Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, визнання права власності на житловий будинок. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 03 лютого 1995 року зборами уповноважених членів КСП «Лозоватка» П`ятихатського району Дніпоптеровської області прийнято рішення продати йому будинок по [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення 06 лютого 1995 року між ним та КСП «Лозоватка» було укладено договір куплі-продажу будинку по [ADDRESS] , за який він сплатив 5080415 карбованців. З того часу він зареєстрований та проживає у належному йому домоволодінні по [ADDRESS] . В жовтні 2023 року звернувся до державного реєстратора з заявою про реєстрацію за ним права власності на будинок [ADDRESS] , проте отримав відмову, з посиланням на те, що договір купівлі-продажу, укладеним іж ним та КСП «Лозоватка» нотаріально не посвідчено. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати договір купівлі-продажу будинку, укладений між ним та КСП «Лозуватка» 06 лютого 1995 року таким, що відбувся; визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач виконавчий комітет Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду листа з проханням справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують/а.с.33/. \~ \~ \~ \~Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії виписки з протоколу № 1 зборів уповноважених членів КСП «Лозоватка» від 03 лютого 1995 року прийнято рішення продати [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] з 50% знижкою балансової вартості/а.с.6/. \~ \~ \~ \~06 лютого 1995 року між [PERSON] та КСП «Лозоватка» укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] купив у КСП «Лозоватка» будинок по [ADDRESS] , про що свідчить копія догововору купівлі-продажу/а.с.7/, за який сплатив 5080415 карбованців/а.с.8/. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії довідки з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради № 201 від 06.09.2023 року [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] і являється господарем житлового будинку/а.с.9/. Відповідно до ст.\~41\~ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво або багатосторонніми (договори). На підставі ст.\~42\~ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Статтею 47\~ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 224 ЦК Української\~РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом статей 128, 153\~ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснення, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Таким чином, вказаною правовою нормою передбачено можливе визнання судом дійсним договору лише з приводу недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, тобто, договору, для якого законодавцем передбачена таке посвідчення. Визнання договору дійсним, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, для якого передбачено не лише нотаріальне посвідчення, а й державна реєстрація можливості не передбачено. Враховуючи, що для укладення договору купівлі-продажу будинку обов`язкове не лише нотаріальне посвідчення, а й його державна реєстрація, правила ч.2 ст.\~47\~ЦК УРСР на такий договір не поширюються. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки спірний договір на момент його укладення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст.\~227\~ЦК Української\~РСР та ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», тому відповідно до вимог ч. 2 ст.\~47\~ЦК Української\~РСР такий договір не може бути визнаний дійсним, а тому вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу таким що відбувся задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача про визнання за ним права власності на спірний житловий будинок, суд зазначає, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання договору купівлі-продажу таким що відбувся, яка задоволенню не підлягає, тому підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок теж задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed