Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

18.12.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , громадянина російської федерації, про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 31.10.2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Провінції Неукен Аргентинської Республіки, про що зроблений запис про реєстрацію шлюбу № 92 у сімейній книзі № 8759. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , громадянка російської федерації та [PERSON] , [INFO] , громадянка російської федерації. Проте, спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, що негативно впливає на обох сторін позову та шкодить інтересам позивачки. Сімейні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу позивачка вважає неможливими. Тому, просить поданий позов задовільнити та розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.12.2023 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивачка задоволення позову підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31.10.2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Провінції Неукен Аргентинської Республіки зареєстровано шлюб між [PERSON] , громадянкою України, та [PERSON] , громадянином російської федерації, про що зроблений запис про реєстрацію шлюбу № 92 у сімейній книзі № 8759, що підтверджується відповідним свідоцтвом, яке легалізоване у встановленому законодавством порядку із нотаріально посвідченим перекладом українською мовою. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , громадянку російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про народження № 1228, виданим в Аргентинській Республіці, легалізованим у встановленому законодавством порядку із нотаріально посвідченим перекладом українською мовою та [PERSON] , [INFO] , громадянку російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим в російській федерації, легалізованим у встановленому законодавством порядку із нотаріально посвідченим перекладом українською мовою. Позивачка [PERSON] вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить її інтересам, звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивачки на обгрунтування заявлених вимог, суд вирішуючи сімейний спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами було укладено в Провінції Неукен Аргентинської Республіки, тобто за межами України. Згідно з ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке немає спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Зі змісту наведеної норми можна дійти висновку, що якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі №553/703/18. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є громадянином російської федерації, проте має посвідку на постійне проживання в Україні № [NUMBER] від 27.08.2021 року, зареєстрований платником податків в Україні за № [NUMBER] та має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації ХМР від 08.01.2024 року. Беручи до уваги те, що відповідач у справі є громадянином іншої держави, проте протягом тривалого часу проживає на території України, має право постійного проживання на території України, а позивачка є громадянкою України, то суд дійшов висновку, що даний позов про розірвання шлюбу необхідно розглядати за законодавством України. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Так, згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У свою чергу підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст. 112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. А ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 2012 року. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей, однак подружжя припинило шлюбні відносини і їх шлюб набув формального значення, що стало причиною позову про розірвання шлюбу. Обставини життя подружжя, зокрема відсутність взаємопорозуміння між ними, відсутність бажання примиритись та зберегти сім`ю, дають підстави вважати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Таким чином,

Outcome: approved