Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 06 серпня 1993 року по 29 березня 2022 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2022 року шлюб між сторонами був розірваний. За час їх спільного проживання як подружжя ними було побудовано домогосподарство за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні-сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», огорожі №1-3. Дане домогосподарство знаходиться на земельній ділянці для індивідуального житлового будівництва кадастровий номер 7323084700:01:005:0028 площею 0.2497 га., яка належить відповідачу [PERSON] відповідно до державного акту серії ЯА№618552. Просить суд поділити майно набуте ними під час шлюбу та визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка знаходиться під вищезазначеним домогосподарством. Позивач в судове засідання не з`явився, проте його інтереси представляв представник [PERSON] який позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив суд позов задовольнити. Відповідач у встановлений судом строк через свого представника, надав відзив на позовну заяву де просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги визнала частково, в частині поділу житлового будинку з господарськими спорудами вважала що позов підлягає до задоволення, водночас просила відмовити в поділі земельної ділянки. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 06 серпня 1993 року по 29 березня 2022 року. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2022 року шлюб між сторонами був розірваний. Як вбачається з матеріалів справи в період шлюбу, за адресою [ADDRESS] сторонами було побудовано домогосподарство яке складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні-сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», огорожі №1-3. Право власності на вказане майно було зареєстровано на ім`я відповідача. Вищезазначене домогосподарство розташоване на земельній ділянці для індивідуального житлового будівництва кадастровий номер 7323084700:01:005:0028 площею 0.2497 га., яка належить відповідачу [PERSON] відповідно до державного акту серії ЯА№618552. Дана земельна ділянка була передана відповідачу безоплатно у приватну власність 18.05.2005 року на підставі рішення № 7-5 Маршинецької сільської «Про затвердження технічної документації та передачі земельної ділянки у власність» для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Так, що відповідно до вимог ст. 22 КпШС (у редакції, чинний на час виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям у період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Аналогічна норма міститься в ст. 60 СК України за правилами якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального о користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є суб`єктом права сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а вказане майно відповідно до ст. 71 СК України діляться між подружжям в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З огляду на вказане вище правове обґрунтування, суд вважає, що побудований сторонами в період шлюбу за адресою [ADDRESS] житловий будинок літ. «А», літня кухня-сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа №1-3 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, кожен з них має рівну частку та має право на вільне розпорядження належною йому часткою подружнього майна та в судовому порядку повинен бути розділений між ними в рівних частинах та за кожними із них повинно бути визнано право власності на 1/ 2 частину такого майна. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Враховуючи вищевказане правове обґрунтування, суд вважає, що земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва кадастровий номер 7323084700:01:005:0028 площею 0.2497 га., яка належить відповідачу [PERSON] відповідно до державного акту серії ЯА№618552 та на якій знаходяться спільно побудовані житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 57, 60, 61, 63, 65 СК України, ст. ст. 15, 16, 368, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved