Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

06 квітня 2023 року представник позивача [PERSON] , адвокат Берлізов Євген Валерійович звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 91446,92 (дев`яносто одна тисяча чотириста сорок шість) гривень 92 копійки, та судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 06 квітня 2023 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді. 21 квітня 2023 року ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В обґрунтування позову позивач вказує, що є власником автомобіля «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] . 29.11.2022 року, о 08 годині 44 хвилини, в місті Одесі по вулиці Пушкінська, біля будинку № 49 при непрацюючому світлофорі, [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Focus», номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 ПДР «Дати дорогу», рухаючись по другорядній дорозі, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась по головній дорозі, яка позначена дорожнім знаком 2.3 ПДР «Головна дорога». Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За порушення вимог п.п.2.1, 8.4 Правил дорожнього руху, дії [PERSON] кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. Винність відповідача [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 361674 від 29.11.2022 року, складеним поліцейським полку УПП в Одеській області ДПП в установленому законом порядку, схемою місця ДТП, поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди. На підставі вказаних матеріалів, визнання вини в настанні пригоди самим відповідачем [PERSON] , суддя Приморського районного суду м. Одеси ухвалив постанову від 06.02.2023 року про притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Зазначеною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Автомобіль «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Таранською А.М. 18.07.2020 року (копія додається), належить [PERSON] . Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: враховуючи, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.\~2.1\~Правил дорожнього\~руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому ст.ст.52, 53 ЦПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін. Таким чином, Позивач [PERSON] належить до особи, яка має право вимагати відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] , у зв`язку з тим, що на момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди володіла транспортним засобом на підставі, передбаченій законом. Оскільки автомобілю «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] , внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було завдано механічні пошкодження, Позивач звернулася до судового експерта [PERSON] для проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, нанесеної її автомобілю та отримала висновок № 117-22 від 07.12.2022 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] . За вказаний звіт Позивачем було сплачено суму в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 117-22 від 07.12.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, визначається рівною 91446,92 (дев`яносто одна тисяча чотириста сорок шість) гривень 92 копійки. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована, тому спричинена шкода, стягується в загальному порядку відповідно до Цивільного кодексу України. Приписами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина 1 статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). В пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи положення вищенаведених норм права, а також зважаючи на обставини спірних правовідносин, можна дійти висновку про те, що Позивачем [PERSON] доведено право на відшкодування матеріальної шкоди з відповідача [PERSON] , оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 29.11.2022 року, о 08 годині 44 хвилини, в місті Одесі по вулиці Пушкінська, біля будинку № 49 при непрацюючому світлофорі, [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Focus», номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 ПДР «Дати дорогу», рухаючись по другорядній дорозі, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась по головній дорозі, яка позначена дорожнім знаком 2.3 ПДР «Головна дорога». Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За порушення вимог п.п.2.1, 8.4 Правил дорожнього руху, дії [PERSON] кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 361674 від 29.11.2022 року. Приморський районний суд м. Одеси у постанові від 06.02.2023 р. по справі №522/506/23 встановив у діях [PERSON] склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказана Постанова не оскаржувалась та набрала законної чинності. Згідно копії висновку експерта експертного автотоварознавчого дослідження №117-22 від 07.12.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «MAZDA 3», номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яке сталося 29 листопада 2022 року, визначається рівною 91446,92 (дев`яносто одна тисяча чотириста сорок шість) гривень 92 копійки. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У п.3 ч.2 ст.11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). У ч.1 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Згідно постанови КЦС ВС від 16.08.2023 у справі № 733/1046/21, розмежовуючи категорії власника транспортного засобу і його експлуатанта (тобто особи, яка має право користуватися ним, як водієм за правилами дорожнього руху), потрібно виходити з того, що не кожен власник (володілець) транспортного засобу має право його експлуатувати. Лише особа, яка має водійське посвідчення, або інші документи, встановлені законом та видані визначеним державою органом, має право керувати транспортним засобом за правилами дорожнього руху. Тобто, «правомірна експлуатація транспортного засобу» - це право особи, яка має водійське посвідчення або інший документ, встановлений законом, експлуатувати транспортний засіб, тоді як «правомірне володіння транспортним засобом» надає особі лише право щодо володіння транспортним засобом як річчю, але за відсутності в особи водійського посвідчення, або іншого документа встановленого законом, у такої особи відсутнє право на експлуатацію автомобіля. У постанові КЦС ВС від 16.11.2022 у справі № 335/2566/18 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Положення ст.ст.76, 102-113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. У ст.9 Закону України «Про судову експертизу» зазначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. У постанові КЦС ВС від 18.09.2023 у справі № 337/3351/20 вказано, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю. Тому, КЦС ВС вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи № 331 від 02 серпня 2021 року складений особами, які відповідають вимогам статті 10 Закону України «Про судову експертизу», мають кваліфікацію судово-психіатричного експерта та попереджені про відповідальність за відмову від виконання без поважних причин покладених на них обов`язків або надання завідомо неправдивого висновку. Враховуючи той факт, що висновок експерта №117-22 від 07.12.2022 року експертного дослідження автомобіля «MAZDA 3», реєстраційний номер [NUMBER] , по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «MAZDA 3», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке сталося 29 листопада 2022 р. був складений судовим експертом Крутих Євгеном Олександровичем, який є уповноваженим Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України на проведення товарознавчою експертизи та визначення вартості відновлення транспортних засобів та розміру збитку завданого власнику транспортного засобу, свідоцтво № 1036 (видане рішенням ЦЕКК МЮ України 28.09.2012 року), що підтверджується копією посвідчення, стаж експертної роботи за даним видом досліджень з 2005 року, строк дії свідоцтва до 17.06.2023 року, суд вважає, що [PERSON] , маючи кваліфікацію судового експерта, що підтверджена органом виконавчої влади Міністерством юстиції України, що підтверджено свідоцтвом № 1036, зазначений висновок експерта є допустимим. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Положеннями частин 1-3статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положенням ч.2 і ч. 3 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальні обов`язки позивача подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Крім того, п. 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України передбачає обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу відповідач не надав до суду ні відзиву на позовну заяву, ні жодних доказів щодо виконання ним обов`язку про відшкодування позивачу матеріальної шкоди. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 91446,92 грн. У позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь суму судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору суд зазначає наступне: згідно ч.ч.1-2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У ч.1 ст.141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Враховуючи факт того, що суд встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача суми сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1073,60 грн., витрати за висновок експерта експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу 4000 грн., частково витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з розглядом справи (згідно до наданого в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України акту виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.12.2022 року) в сумі 3000,00 грн.

Outcome: approved