Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до громадянки [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Підставами позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо їх спільного сина позивач вважає порушення відповідачем норм чинного Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Так, позивач вважає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та забезпеченню здобуття нею повної загальної середньої освіти. 09.01.2024 року судом винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження за правилами загального позовного провадження( а.с.30). 07.02.2024 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті(а.с.39). Відповідачка [PERSON] на розгляд справи по суті 05.03.2024 року не з`явилася. До суду нею скеровано письмову заяву, якій вона позовні вимоги визнає та просить розглядати справу у її відсутність(а.с.34). Під час розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] адвокат Махацький Ю.М. у вступній промові позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Позивач [PERSON] у вступній промові позовні вимоги також підтримав. Позивач пояснив, що з відповідачкою шлюб розірвав у 2018 році, з того часу разом не проживають. У березні 2022 року (у зв`язку із воєнною агресією рф проти України) [PERSON] із сином [PERSON] виїхала за кордон у Польщу. У серпні 2023 року [PERSON] із сином повернулася на один день в селище Демидівку, залишила сина із позивачем [PERSON] і знову повернулася в Польщу. Позивачу відомо, що відповідачка заміжня вдруге, має трьохрічну дитину. З того часу (з серпня 2023 року) син проживає з відповідачем у [ADDRESS] . [PERSON] з моменту залишення сина йому матеріально не допомагає та не зустрічається, тільки інколи спілкується з ним по телефону. Остання телефонна розмова із сином у неї була у лютому 2024 року. Вважаючи на те, що відповідачка [PERSON] не допомагає та не зустрічається з сином, позивач хоче позбавити її батьківських прав. Також, зі слів позивача [PERSON] письмову заяву відповідачки [PERSON] про визнання позову та розгляд справи у її відсутність, він отримав маршрутним автобусом із-за кордону та передав до канцелярії суду. Представник третьої особи, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (органу опіки та піклування Демидівської селищної ради) [PERSON] свою позицію щодо предмету спору в категоричній формі не висловила. Представник у вступній промові пояснила, що до справи долучено висновок органу опіки та піклування щодо предмету пору і вирішення справи вона покладає на розсуд суду. Свідок [PERSON] показав, що із позивачем та відповідачем у родинних стосунках не перебуває, відносини нормальні. З його слів, він знімає кімнату в будинку позивача [PERSON] в селищі Демидівка Дубенського району Рівненської області. Він підтвердив, що у серпні 2023 року відповідачка [PERSON] із сином повернулася на один день в селище Демидівку, залишила сина із [PERSON] і знову повернулася в Польщу. [PERSON] також показав, що на даний момент дитина проживає з батьком (позивачем [PERSON] ) в селищі Демидівка і повністю знаходиться на його утриманні. Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Норми ч.4 ст.206 ЦПК України вказують на те, що у разі визнання відповідачем позову суд його задовольняє тільки при наявності для того законних підстав. Доказами по справі, у відповідності до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім інших, на підставі письмових доказів. Так, судом було досліджено надані стороною позивача письмові докази по справі. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 22.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.20) Позивач [PERSON] зареєстрований в установленому законом порядку за місцем проживання в [ADDRESS] (а.с.6,11). Неповнолітній [PERSON] зареєстрований за місцем проживання у [ADDRESS] спільно з матір`ю відповідачкою [PERSON] (а.с.12). Згідно письмового акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] №92 від 07.12.2023 року він проживає з батьком (позивачем [PERSON] ) в [ADDRESS] . Умови проживання дитини є належними (а.с.19). У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, суд встановив обставини, які визнані учасниками справи та не підлягають сумніву про те, що неповнолітній син позивача та відповідачки [PERSON] фактично проживає з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] за місцем проживання в селищі Демидівка характеризуються позитивно(а.с.25,26). Згідно письмової характеристики посадових осіб Демидівського ліцею №360 від 14.11.2023 року неповнолітній [PERSON] характеризується як дитина фізично розвинена, володіє основними культурно-гігієнічними навичками. При цьому, в даному документі зафіксовано, що вихованням та навчанням сина систематично цікавиться батько, який забезпечує та виховує його. Натомість мати контакту зі школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а.с.15). Судом досліджено офіційні документи Демидівського відділу державної виконавчої служби про те, що 23.11.2023 року відповідачці [PERSON] за її заявою повернуто виконавчий лист про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання їх спільного сина [PERSON] (а.с.17). Дослідженні обставини також непрямо підтверджують те, що неповнолітній [PERSON] на даний час знаходиться на утриманні батька позивача [PERSON] та проживає спільно з ним. Рішенням виконавчого комітету Демидівської селищної ради Рівненської області №1249 від 29.02.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування, в якому не визначено в категоричній формі доцільність (недоцільність) позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.45-47). Судом дослідженні і інші докази по справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суду не надані докази, які б свідчили про умисне, свідоме невиконання відповідачкою [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо виховання свого сина [PERSON] . При цьому судом, встановлені обставини, які у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню про те, що тривалий період часу відповідачка [PERSON] не спілкується віч на віч із своїм сином та не бере належної участі у часті у його вихованні. Норми ч.4 ст.263 ЦПК України вказують, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступудо культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відвиховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав особи, слід розглядати як виключний та надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Дослідженні судом докази не підтверджують необхідності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] . Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цихправ, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Постійним місцем проживання неповнолітнього сина відповідачки [PERSON] є селище Демидівка Рівненської області. Таким чином, вважаючи на встановлені обставини справи, беручи до уваги вимоги п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає за необхідне попередити відповідачку [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей і покласти на орган опіки та піклування Демидівської селищної ради в особі її виконавчого комітету контроль за виконанням відповідачкою [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] . Норми ч.4 ст.10 ЦПК України вказують, що при розгляді цивільних справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України, заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed