Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

20.04.2023 року КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця. Так, між КП «Дніпроводоканал» ДМР та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг. Згідно рішення ДМР № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок. Сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та станом на 31.01.2022 року складає 76936 гривень 58 копійок. КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради належним чином виконував та виконує покладені на нього законодавством обов`язки щодо надання послуг водопостачання та водовідведення, проте відповідач, порушила та порушує покладений на неї обов`язок щодо оплати за наданні послуги. Крім того, за вказаною адресою зареєстровано також [PERSON] , [PERSON] , які нарівні з [PERSON] користуються усіма правами і обов`язками, яких слід вважати солідарними боржниками. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення, загалом в розмірі 95062,05 гривень, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 01.06.2023 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Адвокат відповідачів Лісневський Д.О. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом 20.04.2023 року, проте заборгованість просить стягнути за період з 01.01.1999 року по 31.01.2022 року, тобто поза строків позовної давності, оскільки трирічний строк позовної давності до вимог, що заявлені з 01.01.1999 року по 20.04.2020 року пропущено. Просив застосувати строки позовної давності до вимог, що заявлені з 01.01.1999 року по 20.04.2020 року. Щодо позовних вимог у частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу зазначив, що вони не підлягають задоволенню, оскільки останні нараховані в тому числі і на суму основного боргу за період з 01.01.1999 року по 31.01.2022 року, та в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості інфляційних витрат та 3% річних, який би дозволяв суду перевірити правильність такого нарахування, самостійно виокремити нарахування за той період за тими сумами основного боргу, які подані з пропуском строків позовної давності. Відтак вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних належно не обґрунтовані та недоведені. Одночасно зазначив, що Постановою КМУ №206 від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів нарахованих 3% річних та інфляційних витрат не можуть бути задоволені, оскільки на всій території України з 24.02.2022 року введений воєнний стан. Наголосив увагу суду на тому, що позивачем по справі не надано до позовної заяви копії договору щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення та відкриття особового рахунку, а тому між сторонами відсутні оформлені письмовим договором відносини у сфері житлово-комунальних послуг щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того. Окрім того, позивачем не надано, та не може бути встановлено будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження факту користування чи проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , за якою позивачем надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення та обліковується борг, який позивач просить стягнути з відповідачів, а отже і доказів споживання відповідачем таких послуг. Не може бути прийнято у якості належного та допустимого доказу користування відповідачами послуг, які позивачем надаються житлово-комунальні послуги, надану позивачем копію довідки, оскільки за своїм змістом та призначенням дана довідка може підтверджувати лише склад сім`ї особи та зареєстрованих у житлі осіб, а не наявність права власності на нерухоме майно. Крім того, з долучених відповідачами довідок, останні не проживають за адресою: [ADDRESS] , отже фактично не користуються та не споживають послуги водопостачання та водовідведення. 28.08.2023 року позивачем по справі надано відповідь на відзив в якому зазначив, що у разі вирішення питання про застосування строків позовної давності просять суд врахувати положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)», п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та правової позиції, викладеної у постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 07.09.2022 року по справі №679/1136/21 та ЦК України. Зазначили, що розрахунок заборгованості ними здійснено по 31.01.2022 року, а отже посилання представника відповідачів на Постанову КМУ №206 від 05.03.2022 року є недоречним, оскільки позов було подано по період до початку військового стану. Нарахування інфляції та 3% річних здійснені згідно чинного законодавства, що підтверджується розрахунком заборгованості. Зазначив, що між КП «Дніпроводоканал» та відповідачами, як зареєстрованими у квартирі, встановились фактичні відносини з приводу надання послуг. Згідно з рішенням Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року «Про розподіл платні за надання комунальних послуг споживачам», переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», по квартирі [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Стосовно договору зазначили, що договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному сайті КП «Дніпроводоканал» співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а власник (користувачів)індивідуального (садибного) житлового будинку не вчинив дій щодо відключення (відмови) від послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (за наявності). Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, які фактично користуються послугами з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, звертаються до КП «Дніпроводоканал» для отримання вказаних послуг вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов Договору. У зв`язку з тим, що даний договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Звернули увагу суду на тому, що відповідачі не доводили до відома КП «Дніпроводоканал» про зміну власника житла та зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються комунальними послугами, а тому нарахування за водопостачання та водовідведення здійснювалось за даною адресою із встановленою нормою водокористування, відповідно до кількості зареєстрованих осіб, але позов було подано лише до тих осіб, які є дієздатними. 20.12.2023 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Лісневським Д.О. через систему «Електронний суд» надано заперечення на відзив, в яких зазначив, що позовна давність по заборгованості у період з 01.01.1999 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Тобто позовна давність може бути призупинена з 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину). Зауважив, що суд не позбавлений можливості застосувати строк позовної давності в три роки до початку дії карантину 12.03.2020 року, а саме: до 12.03.2017 року. Проте позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.01.1999 року по 31.01.2022 року, тобто поза межами строків позовної давності. Разом з тим, позивачем не було надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності. Щодо позовних вимог у частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу, то вважав, що вони не підлягають задоволенню, оскільки останні нараховані в тому числі і на суму основного боргу за період з 01.01.1999 року по 31.01.2022 року, а в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості інфляційних витрат на 3% річних, який би дозволяв суду як перевірити правильність такого нарахування, так і самостійно виокремити нарахування за той період і тими сумами основного боргу, які подані з пропуском строків позовної давності. Відтак вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних належно не обґрунтовані та недоведені. 21.12.2023 року від представника позивача Якименко А.Ю. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання зі змісту якого вбачається, що при вирішенні справи просить взяти до уваги зміни внесені в ЦК України і застосувати строки позовної давності за період з 30.03.2017 року по 31.01.2022 року. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Від відповідачів та їх адвоката Лісневського Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та [PERSON] встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг. Згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Як зазначав позивач в позовній заяві, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свого обов`язку щодо щомісячної оплати наданих позивачем послуг, виникла заборгованість станом на 31.01.2022 року складає 95062 гривень 05 копійок, з яких: 76936,58 гривень - сума основного боргу, 2070,34 гривень - сума 3 % річних та 16055,13 гривень - інфляційне збільшення. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.07.2022 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано всього 6 осіб: [PERSON] з 12.11.1993 року, [PERSON] з 18.03.2008 року, [PERSON] з 27.03.2014 року, [PERSON] з 12.06.2008 року, [PERSON] з 10.08.2010 року, [PERSON] з 06.03.2015 року. У зв`язку з порушенням відповідачами зобов`язань по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, позивач звертався до [PERSON] з досудовим повідомленням про врегулювання спору, однак заборгованість названим відповідачем так погашена і не була. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.160 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.15 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст.612 ЦК України. Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином,\~згідно із\~зазначеними нормами\~закону споживачі\~зобов`язані\~оплатити житлово-комунальні\~послугиза цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Щодо періоду, за який необхідно стягнути заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, суд дійшов наступного. Статтею 256 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,2559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався. Позивач звернувся із вказаним позовом до суду 20.04.2023 року. Враховуючи письмові заперечення відповідачів, в яких вони просять застосувати строк позовної давності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги лише у межах не охоплених строком позовної давності. Позовна давність по заборгованості у період з 01.01.1999 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Тобто позовна давність може бути призупинена з 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину). Враховуючи вищевикладене\~суд дійшов\~висновку про\~застосування при\~вирішенні даного\~спору по\~суті \~строків позовної\~давності,\~у межах\~якого може\~бути стягнено\~з відповідачів заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а саме за період з 01 березня 2017 року по 31 січня 2022 року. Позивачем суду надано розрахунок заборгованості відповідачів по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 березня 2017 року по 31 січня 2022 року, відповідно до якого розмір заборгованості складає 55652,25 гривень, з яких 50099,50 гривень - сума основного боргу, 810,83 гривень - 3 % річних та 4741,92 гривень - інфляційне збільшення суми боргу. Даний розрахунок відповідачами не спростований, контр розрахунку заборгованості з урахуванням застосування строків позовної давності відповідачами не надано, тому суд прийняв цей розрахунок заборгованості при вирішенні спору по суті. Отже, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та з відповідачів на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 березня 2017 року по 31 січня 2022 року у сумі основного боргу у розмірі 55652,25 гривень, з яких 50099,50 гривень - сума основного боргу, 810,83 гривень - 3 % річних та 4741,92 гривень - інфляційне збільшення суми боргу. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2684 гривень, по 894,70 гривень з кожного.

Outcome: partial