\~статті 159 СК України). Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21). Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма\~статті 7 СК України,\~стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~і частини четвертої статті 10\~ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «JOHANSEN v. NORWAY» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Право на безперешкодне спілкування батьків з дитиною, крім випадків, коли таке право обмежене законом, передбачене статтею 153 СК України. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (стаття 158 СК України). Отже, системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що [PERSON] , який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з донькою [PERSON] , а [PERSON] , з якою проживає дитина, не має права перешкоджати позивачу безпосередньо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Проте, право батька на спілкування з дитиною не може бути абсолютним і повинно взаємовідноситися із забезпеченням найкращих інтересів дитини. В ході розгляду зазначеної справи, на виконання вимог ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2023 року Службою у справах дітей підготовлено висновок «Про участь [PERSON] у вихованні дитини» від 27.11.2023 року №301, яким встановлено, що з метою з`ясування обставин справи та режиму дня дитини, працівники служби у справах дітей декілька разів намагалися зв`язатися з [PERSON] , але безрезультатно, на прохання прибути у службу для надання пояснень також не реагувала. На підставі наведеного, враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] : 1. Спільний відпочинок із дитиною у період до 01.05.2024 року: з 10.00 до 16.00 щосереди; з 10.00. до 18.00 у суботу та неділю І, ІІІ тижня місяця. 2 Спільний відпочинок із дитиною у період з 01.05.2024 року: з 17.00 п`ятниці до 17.00 неділі І, ІІІ тижня місяця; спільний відпочинок із дитиною протягом 7 днів у літній період; спільний відпочинок із дитиною у святкові дні (Різдво Христове, Новий Рік, Великдень, Свята Трійця) в порядку чергування рік через рік. Батько забирає дитину перед днем святкування о 18.00 та повертає наступного дня до 18.00 (а.с. 86-88). Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналізуючи наданий висновок Служби у справах дітей, суд вважає його не повним та частково бере до уваги, так як він складений без врахування думки матері та режиму дня малолітньої дитини, якій лише 3 роки, а також заперечення проти встановлення такого графіку стороною відповідача. Крім того, при затвердженні зазначеного висновку, працівниками Служби у справах дітей не було проведено обстеження житлових умов батька для встановлення належних умови для перебування доньки [PERSON] за місцем його проживання та наявності місця для ночівлі останньої при залишенні дитини з 17.00 п`ятниці до 17.00 неділі І, ІІІ тижня місяця. Враховуючи зазначене, суд при вирішенні справи частково бере до уваги вищезазначений висновок Служби у справах дітей, а також рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.04.2023 року № 192-1, оскільки, саме такий графік був узгоджений під час спільної зустрічі батьків 29.03.2023 року. Також, суд враховує той факт, що позивач та відповідач проживають окремо, між сторонами існують неприязні стосунки. Таким чином, суд вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі позивача у спілкуванні з дитиною, з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та режиму дня малолітньої дитини, а саме: щосереди з 10.00 до 16.00; у суботу та неділю І та ІІІ тижня місяця з 10.00 до 14.00. Крім того, враховуючи вищенаведені обставини справи, а також вікові особливості малолітньої дитини, на думку суду, слід надати можливість спільного відпочинку батька з донькою влітку протягом 7 днів; спільний відпочинок із дитиною у святкові дні (Різдво Христове, Новий Рік, Великдень, Свята Трійця) протягом трьох годин за погодженням із матір`ю дитини, безперешкодне спілкування з донькою, використовуючи будь-які засоби зв`язку (телефон, електронна пошта, Skype, Viber тощо) за погодженням з матір`ю дитини. Щодо зустрічей з дитиною в присутності матері, суд зазначає наступне. Як вже зазначалося вище, між сторонами існують конфліктні відносини, агресивна поведінка батьків у присутності дитини, в тому числі взаємні образи та претензії, на думку суду, негативно впливають на почуття дитини, формуючи такі негативні переживання як страх, безпорадність, неможливість зміни ситуації, потребу в захисті, дистанціювання від конфліктів. Присутність матері на зустрічах батька з донькою, імовірніше призведе до виникнення або продовження між сторонами сварок, суперечок, образ, претензій тощо, що може призвести до формування у дитини психосоматичних розладів, агресії та аутоагресії. Отже, з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними, суд дійшов висновку, про можливість зустрічей батька з донькою без присутності матері протягом наступних двох місяців. У таких чутливих правовідносинах, ураховуючи тривалий конфлікт між батьками, суд вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19. Разом з тим, ураховуючи психоемоційний стан дитини, її вік, суперечливе відношення до батька, суд переконаний, що в найкращих інтересах дитини, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, буде проведення зустрічей з батьком протягом двох годин з 12:00 год. до 14:00 год. щосереди наступні два місяці у присутності соціального працівника Служби у справах дітей Луцької міської ради, і такі зустрічі безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків [PERSON] із його донькою, й відповідатимуть законним інтересам як матері, так і дитини. Суд також наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Відтак, доводи відповідача про необхідність проведення зустрічей доньки з батьком виключно у її присутності, є необґрунтованими, оскільки наявні між сторонами неприязні відносини та конфлікти негативно впливають на ставлення доньки до батька, а тому проведення зустрічей батька з дитиною у присутності матері не сприятиме налагодженню відносин між ними. Також,\~суд звертає увагу на те, що небажання дитини спілкуватися з батьком (якщо таке і має місце), не може бути наслідком відсторонення батька від участі у спілкуванні та вихованні дитини, і, в будь-якому випадку, оцінюється судом у сукупності з іншими зібраними у справі доказами при вирішенні спору. Аналогічних висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 359/1185/20. За таких обставин, враховуючи бажання та можливість позивача спілкуватися з донькою та приймати активну участь у її житті, суд вважає за потрібне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою Євою, а саме: з дати набрання законної сили рішенням суду протягом двох місяців з 12:00 до 14:00 зустрічі проводити щосереди у присутності соціального працівника Служби у справах дітей Луцької міської ради без присутності матері, починаючи з першого дня третього місяця від моменту набрання законної сили рішенням суду щосереди з 10.00 до 16.00; у суботу та неділю І та ІІІ тижня місяця з 10.00 до 14.00; спільний відпочинок із дитиною протягом 7 днів у літній період за погодженням з матір`ю дитини; спільний відпочинок із дитиною у святкові дні (Різдво Христове, Новий Рік, Великдень, Свята Трійця) протягом трьох годин за погодженням з матір`ю дитини; безперешкодне спілкування з донькою, використовуючи будь-які засоби зв`язку (телефон, електронна пошта, Skype, Viber тощо) за погодженням з матір`ю та врахуванням режиму дня дитини. При встановленні саме такого графіку побачень та відпочинку для позивача суд виходить з балансів інтересів дитини та враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини. Щодо інших способів участі батька у вихованні малолітньої дитини, які просить задовольнити позивач, то суд вважає, що такі виходять за межі балансу інтересів дитини, якій на даний час лише 3 роки, та не будуть відповідати її інтересам. Інші доводи сторін та надання доказів стосуються лише неприязних стосунків між сторонами, та не впливають на висновки суду щодо способу участі батька у вихованні малолітньої дитини. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial