Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

У грудні 2022 року орган опіки та піклування Губиниської селищної ради Новомосковського району звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на обліку служби у справах дітей Губиниської селищної ради, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах. Мати дитини - [PERSON] засуджена вироком суду, на теперішній час відбуває покарання. Відповідач також має судимості, з постановленням вироків. У 2021 році, звільнившись із місць позбавлення волі, батько дитини звернувся до Служби у справах дітей із заявою про влаштування дитини в родину її рідної тітки - [PERSON] , де дитина перебуває до цього часу. У березні 2022 відповідач звернувся до Служби із заявою про повернення дитини за його місцем проживання, у зв`язку з чим йому була надана консультативна допомога, встановлено строк шість місяців для закінчення курсу лікування, повної соціалізації, вирішення побутових питань, облаштування будинку та створення належних умови для проживання дитини. Станом на вересень 2022 року ситуація не змінилася, відповідач не працевлаштований, джерел доходу не має, виплати по інвалідності не отримує; його будинок перебуває у аварійному стані; відповідач не підготував будинок для проживання малолітньої дитини; батько має низький виховний потенціал, оскільки не усвідомлює, що дитина не може проживати в таких умовах як він сам. Таким чином, на даний час відповідач не може виконувати батьківські обов`язки, при бесідах веде себе агресивно, на зауваження реагує не адекватно. За таких обставин, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини, та стягнути з нього аліменти на дитину у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Ухвалою суду від 13.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 травня 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Щодо належного повідомлення позивача про розгляд цієї справи слід зазначити наступне. Судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) неодноразово направлялись судові повістки рекомендованими листами з повідомленням. Однак, до суду не поверталися ні поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, ні конверт з довідкою про причини невручення. Оскільки були відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, судове засідання в черговий раз було відкладено. 25.01.2024 судом постановлено окрему ухвалу, якою зокрема зобов`язано керівництво АТ «Укрпошта» вжити заходів реагування та забезпечення вручення адресату поштових відправлень. І лише 23.02.2024 до суду повернулося п`ять поштових конвертів, адресатних відповідачу, з довідкою про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Як встановлено у ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. В свою чергу, відповідач [PERSON] не повідомляв суд про зміну своєї адреси. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач по справі [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с.15). Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/2676/21 від 29.04.2021, який набрав законної сили 31.05.2021, [PERSON] визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на сім років (а.с.19-23). Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання батьком дитини [PERSON] батьківських обов`язків, суд враховує наступне. [PERSON] був засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/1909/21 від 05.05.2021, який набрав законної сили 05.06.2021, за ч.1 ст.309 КК України, йому призначено покарання у виді арешту строком 3 місяці, з моменту фактичного затримання (а.с.17-18). Рішенням виконавчого комітету Губиниської селищної ради №116 від 10.08.2021 малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, на період відбування батьками покарання в місцях позбавлення волі (а.с.24). 09.11.2021 [PERSON] звернувся до Губиниської селищної ради із заявою, у якій просив влаштувати його малолітню доньку [PERSON] до сім`ї [PERSON] , у цій же заяві батько дитини зобов`язався приймати участь у вихованні та розвитку дитини, забезпечувати її необхідними речами (а.с.25). 24.11.2021 виконавчим комітетом Губиниської селищної ради прийнято рішення №197 згідно з яким вирішено вважати рішення від 10.08.2021 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] , 2019 р.н., таким що втратило чинність (а.с.26). На підставі наказу начальника Служби у справах дітей №2 від 02.03.2022 малолітню дитину [PERSON] влаштовано до родини рідної тітки [PERSON] , на час лікування батька [PERSON] (а.с.27). 14.03.2022 [PERSON] звернувся до Служби із заявою про намір повернути дитину за місцем свого проживання, до якої додав довідку про проходження амбулаторного лікування, перебування на обліку у лікаря фтизіатра та довідку про те, що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога (а.с.28,29,30). За результатом розгляду поданої відповідачем заяви, з урахування складеного акту оцінки потреб сім`ї (а.с.32-34) та висновку оцінки потреб сім`ї КЗ "Центр надання соціальних послуг Губиниської селищної ради"(а.с.35-36), виконавчим комітетом Губиниської селищної ради 20.05.2022 було прийнято рішення №53 «Про недоцільність повернення дитини на виховання батьку [PERSON] », оскільки останнім не створено належних умов для проживання малолітньої дитини. Цим же рішенням надано [PERSON] термін 6 місяців для закінчення курсу лікування, повної соціалізації, вирішення побутових питань (а.с.37). В подальшому, 10.06.2022 та 09.09.2022 Службою у справах дітей складено акти обстеження умов проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , якими серед іншого встановлено, що в будинку брудно, ремонт не проводився, спальні місця закидані брудними речами, електро та газопостачання відключено, запас харчів відсутній; в кімнаті дитини не має спального, робочого місця, відсутній запас речей та іграшок; сам будинок перебуває у аварійному стані; подвір`я в занедбаному стані, в будинку з різних сторін вибито шибки, відповідач не підготував будинок для проживання малолітньої дитини (а.с.38,39). Згідно з актом оцінки потреб сім`ї та висновком оцінки потреб сім`ї від 12.09.2022, складених КЗ "Центр надання соціальних послуг» Губиниської селищної ради", [PERSON] за станом здоров`я не має змоги працевлаштуватися, має ІІ групу інвалідності (туберкульоз легенів), будь-яких доходів немає, виплати по інвалідності не отримує; житло для дитини не облаштував, в будинку брудно, відсутнє скло у трьох вікон, у дворі безлад; холодильника немає, газопостачання відключено через аварійну ситуацію з газопроводом; зі слів сусідів зловживає алкогольними напоями; у зв`язку з тим, що дитина виховується у сім`ї рідної тітки, її батько [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не спілкується з дитиною, не приїздить до неї та нічого не робить для того щоб змінити ситуацію; не здатний забезпечити потреби своєї малолітньої дитини, має низький рівень виховного потенціалу, є конфліктною людиною, іноді агресивною; мати дитини [PERSON] не може забезпечити потреби дитини, оскільки відбуває термін покарання на сім років; малолітня дитини [PERSON] виховується в родині рідної тітки - [PERSON] , де їй комфортно, де її люблять і піклуються про неї (а.с.40-43). За таких обставин, 28.09.2022 виконавчим комітетом було прийнято рішення №140 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » та направлення відповідної позовної заяви до суду (а.с.45). 28 лютого 2023 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так, зі змісту вказаного висновку, серед іншого вбачається, що станом на 28 вересня 2022 року господарчі будівлі, за місцем проживання відповідача, знаходяться в аварійному стані, подвір`я і присадибна ділянку в занедбаному стані, в будинку вибиті шибки, [PERSON] не створив умов для проживання дитини та не скористався наданим йому терміном для вирішення побутових питань (а.с.57-59). Поданий висновок органу опіки та піклування містять мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину та матеріально її забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів дитини, свідомого ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, а позбавлення батьківських прав не звільняє його від обов`язку утримувати дитину, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідач не скористався своїм правом на подання суду заперечень проти позову та доказів на яких вони ґрунтуються та не надав суду відомостей щодо його майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved