Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

У липні 2021 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів безпроцентної позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в липні 2020 року позивачам, як спадкоємцям [PERSON] , стало відомо про те, що14.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір безпроцентної позики, згідно якого відповідачем було передано грошові кошти у розмірі100 000 доларів США [PERSON] , який у свою чергу зобов`язався їх повернути 2014.06.2019. Також, 09.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один Договір безпроцентної позики, згідно якого відповідачем було передано грошові кошти в розмірі 90 000 доларів США [PERSON] , який у свою чергу зобов`язався їх повернути до 09.07.2019. [PERSON] помер [INFO] , після чого його родина звернулась до ПН КМНО Фої Л.Г. для оформлення спадщини за заповітом. Приватним нотаріусом 24.07.2020 було отримано Заяву-претензію від [PERSON] щодо заявлених вимог кредитора в загальній сумі 190 000 доларів США, згідно Договорів безпроцентної позики від 14.06.2018 та від 09.07.2018 та нотаріально посвідчених заяв [PERSON] від 14.06.2018 реєстровий запис 2402 та від 09 07.2018 реєстровий запис 2806, в рамках спадкової справи №13/2020. ПН КМНО Фоя Л.Г. 28.12.2020 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцями [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, жоден із членів родини ніколи не знав про те, що [PERSON] коли-небудь та в будь-кого були запозичені грошові кошти, а тим більше в таких великих розмірах. На думку позивачів, підпис на вказаних договорах позики лише візуально нагадує підпис [PERSON] , але в дійсності йому не належить. Тим більше, підтвердженням того, що спірні договори позики не були в дійсності підписані [PERSON] свідчить той факт, що жодного із вказаних договорів позики не вдалося відшукати ані дома, ані на роботі померлого, ані в банківських установах, де зберігалися важливі документи померлого. Крім того, на адвокатські запити, зроблені на ім`я банківських установ, отримано відповіді про те, що жодних рахунків на такі суми [PERSON] не відкривав, договори про зберігання цінностей та орендовані банківські сейфі відсутні. На підставі викладеного, на думку позивачів, що оскільки [PERSON] не підписував спірний правочин, в його діях дійсно було вільне волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі, на момент нібито укладення спірних договорів не існувала згода іншого з подружжя на укладення спірних правочинів, тому є всі законні підстави для визнання спірних договорів позики недійсними у зв`язку з недоведеністю їх укладення. Ухвалою суду від 03.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.02.2022 суд повернувся до стадії підготовчого судового засідання у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2022 залучено до участі у вказаній справі, в якості третьої особи без самостійних вимог - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клітко Валентину Василівну. До суду 19.09.2022 надійшли письмові пояснення від ПН КМНО Клітко В.В., в яких нотаріус вказала, що договори безпроцентної позики, укладені між [PERSON] та [PERSON] , нотаріально не посвідчувались. Проте, вказаним нотаріусом 14.06.2018 засвідчено справжність підпису [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №2402) на заяві, згідно якої [PERSON] підтвердив, що згідно договору безпроцентної позики, укладеного в простій письмовій формі 14.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . 14.06.2018 отримано від [PERSON] суму позики в розмірі 100 000,00 доларів США та 09.07.2018 приватним нотаріусом засвідчено справжність підпису [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №2806) на заяві, згідно якої [PERSON] підтвердив, що згідно договору безпроцентної позики, укладеного в простій письмовій формі 09.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . 09.07.2018 отримано від [PERSON] суму позики в розмірі 90 000,00 доларів США. Ухвалою суду від 16.12.2023 у справі була призначена почеркознавча експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 10.03.2023 провадження у справі відновлено для належного виконання клопотання експерта. Ухвалою суду від 22.03.2023 у справі була призначена почеркознавча експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 05.05.2023 провадження у справі відновлено для належного виконання клопотання експерта. До суду 10.10.2023 від судового експерта надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач 1 та представник позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання з`явились, позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Третя особа у судове засідання не з`явилась, проте надала свої пояснення щодо предмету спору. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 14.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір безпроцентної позики, згідно якого відповідачем було передано грошові кошти у розмірі100 000 доларів США [PERSON] , який у свою чергу зобов`язався їх повернути 14.06.2019. Також, 09.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один Договір безпроцентної позики, згідно якого відповідачем було передано грошові кошти в розмірі 90 000 доларів США [PERSON] , який у свою чергу зобов`язався їх повернути до 09.07.2019. Як вбачається із копій вказаних договорів, які містяться у матеріалах справи, та з письмових пояснень ПН КМНО Клітко В.В., вказані договори нотаріально не посвідчувались та були укладені в простій письмовій формі. Проте, ПН КМНО Клітко В.В.14.06.2018 засвідчено справжність підпису [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №2402) на заяві, згідно якої [PERSON] підтвердив, що згідно договору безпроцентної позики, укладеного в простій письмовій формі 14.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . 14.06.2018 отримано від [PERSON] суму позики в розмірі 100 000,00 доларів США та 09.07.2018 приватним нотаріусом засвідчено справжність підпису [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №2806) на заяві, згідно якої [PERSON] підтвердив, що згідно договору безпроцентної позики, укладеного в простій письмовій формі 09.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 09.07.2018 отримано від [PERSON] суму позики в розмірі 90 000,00 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 по справі №6-50цс13. При цьому, згідно правової позиції, сформованої Верховним Судом України в постанові від 02.07.2014 за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Так, відповідно до положень ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно приписів ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В обґрунтування позовних вимог, позивачами зазначено, що вони ставлять під сумнів той факт, що на вказаних договорах позики від 14.06.2018 та від 09.07.2018 проставлений підпис лише візуально нагадує підпис [PERSON] . На думку позивачів, [PERSON] не міг підписати вказані договори та брати у позику грошові кошти сума яких зазначена у вказаних договорах. За клопотанням представників позивача, судом було призначено посмертну почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: чи дійсно підпис на договорі безпроцентної позики від 14.06.2018 належить [PERSON] .? чи дійсно підпис на договорі безпроцентної позики від 09.07.2018 належить [PERSON] .? Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Частина 1 ст.76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частина 2 ст.83 ЦПК України зобов`язує позивача подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до частини 8 цієї статті «докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх надає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї». Згідно ст.84 ЦПК України, якщо учасник справи не може самостійно надати докази, то він вправі подати до суду клопотання про витребування доказів судом. Позивач повинен подати клопотання про витребування доказів разом з поданням позовної заяви. Якщо ж клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, то суд залишає його без задоволення. Однак, якщо особа обґрунтує неможливість подання клопотання про витребування доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, то суд розгляне подане клопотання. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Дані вимоги є обов`язковими і прямо передбачені ст.84 ЦПК України. Клопотання представника позивачів в частині витребування доказів вимогам ст.84 ЦПК не відповідає. Так, підготовче судове засідання у цій справі тривало більше двох років з вересня 2021 року, під час якого судом неодноразово задовольнялися різного змісту клопотання, в тому числі: про призначення почеркознавчої експертизи (ухвали від 16.11.2022 та 22.03.2023), про витребування письмових доказів (ухвала від 04.07.2023). Зокрема, ухвалою суду від 22.10.2022 було задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] , витребувано у відповідача [PERSON] оригінали договорів позики від 14.06.2018 та від 09.07.2018, укладені між [PERSON] та [PERSON] . Оригінали зазначених договорів на виконання ухвали суду відповідачем були надані і долучені до матеріалів справи. Також, ухвалою суду від 04.07.2023 було задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] , витребувано з Відділення №898 АТ "Укрсиббанк" оригінали платіжних доручень №1 від 17.08.2018 та №2 від 17.08.2018, в яких міститься оригінал підпису платника [PERSON] ; витребувано з НЕК "Укренерго" оригінал листа ТОВ "Будівельна компанія "Інженерні системи та комунікації" за вих. №02/01-18 від 31.01.2018, в якому міститься оригінал підпису директора ТОВ "БК "Інженерні системи та комунікації" [PERSON] ; витребувано з ПАТ "Миколаївобленерго" оригінал листа ТОВ "Будівельна компанія "Інженерні системи та комунікації" за вих. №03/02-18 від 21.02.2018 (вх. № 26/1956 від 22.02.2018 ПАТ "Миколаївобленерго"), в якому міститься оригінал підпису директора ТОВ "БК "Інженерні системи та комунікації" [PERSON] для використання у проведенні судової почеркознавчої експертизи. Оригінали зазначених документів на виконання ухвали суду були надані і долучені до матеріалів справи. З урахуванням зазначених обставин та тривалості розгляду справи, суд вважає, що у сторони позивачів було достатньо часу для подання клопотання про витребування письмових доказів, необхідних для використання у проведенні судової почеркознавчої експертизи, враховуючи розумні строки розгляду справи. Разом з тим, до суду 10.10.2023 від судового експерта надійшло повідомлення від 02.10.2023 про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи у зв`язку із невиконанням клопотання експерта від 25.04.2023. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому в силу ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Допустимість доказів, у розумінні вимог ст.78 ЦПК України, означає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на те, що на клопотання представника позивачів про призначення почеркознавчої експертизи, експертизу так і не вдалось провести у зв`язку із невиконанням клопотання судового експерта від 25.04.2023, тому у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази викладених доводів позивачів. Позивачами не доведено, що Договори безпроцентної позики від 14.06.2018 та від 09.07.2018, укладені між [PERSON] та [PERSON] , підписано не [PERSON] , хоча судом вжито заходів сприяння сторонам у здобутті доказів. Крім того, хоча експертами надано повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, разом з тим, згідно письмових пояснень ПН КМНО Клітко В.В. , вбачається, що нею14.06.2018 засвідчено справжність підпису [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №2402) на заяві, згідно якої [PERSON] підтвердив, що згідно договору безпроцентної позики, укладеного в простій письмовій формі 14.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . 14.06.2018 отримано від [PERSON] суму позики в розмірі 100 000,00 доларів США та 09.07.2018 приватним нотаріусом засвідчено справжність підпису [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №2806) на заяві, згідно якої [PERSON] підтвердив, що згідно договору безпроцентної позики, укладеного в простій письмовій формі 09.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 09.07.2018 отримано від [PERSON] суму позики в розмірі 90 000,00 доларів США. Тобто, з вказаних заяв, які засвідчено ПН КМНО Клітко В.В., вбачається, що [PERSON] підтвердив укладання Договорів безпроцентної позики від 14.06.2018 та від 09.07.2018 з [PERSON] . Дійсність вказаних заяв, які засвідчено ПН КМНО Клітко В.В. 14.06.2018 та 09.07.2018, та проставлення на них підпису самим [PERSON] позивачами під сумнів не ставиться та не оскаржується. Тобто, вказані заяви від 14.06.2018 (зареєстровано в реєстрі за №2402) та від 09.07.2018 (зареєстровано в реєстрі за №2806) підтверджують факт одержання [PERSON] позики від [PERSON] у сумі 100 000,00 доларів США та 90 000,00 доларів США відповідно. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної судової практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Суд, з`ясувавши позиції позивачів та відповідача, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для визнання Договорів безпроцентної позики від 14.06.2018 та від 09.07.2018 недійсним відсутні, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed