Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , якому зараз виповнилось двадцять років, однак він продовжує навчання в Криворізькому державному педагогічному університеті на денній формі навчання за державним замовленням. При цьому позивач до грудня 2023 року отримував стипендію в розмірі 6755 грн., однак з 2024 року йому виплата стипендії була припинена. Таким чином у зв`язку з навчанням на денній формі він не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Зараз позивача повністю забезпечує його мати, [PERSON] , яка надає грошові кошти на потреби сина та інші витрати, яких однак не вистачає, оскільки її дохід складає лише 7000 грн. на місяць. Натомість, відповідач не надає матеріальної допомоги, необхідної для навчання та побутових потреб позивача, не зважаючи на те, що зобов`язаний це робити, маючи таку можливість, бо є працездатною особою, отримуючи дохід. Враховуючи, що відповідач інших утриманців не має, то просив стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно на період його навчання, але не більш ніж до 23 років, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, стягнувши також витрати з оплати допомоги адвоката у сумі 3028 грн. Не погоджуючись із поданим позовом відповідач, [PERSON] , пред`явив відзив через свого представника, де вказував, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належного доказу на обґрунтування стягнення аліментів з нього в розмірі 1/4 частини з доходів відповідача, в той час коли дохід [PERSON] становить в середньому 5100 грн. на місяць. Додавав, що позивач отримував стипендію в середньому 2000 грн. на місяць, тому не довів необхідність у матеріальній допомозі батька, який немає матеріальної можливості надавати допомогу повнолітньому синові на період його навчання. Вказане свідчить про відсутність законних підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина відповідачем на період навчання. Крім того вказував, що витрати позивача на правничу допомогу є завищеними та такими, що є неспівмірними заявленим вимогам, тому просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] . У відповіді на відзив представник позивача, адвокат Кадук В. В., вказувала, що відповідач працює, отримуючи зарплату. При цьому з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року стипендію [PERSON] не отримує, продовжуючи навчання на денній формі на бюджетній основі, через що потребує матеріальної допомоги. Крім того обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків, тому відповідач, [PERSON] , будучи працездатного віку, може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від доходів на свого повнолітнього сина, [PERSON] , на період його навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 років. Додатково вказувала, що позивачем надані в повному обсязі обґрунтування та докази виконаних робіт адвокатом з надання йому правничої допомоги. Отже, просила суд задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Позивач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності. Представник позивача, адвокат Кадук В. В., у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, вказуючи, що через навчання [PERSON] потребує матеріальної допомоги батька, який є працездатного віку, отримує дохід та немає інших утриманців. Враховуючи, що обоє з батьків позивача отримують зарплату, близьку до мінімальної, то стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходів відповідатиме інтересам позивача, тому просила суд задовольнити позов повністю. Відповідач,\~ [PERSON] , та його представник, адвокат Ковалик М. Ф., до судового засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити справу за їх відсутності. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд вказує, що підстави для відкладення розгляду справи за ст. 223 ЦПК у даному випадку відсутні. Так за п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки, оскільки в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Таким чином суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених відповідача та його представника. Суд, дослідивши письмові матеріали, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають у шлюбі з 28 вересня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 721 від 28.09.2001 року, виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 13 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 1008 від 13 жовтня 2003 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . За довідкою від 17 січня 2024 року № 14-020 Криворізького державного педагогічного університету вбачається, що [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі на денній формі за державним замовленням, будучи студентом 1 курсу на факультеті географії, туризму та історії, з 1 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року для здобуття ступеня бакалавр. Суд зазначає, що за довідками про доходи від 17.01.2024 року та від 19.02.2024 року, виданих Криворізьким державним педагогічним університетом, вбачається, що [PERSON] отримував стипендію з вересня 2023 року по грудень 2023 року включно у загальній сумі 6755 грн., якому однак на період з 1 січня 2024 року по 30 червня 2024 року стипендію не було призначено. Судом встановлено, що за довідкою про доходи від 15.01.2024 року, виданої ФОП [PERSON] , вбачається, що дохід протягом липня грудня 2023 року [PERSON] складав 7000 грн. на місяць. Також було встановлено, що за довідкою про заробітну плату від 13 лютого 2024 року вбачається, що [PERSON] працює на ТОВ «Оланд-Іф» монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, якому було нараховано за період з грудня 2023 року по лютий \~ \~ \~ \~ 2024 року включно 18906,29 грн., тобто у середньому на місяць по 6302,10 грн., а отримано ним після проведення передбачених законом відрахувань на руки 15219,57 грн., тобто у середньому на місяць по 5073,19 грн. На підставі ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення [ADDRESS] (двадцяти трьох) років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року N 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд встановив на підставі вивчених доказів, що повнолітній [PERSON] є сином відповідача, продовжуючи навчання на денній формі після досягнення ним 18 років у Криворізькому державному педагогічному університеті, не маючи самостійного доходу, не отримуючи з січня 2024 року стипендії, через що потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання. В свою чергу відповідач, будучи працездатним, таку допомогу своєму синові надавати може, внаслідок чого [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання [PERSON] на час його навчання. При цьому суд відкидає посилання представника відповідача на неможливість надавати матеріальну допомогу [PERSON] синові, [PERSON] , зважаючи на розмір доходу останнього. Так суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно із ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3028 грн. Отже, [PERSON] забезпечений прожитковим мінімумом, враховуючи розмір заробітної плати, яку той отримує на ТОВ «Оланд-Іф», тому є таким, що може надавити допомогу на навчання позивачу. При цьому суд звертає увагу на те, що фактично з довідки ТОВ «Оланд-Іф» про доходи [PERSON] вбачається, що працює відповідач на такому товаристві, починаючи з грудня 2023 року, а не з лютого 2023 року, як у ній вказано. Також у довідці ТОВ «Оланд-Іф» від 13 лютого 2024 року вказано дохід відповідача за лютий 2024 року включно, хоча датована така довідка 13 лютого 2024 року. Таким чином у сукупності із тим, що за грудень 2023 року та за лютий 2024 року зарплата відповідача у ТОВ «Оланд-Іф» вказана менше мінімальної, та враховуючи наведені вище міркування суд при вирішені питання про визначення розміру аліментів зважає на розмір заробітної плати [PERSON] саме за січень 2024 року на такому товаристві, тобто в сумі 8500 грн. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який слід стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] на час навчання позивача, суд виходить з рівності обов`язку обох батьків позивача в наданні йому матеріальної допомоги на час навчання в Криворізькому державному педагогічному університеті, розмір доходів відповідача та матері позивача, які лише трохи перевищують розмір мінімальної заробітної плати на місяць. Внаслідок наведеного вмотивування, суд вказує, що 1/4 частка від доходу [PERSON] може становити близька 2125 грн. (8500 / 4 = 2125). Таким чином на підставі викладеного обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] щомісячно аліментів на утримання сина, [PERSON] на час навчання в розмірі саме 1/10 частки від усіх видів доходів відповідача, що становитиме близька 850 грн. (8500 / 10 = 850) від його доходів, що враховуючи мінімальний дохід матері позивача, забезпечуватиме [PERSON] коштами, розмір яких може дорівнювати сумі стипендії, яку той отримував до 2024 року, тобто 1550 грн. ((7000 / 10 = 700) + 850 = 1550). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3028 грн. підтверджуються: свідоцтвом адвоката Кадук В. В., ордером № 1248312, договором від 23.01.2024 р. про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі правничої допомоги від 30 січня 2024 року до такого договору, де визначено, що розмір витрат на правничу допомогу позивача становить 3028 грн., що підтверджується викладеною у такому акті деталізацією обсягу виконаних робіт адвокатом та їх вартості, а також квитанцією від 30.01.2024 року про проведення позивачем оплати послуг адвоката Кадук В. В. на суму 3028 грн. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, та при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. Таким чином суд відкидає клопотання представника відповідача про необхідність зменшення їх розміру. Враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 3028 грн. підлягають стягненню також частково з відповідача на користь [PERSON] , тобто відповідно до частини задоволених судом позовних вимог, а саме: в сумі 1211,20 грн. ((850 / 10) / (850 / 4) х 3028 = 1211,20)). Крім того згідно із ст. 141 ЦПК, враховуючи, що суд вирішив стягувати аліменти на користь позивача, який звільнений за законом від сплати судового збору за подання такого позову до суду, то відповідно судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial