Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в сумі 78 569,98 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 17 жовтня 2018 року по 12 травня 2022 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 12 травня 2022 року згідно з наказом № 80-к її звільнено з займаної посади за власним бажанням. Разом з тим, під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, ним була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 78 569,98 грн. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, однак виплачена вона не була. Крім того, 08 червня 2022 року її знову було прийнято на роботу до відповідача та було досягнуто домовленості з керівником відповідача, що їй буде виплачуватись заборгованість по заробітній платі, а також заробітна плата по новому трудовому договору виплачуватиметься вчасно. 06 жовтня 2022 року вона була звільнена на підставі наказу № 139-к, однак заборгованість їй виплачена не була. Враховуючи наведене, позивач звернулася до суду з указаним позовом за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення виклику сторін та надано відповідачу 15?денний термін з моменту отримання ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, сторони отримали копії ухвал про відкриття провадження та відповідач отримав також копію позовної заяви з додатками. Разом з тим, відповідач, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони в судове засідання не викликались. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. При цьому, статтею 3 КЗпП встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Таким чином відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці» та іншими. Положеннями статей 21, 43 Конституції України, статей 94, 115 КЗпП України, статей 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Суд установив, що позивач 17 жовтня 2018 року була прийнята на посаду бухгалтера 1 категорії в Комунальне автотранспортне підприємство № 273904 КАТП-273904 на підставі наказу № 217-к від 16 жовтня 2018 року. Наказом № 80-к від 12 травня 2022 року «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] звільнено з посади бухгалтера 1 категорії за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. 08 червня 2022 року позивач прийнята на роботу до відповідача на посаду провідного бухгалтера на підставі наказу № 85-к від 07 червня 2022 року, однак 06 жовтня 2022 року наказом № 139-к «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] звільнено з посади провідного бухгалтера на підставі статті 38 КЗпП України. Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, зазначила про те, що відповідачем їй нарахована, але не виплачена заробітна плата, розмір якої становить 78 569,98 грн. Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин - відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, встановленим ст.12 Закону України «Про оплату праці». Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, наведеним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, з довідки виданої відповідачем 05 жовтня 2022 року вбачається, що станом на 05 жовтня 2022 року позивачу не виплачена заробітна плата в сумі 78 569,98 грн. Отже, заборгованість по заробітній платі становить 78 569,98 грн, що кореспондується з розміром заборгованості, визначеної позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача, гарантоване статтею 43 Конституції України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 78 569,98 грн, такий розмір заборгованості підтверджений належними доказами та не спростований відповідачем. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання цього позову до суду, її позов задоволений у повному обсязі, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved