Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

08.02.2024 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з липня 2015 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, у яких народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала,\~що неповнолітні діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Домовленість щодо утримання дітей між сторонами не досягнута. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, не несе витрати на лікування, оздоровлення та їхній розвиток. Позивач зазначила, що батько дітей є здоровою, працездатною особою. Також відповідач неофіційно працює, а саме надає будівельні послуги по ремонтах квартир та будинків, за що отримує дохід. Позивач, в свою чергу, не в змозі самостійно належним чином матеріально забезпечити дітей. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 08.02.2024 і до досягнення дітьми повноліття. 09.02.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 07.03.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні 07.03.2024 позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Позивач зазначила, що розмір витрат, які вона несе на утримання неповнолітніх дітей, відповідає розміру аліментів, які вона просить стягувати з відповідача. Зокрема зазначила, що діти відвідують факультативні заняття з англійської мови, танцювальні гуртки, так само у дітей є потреба в одязі та у харчуванні. Вказала, що працює медичною сестрою і розмір її доходу становить 12000 грн щомісячно. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами відповідач жодним чином не допомагає матеріально дітям та не надає коштів на їх утримання. У судовому засіданні 07.03.2024 відповідач [PERSON] позов не визнав. Зазначив, що не працює через стан свого здоров`я. Пояснив, що надавав позивачеві допомогу на утримання дітей у розмірі 1500 грн щомісячно на кожну дитину, а також додатково допомагали його батьки. Зазначив, що нерухомого майна у власності не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що з липня 2015 року до вересня 2023 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Такі обставини визнавалась та не заперечувались сторонами у судовому засіданні. Під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 8, 9). Згідно з довідкою ОСББ «Володимира Великого, 9» № 35 від 25.01.2024 (а.с. 10) діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Так,\~в обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначила,\~що відповідач\~в добровільному\~порядку не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання неповнолітніх\~дітей. При цьому позивач не в змозі самостійно створити умови для належного утримання дітей, їх фізичного та духовного розвитку. Указане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 184 СК України\~визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2563 грн, а на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Суд приймає до уваги, що [PERSON] не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно. Разом з тим суд враховує, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я є задовільним, а також те, що в [PERSON] немає інших осіб, які перебувають на його утриманні. Докази на спростування указаних обставин відповідач суду не надав. Відповідач не підтвердив належними та достатніми доказами, що не має можливості працювати, у тому числі і за станом здоров`я, та отримувати дохід з метою належного забезпечення умов проживання неповнолітніх дітей. При цьому сам по собі факт непрацевлаштування відповідача, а також надання допомоги онукам його батьками не спростовує обов`язку відповідача матеріально утримувати своїх дітей. За таких обставин, приймаючи до уваги необхідний рівень матеріального забезпечення дітей відповідного віку та рівний обов`язок батьків утримувати дітей, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дітей сторін аліменти у розмірі по 2500 грн на кожну дитину щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому відсутні підстави для зазначення такого розміру у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму, як просить позивач. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved