Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини -\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час між позивачкою та відповідачем шлюб не розірвано, однак позивачка та їх спільний син проживають окремо, а саме: за адресою [ADDRESS] . Ураховуючи вимоги чинного законодавства, а також, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи, стабільний офіційний дохід, є батьком їх спільної дитини, який потребує матеріальної допомоги. Відповідач зможе виплачувати на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліментів у розмірі частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, що забезпечить, достатній рівень утримання дитини. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 20.02.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. У визначений судом день та час проведення судового розгляду учасники не з`явились. Позивачка [PERSON] у поданій суду позовній заяві зазначила клопотання про проведення розгляду справи у її відсутність. Позов підтримала та просила суд його задовольнити. Проти заочного розгляду справи судом не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Правом подання відзиву на позов не скористався. За таких обставин суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження наявні матеріали справи, встановив наступне. Спірні правовідносини між сторонами виникли з питань виконання батьками обов`язку утримувати дитину та способів виконання цього обов`язку, у зв`язку із чим до їх правового регулювання підлягають застосуванню норми Глави 15 Сімейного кодексу України «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У свою чергу мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що регламентовано частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Також законодавець у частині п`ятій вказаної статті визначив, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього таких витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. З долучених до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що 29.11.2016 між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 530 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , про що Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зроблено відповідний актовий запис за № 298(а.с. 10). Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 120 від 29.01.2024 судом встановлено, що позивачка [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . З наведеного суд дійшов висновку, що спільна малолітня дитина наразі перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач [PERSON] не приймає участь в утриманні дитини, відповідно між батьками відсутня згода щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати дитини та розміру аліментів. На спростування наведеного відповідач суду доказів не надав. За таких обставин порушення ним свого обов`язку утримувати дитину, батьком якої він являється, є підставою для захисту порушеного права на утримання судом. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно є мінімальним гарантом захисту прав дитини, при цьому не становитиме надмірного тягаря для відповідача. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 вказаної статті). За таких обставин, оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, наявні підстави для допущення негайного виконання рішення. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову стягненню із відповідача на користь держави підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 1\~211,20 грн, що відповідає вимогам п. 1.1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки при зверненні до суду позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону була звільнена від його сплати. Напідставі викладеного,

Outcome: approved