Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє представник адвокат Ковач І.В., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення недотриманої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, у якому просить стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату за січень 2022- грудень 2023 року, у розмірі - 134 700, 56 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу №55 від 12.07.1993 року [PERSON] призначено на посаду головної медичної сестри у в Обласну стоматологічну поліклініку м. Ужгорода, яка в процесі реорганізації перетворена в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка». Розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу в період з 01.01.2022 по 31.12.2023 відповідачем здійснено в не повному обсязі. Відповідне твердження позивача сформоване на підставі постанови №2 від 12.01.2022 року КМУ «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2024 року у зазначеній справі було відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак її представник - адвокат Ковач І.В. подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з відомостями трудової книжки [PERSON] . Наказом №55 від 12.07.1993 року була прийнята на роботу на посаду головної медичної сестри у в Обласну стоматологічну поліклініку м. Ужгорода, яка в процесі реорганізації перетворена КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Згідно з довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7 у 2022-2023р., [PERSON] нарахована заробітна плата: в січні 2022 року в розмірі - 12789,47 грн.; в лютому 2022 року - 13500,00 грн.; в березні 2022 - 8473,04 грн.; в квітні 2022 року - 8069,56 грн.; в травні 2022 року - 8661,60 грн.; в червні 2022 року - 8743,47 грн.; за липень 2022 року - 8756,44 грн.; за серпень 2022 року - 8928,04 грн.; за вересень 2022 - 8715,88 грн.; за жовтень 2022 - 8928,04 грн.; за листопад 2022 - 9039,84 грн.; за грудень 2022 - 9058,15 грн.; в січні 2023 року в розмірі - 8520,01 грн.; в лютому 2023 року - 8520,01 грн.; в березні 2023 - 8520,01 грн.; в квітні 2023 року - 7242, 00 грн.; в травні 2023 року - 8520,01 грн.; в червні 2023 року 8112,47 грн., в липні 2023 року - 8609,49 грн., в серпні 2023 року - 8520,01 грн., в вересні 2023 року - 7798,97 грн., в жовтні 2023 - 00,00 грн., в листопаді 2023 року - 00,00 грн., в грудні 2023 року - 00,00 грн. До матеріалів справи додано табелі обліку робочого часу за січень 2022 року - січень 2023 року. На підставі постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 позивач просить стягнути недоотриману заробітну плату за січень - грудень 2022 року, січень-грудень 2023 року, у розмірі 134 700,56 грн., виходячи із розміру посадового окладу, визначеного у даному нормативному акті у розмірі - 13 500 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Постановою КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 установлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Згідно з постановою КМУ від 13.01.2023 №28 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» визнано таким, що втратив чинність, пункт 1постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. № 2 Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я, визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.01.2023 року. Враховуючи вимоги вказаних нормативно-правових актів, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за період січня 2022 року по грудень 2023 року, у розмірі - 134 700,56 грн., з урахуванням розміру заявлених позовних вимог. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, особливість трудових правовідносин характеризується тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна» у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. Отже з наведеного можна зробити висновок, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved