Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства в Полтавській області від 10.07.2014 №1589-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва».Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права приватної власності (запис про державну реєстрацію внесено 01.08.2014 за №6540567) за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту.Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права приватної власності (запис про державну реєстрацію внесено 19.10.2015 за №11657500) за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту. Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Полтавської міської ради. Також просили стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що за результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження №42017171010000088 внесеного 18.05.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України (оригінал витягу знаходиться в матеріалах кримінального провадження №42017171010000088), установлено, що на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту у приватну власність передані земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. Вищевказані земельні ділянки розташовані в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, а тому не можуть передаватися до приватної власності, використовуватися для садівництва, городництва та будівництва. 10.07.2014 Головним управлінням Держземагенства в Полтавській області (правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області) прийнято наказ №1589-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва» (оригінал наказу знаходиться в Головному управлінні Держгеокадастру в Полтавській області). Згідно інформації (№183386153 від 03.10.2019) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.08.2014 внесено запис №6540567 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №42625453240, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту за [PERSON] (оригінал довідки додано до позовної заяви). У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 1049 від 19.10.2015, право власності на вище вказану земельну ділянку набув [PERSON] . Згідно інформації (№183386153 від 03.10.2019) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.10.2015 внесено запис №11657500 про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту за [PERSON] (оригінал довідки додано до позовної заяви). В ході досудового розслідування витребувано інформації з питань законності надання земельних ділянок у приватну власність у Полтавського обласного управління водних ресурсів (№01-2/583 від 13.05.2017; №01-2/1084 від 29.09.2017) та Полтавського регіонального управління водних ресурсів №06-28/323 від 11.04.2017 (оригінали знаходяться в матеріалах кримінального провадження №42017171010000088). В інформаціях вказується на те, що проекти землеустрою по вказаним земельним ділянкам на розгляд та погодження, як це передбачено розділом 3 ст.186-1 Земельного кодексу України до Полтавського обласного управління водних ресурсів чи інших органів водного господарства, не подавалися. Також, Полтавське обласне управління водних ресурсів зазначає, що усі земельні ділянки розміщені за межами території мікрорайону селища Лісок міста Полтави, знаходяться в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, а деякі з цих ділянок можливо повністю або частково розташовані в межах прибережної захисної смуги розчищеної ділянки річки Коломак. У 2003 році відділом комплексного проектування Полтавського обласного виробничого управління водного господарства «Полтававодгосп» розроблено робочий проект «Визначення зон можливого затоплення водами річки Коломак в межах міста Полтава та Полтавського району», яким визначено, що територія в районі селища Лісок міста Полтави, на якій розташовані земельні ділянки можуть бути затоплені або підтоплені повеневими водами річки Коломак 1, 5, 10, 25 і 50 процентної забезпеченості по водності. Тобто, земельні ділянки знаходяться в зоні ризику територія, на якій господарська діяльність пов`язана з можливою небезпекою затоплення та спричинення ним негативних явищ. 12.09.2017 до Ковалівської сільської ради направлено запит щодо надання інформації у межах якої адміністративно-територіальної одиниці перебувають вказані земельні ділянки, їх цільове призначення, початкові картографічні дані вказаного масиву, чи знаходяться земельні ділянки на території де архівними картами передбачено розміщення лук, чи перебувають вказані земельні ділянки у межах водоохоронних зон, чи знаходяться дані земельні ділянки у заплаві річки [PERSON] . У відповіді Ковалівської сільської ради №868 від 21.09.2017 зазначено, що згідно матеріалів «Перерозподіл земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Ковалівської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області (радгосп-технікум імені Макаренка)» від 1992 року (картографічних матеріалів) зазначені земельні ділянки відносяться до заболочених сіножатей та знаходяться місцями болота (землі водного фонду). Відповідно до документації, підготовленої Регіональним офісом водних ресурсів у Полтавській області «Нанесення на геодезичні матеріали зон затоплення заплави р.Коломак по матеріалам «Визначення зон можливого затоплення в межах міста Полтава та Полтавського району Полтавської області», земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 знаходиться між розрахунковими створами [ADDRESS] і №8 в правобережній заплаві річки [PERSON] . Методом інтерполяції між цими створами нанесені зони затоплення різних забезпеченостей. По результатам виконаних робіт встановлено, що затоплення вказаної земельної ділянки спостерігається при рівні 1, 5, 10, 25 та 50% забезпеченості (аркуш 01037488-219-158 ТГ1 документації). Рівні води певної забезпеченості визначені РОВР у відповідності до п.4.27 «СНиП 2.01.14-83» від 01.07.1984 в залежності від гідравлічних та морфологічних властивостей русла річки. Наведені факти свідчать, що вказана земельна ділянка топиться в середньому раз в 2-4 роки (50% та 25% забезпеченості відповідно). 14.12.2018 призначено судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, за результатами проведення яких 04.09.2019 складено висновок №29639/18-41/241038?24272/19-41, яким підтверджено розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 в заплаві річки [PERSON] . Земельна ділянка у заплаві річки [PERSON] не могла передаватись у власність громадянину, оскільки є землями водного фонду України. Надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для індивідуального садівництва, яка знаходиться у заплаві річки [PERSON] , суперечить нормам ст.80\~цього\~Кодексу. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] , який набув право власності на вищевказану земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу від 19.10.2015 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка перебуває у межах заплави річки [PERSON] , а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Наказ Головного управління Держземагенства в Полтавській області №1589-СГ від 10.07.2014 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва» суперечать вимогам Закону, тому є підстави для визнання його незаконним та скасуванню і поверненню земельної ділянки державі. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави". У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень\~статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України\~(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 08.02.2019 по справі 915/20/18 та від 02.10.2019 по справі 4/166«Б»). Окрім того, суспільний інтерес полягає у припиненні порушення, яке виявилося у передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду та запобіганню таким порушенням у майбутньому. Відповідно до ст.24 Закону України «Про прокуратуру» повноваження прокурора здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством. Згідно ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, до суду\~можуть звертатися\~органи та\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб або\~державних чи\~суспільних інтересах. За змістом ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.\~ У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача. Згідно із пунктом «є-1» ч.1 ст.15-1 ЗК України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» функції контролю за додержанням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів передано до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. У силу ч. 4 ст. 122 ЗК України, органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території області на даний час є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області. Слід зазначити, що у спірних правовідносинах вимоги ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України при передачі земельної ділянки у власність [PERSON] , порушені саме ГУ Держземагенства у Полтавській області (правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру у Полтавській області), яке реалізовувало повноваження розпорядника землі. Тому захист інтересів держави в суді, який полягає у скасуванні оспорюваного наказу та повернення земельної ділянки, не узгоджується з інтересами зазначеного органу. Тому саме ГУ Держгеокадастру у Полтавській області є відповідачем за основною вимогою про визнання недійсним наказу №1589-СГ від 10.07.2014, у зв`язку з чим не може бути позивачем, оскільки чинним законодавством не допускається збіг в одній особі позивача і відповідача (правова позиція Верховного Суду України, ухвала\~від 02.03.2011\~у справі № 6-58303св10). Окрім того,\~ГУ Держгеокадастру\~у Полтавській\~області,\~його посадові\~особи, не вправі самостійно скасувати спірний наказ, оскільки на його підставі за відповідачем [PERSON] , а в подальшому [PERSON] зареєстровано право приватної власності, тому вказане суперечитиме вимогам ч. 1 ст. 154 ЗК України. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в абз.2 п.8 Постанови Пленуму\~Верховного Суду України від 16.04.2004\~№7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 №2). У зв`язку із зазначеним, представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором як самостійним позивачем. Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, у пункті 26 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина друга\~статті 4 ЦПК України). У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою (частина третя\~статті 56 ЦПК України). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо\~захист\~цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~у редакції, чинній на час звернення до суду). Наявність\~підстав для представництва\~має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої\~статті цього ж Закону). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що\~якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив\~відсутність\~органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати\~захист\~законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (пункт 70 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої\~статті 23 Закону\~України «Про прокуратуру»\~застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави\~не здійснює\~або\~неналежним чином здійснює\~суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі\~№ 587/430/16-ц). Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише\~тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі\~відсутності\~такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор\~зазначає\~про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор\~набуває\~статусу позивача (абзац 2 частини п`ятої\~статті 56 ЦПК України). Отже, прокурор є позивачем, бо ГУ Держгеокадастру у Полтавській області - один зі співвідповідачів, наказ якого оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно передання земельної ділянки у власність. Вказане обґрунтовує\~відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, є підставою для представництва інтересів держави прокурором як самостійним позивачем. Вказана правова позиція закріплена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 по справі №698/119/18. В Україні широкомасштабне перетворення природних екосистем, надмірна господарська діяльність в басейнах річок призвела до суттєвого порушення співвідношення між стабілізуючими (луки, ліса, болота та ін.) і деструктивними підсистемами (рілля, забудовані землі, інфраструктура та ін.) на користь останніх, що обумовило значне зниження екологічної стійкості ландшафтів і розвиток ерозійних процесів. Одночасно відбулося суттєве погіршення природних умов формування водного стоку, стану гідрографічної сітки, якісних характеристик водних ресурсів, що призвело до втрати самовідновної і самоочисної здатності водних екосистем. Унаслідок цього сучасні земельно-водні проблеми з регіональних набули загальнодержавного значення, стали одним з головних чинників національної безпеки України. Важливо відзначити ряд особливостей земель водного фонду. По-перше, виконуючи свою спеціальну функцію, вони служать захисним бар`єром водних об`єктів від шкідливої дії зовнішнього середовища як природного, так і антропогенного характеру. По-друге, землі водного фонду призначені для збереження і раціонального використовування гідроресурсів, виправдовуючи своє місце в екосистемі. По-третє, сама природа цих земель така, що вони служать вмістищем для водотоків і водоймищ, а також зоною їх водозбору. Саме в результаті цих особливостей землі водного фонду утворюють захисний природний (ландшафтний) бар`єр для водних об`єктів. Указане свідчить, що звернення першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до суду з позовною заявою викликано необхідністю захисту інтересів держави у сфері водних ресурсів України. Так, відповідно до ст.188 ЦПК України\~в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, припинення права приватної власності, повернення земельної ділянки, являють собою: - однаковий спосіб захисту права, передбачений п.2. ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України; - мають ті самі підстави виникнення; - обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги підтверджуються тими самими доказами. Таким чином, діючим законодавством передбачена можливість об`єднання вимог, якщо вони мають ті самі чи однорідні підстави виникнення. Тому дані вимоги мають розглядатися разом в нерозривному зв`язку. Окремий їх розгляд не забезпечить захист інтересів держави в повній мірі. Отже, розгляд даних позовних вимог не ускладнить вирішення спору та з`ясуванню прав та взаємовідносин сторін. Більш того, позовні вимоги мають розглядатись одночасно, оскільки лише так можливо встановити усі обставини спору та захистити права позивача. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України від\~1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, інтерес позивача, який є власником земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.26 Закону (із змінами, внесеними за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У зв`язку із цим прокурор, з метою поновлення порушених інтересів держави, ефективним способом захисту визначив звернення з позовною вимогою про припинення права власності [PERSON] (як первісного власника, з підстав того, що запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме не виключений) та [PERSON] (як власника на теперішній час) на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036. Відтак, спірними відносинами порушено право власності держави на землі лісового фонду, які мають обмежений режим використання, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. Позивач прохав визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Полтавській області від 10.07.2014 №1589-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва». Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права приватної власності (запис про державну реєстрацію внесено 01.08.2014 за №6540567) за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту. Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права приватної власності (запис про державну реєстрацію внесено 19.10.2015 за №11657500) за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту. Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036 площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Полтавської міської ради. У відзиві представник відповідача [PERSON] адвокат Хлистун І.М. просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на наступне. 19 жовтий 2015 року, згідно договору купівлі-продажу за №1049 в реєстрі, право власності па вищевказану земельну ділянку набуто [PERSON] . Ознайомившись з позовною зайвою, [PERSON] з її вимогами не погоджується і вважає за потрібне надати відзив ось з яких підстав. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме манно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки 0,1 га кадастровий помер 5324081900:00:001:0036 відомості щодо реєстрації іншого речового права, державну реєстрацію іпотеки, реєстрацію обтяжень, на момент реєстрації права власності за [PERSON] , відсутні. Тобто реєстрація права власності на земельну ділянку 0,1 га кадастровий номер 5324081900:00:001:0036 відбулась на законних підставах, без порушень вимог чинного законодавства,тож [PERSON] є належним власником даної земельної ділянки. Щодо набуття права власності попереднім власником земельної ділянки [PERSON] повідомляємо наступне. Згідно Висновку Київського Науково-Дослідного Інституту Судових Експертів № 29639/18-41/24238-24272/19-41 за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадження №42017171010000088 сторінки 31-33, встановлено, що тільки вісім ділянок частково розташовані в межах нормативних розмірів визначених ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України для прибережної захисної смуги річки Коломак. Інші земельні ділянки, до переліку яких входить й земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0036, яка належить [PERSON] ( попередній власник [PERSON] ), розташовані поза межами земель водного фонду. Наданий Висновок Київського Науково-Дослідного Інституту Судових Експертів від 04.09.2019 року № 29639/18-41/24238-24272/19-41 жодним чином не замінює проект землеустрою, а лише констатує місце розташування земельної ділянки, тому не є документом підтверджуючим недобросовісність набувачів права власності на земельні ділянки. У Відповіді Полтавського обласного управління водних ресурсів за № 01-2/1084 від 29.09.2017 року до Прокурора Полтавської місцевої прокуратури на сторінці 2 зазначено, що у 2005 році розроблено робочий проект «Паспортизація водних об`єктів в межах міста Полтави з визначенням водоохоронних зон», окремими томами такі матеріали видані по річці Коломак, зокрема : книга 3. [PERSON] . Пояснювальна записка. Проектні матеріали, що викладені в книзі 3, не охоплюють опису території, на який розташовані 72 земельні ділянки книга 4.Річка Коломак. Креслення, картографічні матеріали, виготовлено з грифом «Для службового користування». Зазначені матеріали\~робочого проекту\~з паспортизації\~водних об`єктів\~із зазначенням\~водоохоронних зон\~відносяться тільки\~до території\~міста Полтава,\~в тому\~числі території\~селища Лісок.\~Відповідно до\~картографічних матеріалів\~з паспортизації\~водних об`єктів\~міста Полтави\~з визначенням\~водоохоронних зон\~та картографічних\~матеріалів план-схеми\~міста Полтави,\~територія від\~межі селища\~Лісок до\~річки Коломак\~на якій\~розташовані земельні\~ділянки згідно\~вище зазначених\~кадастрових номерів\~знаходяться за\~межами території\~міста Полтави.\~По цій\~території не\~розроблялися картографічні\~матеріали-креслення\~з визначенням водоохоронних зон і вони відсутні в книзі 4. [PERSON] . Тому Полтавське обласне управління облводресурсів не змогло надати Полтавській місцевій прокуратурі копії картографічних матеріалів відносно вказаних вище земельних ділянок з кадастровими номерами по причині їх відсутності. Відповідно до ст. 87 ВК України «Водоохоронні зони», для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів то навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється. Зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов`язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях. Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Ч.2 ст. 58 ЗК України передбачено, що для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Згідно з п. 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року за № 486, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінекоенерго, Держводагентством та територіальними органами Держгеокадастру, а на території Автономної Республіки Крим з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад. Згідно відповіді Полтавського облводресурсів проектні матеріали не охоплюють опису території, на який розташовані 72 земельні ділянки. В своїх вимогах Позивач посилається на правову позицію, яка закріплена в Постановах Верховного суду по справі №372/2180/15-11 від 15.05.2018 року, №357/9328/15-н від 30.01.2019 року, але в даних справах мова йде про землі, які розташовані в зоні прибережної захисної смуги, відповідно до затвердженого проект землеустрою, або відповідно до положень ВК України. В межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг (ст. 88 ВК України, ст. 58 ЗК України). Згідно ст. 88 ВК України для малих річок (в тому числі р. Коломак) струмків і потічків, а також ставків менше 3-х га, ширина прибережної захисної смуги встановлюється в розмірі 25 метрів, якщо крутизна схилів перевищує 3 градуси мінімальна ширина ПЗС подвоюється, тобто складає 50 метрів. Вищевказані земельні ділянки, в тому числі н земельна ділянка [PERSON] , знаходяться за межами прибережної захисної смуги згідно діючого законодавства. Виходячи з вищенаведеного, земельна ділянка гр. [PERSON] не відноситься до земель водного фонду, та знаходиться за межами водоохоронної зони р. Коломак. Тому І право власності гр. [PERSON] набуто на законних підставах. \~ \~ \~ \~Крім того, в позовній заяві прокурор зазначив підставою представництва ним в суді у інтересів держави відсутність у Головного управління Держгеокадастру у Полтавської у області, як органу державної влади, повноважень щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки. \~ \~ \~ \~Відповідно до Висновків Верховної Палати Верховного суду від 26.06.2019 року по справі № 587/430/16-ц, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, а також в разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»). Відповідно до п.4.ст.56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншої заяві, скарзі, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. В разі відсутності такого органу, або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає це в позовної заяві і в такому разі прокурор набуває статус позивача (п.5 ст. 56 ЦПК України). Разом з тим, прокурором не зазначено, що крім Головного управління Держгеокаластру у Полтавської області, існує Державна екологічна інспекції України, яка, відповідно до Положення про державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року за № 275, реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Основними завданнями Держекоінспекції є: здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо: охорони земель, надр; Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавств: про охорону земель, надр, зокрема щодо: консервації деградованих і малопродуктивних земель; збереження водно-болотних угідь; виконання екологічних вимог під час надання у власність і користування, зокрема в оренду, земельних ділянок; здійснення заходів із запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами; додержання режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні; додержання екологічних нормативів з питань використання та охорони земель; ведення будівельних, днопоглиблювальних робіт, видобування піску і гравію, прокладення кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду; установлення та використання водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також додержання режиму використання їх територій; про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, зокрема щодо: дотримання встановленого режиму господарської діяльності у зонах санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, водоохоронних зонах, прибережних захисних смугах, смугах відведення та берегових смугах водних шляхів, очисних та інших водогосподарських споруд і технічних пристроїв; Відповідно п.5 ст.4 Положення, Держекоінспекція звертається до суду із позовом щодо: визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища. В позовної заяві прокурором не доведено факт відсутності контролю і боку Державної екологічної інспекції, або невиконання ними своїх повноважень. Тому вважаємо, що відсутні підстави для представництва прокурором в суді інтересів держави. Відповідно до практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСГІЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. В зв`язку з відсутністю чітких критеріїв меж водоохоронної зони та земель заплави, які були би визначені нормативно-правовими актами чи спеціально розробленими документами, прийнятими відповідно до чинного законодавства, та були б в публічному доступі, підстави для втручання держави в право власності відсутні. Щодо строків позовної давності: Відповідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суд) з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже позовна давність с інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають в цивільних відносинах, визначених у ч.1 ст.1 ЦКУ. Початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст.261 ЦКУ, яка визначаю, що строк позовної давності починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.3 ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Статтею 257 ЦКУ встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦКУ, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. Перебіг строку позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦКУ, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, що його порушила. Така сама правова позиція підтверджена практикою Верховного суду України в справі за № 6-2469цс16. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Також зазначаємо, що в разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, саме зазначений орган набуває статус позивача. Перебіг позовної давності у справах за позовами, заявленими прокурором в інтересах держави в особі ії органів, починається віл дня коли про порушене право довідався або міг довідатися саме такий державний орган, а не прокурор, який звернувся за позовом до суду. До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавались в оренду, власність за рішенням районних державних адміністрація (ст. 122 ЗКУ в редакції до 2013 року) З 01.01.2013 року від імені та в інтересах держави України право власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснював центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а районні державні адміністрації позбавлені таких повноважень. Прокурором в\~даній справі\~зазначено,\~що під\~час досудового\~розслідування 2017\~році направлено\~запити щодо\~законності отримання\~земельної ділянки\~у приватну\~власність з\~яких і\~стало відома\~інформація яка\~слугувала підставою\~для звернення\~до суду.\~Вищенаведені доводи\~прокурора не\~свідчать про\~зміну строку\~позовної давності, підстав його зупинення або переривання для звернення до суду з відповідним позовом.

Outcome: approved