Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2023 звернувся до суду з позовом, який уточнив у судовому засіданні щодо періоду стягнення середнього заробітку, до ТОВ «Будінтехно» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2022 року по 30.11.2022 року у розмірі 40\~236 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 листопада 2022 року по 31 травня 2023 року у розмірі 112\~910 грн. 32 коп., а всього 153\~146 грн. 32 коп., без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. В обґрунтування позову вказав, що він у період з 01.09.2022 по 30.11.2022 працював в ТОВ «Будінтехно» на посаді виконроба. За цей період йому не виплачено заробітної плати. Оскільки відомостей про розмір заробітної плати йому надано не було, при проведенні розрахунку заборгованості ним застосовано показники фактичної середньої заробітної плати штатних працівників Полтавської області у 2022 році, розмір якої становить 13\~412 грн. Отже, виходячи із середньої заробітної плати по регіону, заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2022 по 30.11.2022 становить 40\~236 грн., середній заробіток за період з 30.11.2022 по 31.05.2023 року становить 112\~910, 32 (середньо-денна заробітна плата 623 грн. 81 коп.( 13412+13412/43) х 181 день). Всього прохав стягнути 153\~146 грн. 32 коп. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача ТОВ «Будінтехно» до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що [PERSON] дійсно працював у ТОВ «Будінтехно» на посаді виконроба з 01.09.2022 по 30.11.2022. Однак всупереч заяв позивача, що він сумлінно виконував свої обов`язки, така інформація не відповідає дійсності. [PERSON] періодично не з`являвся на своєму робочому місці та не виконував покладених на нього обов`язків. Товариство лояльно відносилося до своїх працівників та для того, щоб не звільняти його у зв`язку з прогулом, позивачу було запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням. [PERSON] був прийнятий на роботу на мінімальну ставку 6700 грн., за вирахуванням всіх утримань, сума до виплат складала 5\~393 грн. 50 коп. Отже, за період з 01.09.2022 по 30.11.2022 загальна сума до виплат становила 16\~180 грн. Позивач отримав авансовий платіж у розмірі 5\~000 грн., тому на день звільнення сума невиплачених коштів становила 11\~180 грн. 50 коп. Вказує, що роботодавець не несе відповідальності за ст. 117 КЗпП України за відсутності його вини. Оскільки [PERSON] не був присутнім на робочому місці у день звільнення, вимог щодо остаточного розрахунку не надсилав, на неодноразові запрошення прийти для здійснення розрахунку не з`являвся, вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягає, у зв`язку із відсутністю вини роботодавця у такій затримці. Прохав у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 26 січня 2024 року продовжено відповідачу ТОВ «Будінтехно» строк для подачі відзиву на позов та документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи до 25.01.2024. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що коли він влаштовувався на роботу, йому обіцяли заробітну плату 20\~000 грн., про що свідчить напис на наданому є самим відповідачем доказі виплати йому авансу. Також уточнив позовні вимоги в частині періоду, за який прохає стягнути середній заробіток, а саме з дня затримки розрахунку при звільнення 30.11.2022 року по 31 травня 2023 року ( шість місяців). Представник відповідача ТОВ «Будінтехно» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ «Будінтехно» на посаді виконроба з 01.09.2022 року по 30.11.2022 року, що слідує із копії трудової книжки серії [NUMBER] від 08.09.1981 (а.с.8-9). Згідно наказу № 30/11 від 30.11.2022 [PERSON] звільнено з посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.8-9). Згідно Довідки ТОВ «Будінтехно» від 10.01.2024 № 00000000001, [PERSON] працював в ТОВ «Будінтехно» з 01.09.2022 по 30.11.2022 на посаді виконавця робіт, дохід склав 20\~100 грн. (вересень 2022 року 6700 грн., жовтень 2022 року 6700 грн., листопад 2022 року 6700 грн.). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відзиві на позов відповідач визнає ту обставину, що сума невиплачених коштів на день звільнення становила 11\~180 грн. 50 коп., а тому дана обставина не потребує доказування. Також сторонами визнається той факт, що [PERSON] був виплачений аванс у сумі 5\~000 грн.(а.с.36). Із змісту розписки долученої до відзиву відповідачем вбачається, що [PERSON] отримав трудову книжку від ТОВ «Будінтехно» 29.08.2023 року. Кінцевого розрахунку по заробітній платі не отримав. Відповідно до ст.ст.15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до змісту\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із частиною першою\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена\~статтею 117 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Суд вважає визначений до стягнення розмір заборгованості по заробітній платі недоведеним, оскільки наданий позивачем доказ про середню заробітну плату штатних працівників по регіону у сумі 13\~412 грн. є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не містить жодних реквізитів підприємства та посади, до яких цей витяг відноситься. Разом з тим, у судовому засіданні знайшли своє підтвердження вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 11\~180 грн. 50 коп., як такі, що підтверджені належними доказами та визнаються відповідачем, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27\~Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Визначаючи розмір середнього заробітку суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.3 якого усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт або позбавлення волі. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Згідно довідки від 10.01.2024 № 100000000001 виданої ТОВ «Будінтехно», заробітна плата за останні два місяці перед звільненням складала по 6\~700 грн., тому середньодення заробітна плата становить 311, 63 коп. ( ( 6700+ 6700)/43 дні). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.2022 по 31.05.2023. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 40\~511 грн. ( 311 грн. 63 коп. х 130 днів (грудень 2022 року 22 дні, січень 2023 року 22 дні, лютий 2023 року 20 днів, березень 2023 року 23 дні, квітень 2023 року 20 днів, травень 2023 року 23 дні). Заперечення відповідача, що роботодавець не несе відповідальності за ст. 117 КЗпП України у разі відсутності його вини, до даних правовідносин судом застосовані бути не можуть, оскільки ним не наведено вагомих підстав вважати, що невиплата заробітної плати позивачу у день звільнення відбулася у зв`язку із відсутністю вини ТОВ «Будінтехно». Так, відповідач не надав жодного доказу здійснення грошового переказу на ім`я [PERSON] , перерахування коштів на його рахунок, направлення листа з проханням отримати заробітну плату тощо. Відсутність [PERSON] на робочому місця у день звільнення та не надіслання ним вимог щодо остаточного проведення з ним розрахунку не звільняє роботодавця від обов`язку провести розрахунок у день звільнення, що передбачено ст. 116 КзПп України. Також відповідач не довів належними до допустимими доказами умисного ухилення позивача від отримання ним остаточного розрахунку, а службові записки не є належними доказами на підтвердження цих обставин. Наведені відповідачем правові позиції Верховного Суду викладені у справах із встановленими іншими обставинами, тому до даних правовідносин застосовані бути не можуть. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, та стягує із Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінтехно» на користь [PERSON] судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 385 грн. 21 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам (35, 8 %).

Outcome: partial