Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Описова частина Короткий зміст заяви Адвокат Палішева Н.О. звернулась до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою встановлення факту місця відкриття спадщини, в якій просить встановити факт щодо місця відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у м. Кривому Розі, та визначити його за останнім місцем постійного проживання померлого та за місцезнаходження основної частини нерухомого майна, що належало померлому, а саме за адресою: [ADDRESS] . Вимоги мотивують тим, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/5 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана частка квартира належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності №Дз-880а від 19.01.2007 року, яке зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 01 лютого 2007 року відповідно до витягу №13425694. Спадщину, яка залишилося на день смерті брата в установлений законом строк прийняла позивач, оскільки 06 травня 2023 року за №433 подала до Третьої криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом, на підставі якої заведено спадкову справу №213/2023. 20 травня 2023 року позивач звернулася до [PERSON] , державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому. Постановою від 20.05.2023 року №692/02-14 нотаріусом у видачі такого документу позивачу було відмовлено, на підставі того, що при огляді документів було виявлено, що документально не підтверджується останнє місце реєстрації проживання померлого, а отже неможливо встановити й місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Для вирішення питання встановлення факту місця відкриття спадщини нотаріусом рекомендовано звернутися до суду. Тому позивач і вимушена звернутися з вказаним позовом. Аргументи учасників справи Під час судового розгляду позивач [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] це її рідний брат, з 17 років ходив по тюрмам, коли був на волі, жили разом, прогнати його не могла бо у нього 1/6 частка квартири, сім`ї не мав бо вів аморальний образ життя, після смерті брата на його частку квартири ніхто не претендував. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з тим, що брат на час смерті був виписаний з квартири але мешкав постійно разом із позивачем. Чому виписався з квартири позивачу невідомо. Представник Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Ради в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі. Представник Територіальної громади в особі Криворізької міської ради про в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представника Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Ради та представника Територіальної громади в особі Криворізької міської ради. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). На підтвердження факту родинних стосунків із померлим [PERSON] позивачем до позову додано копії наступних документів: -свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , яке видане 25.01.1982 року Дзержинським відділом ЗАГС м. Кривого Рогу де батьками останньої зазначені : [PERSON] та [PERSON] (а.с.9); -свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , яке видане повторно Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУ 22 серпня 2006 року де батьками останнього зазначені : [PERSON] та [PERSON] (а.с.8); -свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського райуправління юстиції м. Кривого Рогу 30 червня 2000 року актовий запис №182 (а.с.10); -свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського райуправління юстиції м. Кривого Рогу 14 січня 2005 року актовий запис №2 (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/5 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана частка квартира належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності №Дз-880а вд 19.01.2007 року, яке зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 01 лютого 2007 року відповідно до витягу №13425694 (а.с.6,7). Постановою від 20 травня 2023 (а.с. 12) нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилось після смерті рідного брата [PERSON] на підставі того, що при огляді документів було виявлено, що документально не підтверджується останнє місце реєстрації померлого та склад його сім`ї, оскільки відповідно до довідки №9914, сформованої 10 травня 2023 року шляхом безпосереднього доступу державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори до Реєстру Криворізької міської територіальної громади, згідно якої видно, що [PERSON] на момент смерті, а саме [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] не був, та подальше місце реєстрації його проживання невідоме, а отже неможливо встановити й місце відкриття спадщини після його смерті. Матеріали справи містять Акт датований травнем 2023 року складений та підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] з якого вбачається, що [PERSON] , 1978р.н. який помер [INFO] дійсно постійно мешкав без реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS] з березня 2019 року до дня смерті (а.с.13). 06 вересня 2023 року Виконавчим комітетом Криворізької міської ради надано суду інформацію щодо реєстрації місця проживання [PERSON] з якої вбачається, що за відомостями в Реєстрі Криворізької міської територіальної громади [PERSON] , [INFO] був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 04.12.2001 по 17.01.2018. При знятті з реєстрації [PERSON] вказав майбутнє місце реєстрації : [ADDRESS] , але не зареєструвався (а.с.44). Судом за клопотанням сторони позивача витребувано з архіву Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу відомості, чи притягувався [PERSON] , [INFO] за життя до кримінальної відповідальності. З отриманої відповіді вбачається, що відносно [PERSON] [INFO] року постановлено вирок Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу та призначено останньому покарання у виді трьох років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки. 03 квітня 1996року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. 26 квітня 2004року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] призначено покарання у виді одного року іспитового строку. 09 грудня 2004року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] призначено покарання у виді три роки один місяць позбавлення волі. 15 лютого 2010року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] призначено покарання у виді три роки іспитового строку. 11 вересня 2013року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] призначено покарання у виді чотирьох років шість місяців позбавлення волі. З досліджених вироків вбачається, що місце проживання та реєстрації [PERSON] зазначено як: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] та [PERSON] спілкувався як з сусідами, стосунки нормальні. [PERSON] жив в квартирі за адресою [ADDRESS] разом із сестрою [PERSON] . Щодо належності квартири свідку невідомо, але відомо, що [PERSON] жив з сестрою, дітей не мав, не був одружений, у сестри було двоє дітей, дві дівчинки. Зазначив, що був також на похованні [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] то її дядько, за життя вів аморальний спосіб життя, часто відбував покарання за крадіжки, помер від двосторонньої пневмонії, часто перебував в місцях позбавлення волі. За життя [PERSON] дітей не мав, принаймі за той період коли жили разом їй не відомо щодо наявності у дядька дітей чи дружини, на спадщину [PERSON] не претендує. Крім того, [PERSON] офіційно не був працевлаштований. Як відомо свідку на частку квартири яка належала дядьку ніхто не претендує. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з 10 по 2022 рік знімала квартиру за адресою по [ADDRESS] , там і познайомились з позивачем та її братом [PERSON] , дружили разом та спілкувались нормально, ходили один до одного в гості. [PERSON] не працював, часто пропадав, як згодом їй стало відомо, що той відбував покарання за крадіжки бо вів аморальний спосіб життя, а в же в 2022 році подзвонила [PERSON] та повідомила, що її брат [PERSON] помер. Свідок також показала, що їй було відомо стосовно того, що [PERSON] часто пропадав через крадіжки та покарання. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені, окрім визначених у частині першій статті 315 ЦПК України, інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Такі факти повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; і такі факти не пов`язуються з подальшим вирішенням спору про право в судовому порядку, Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємці першої черги відсутні. Стаття 1262 ЦК України визначає, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивач є спадкоємцем другої черги в порядку спадкування за законом. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Як бачається з матеріалів справи, позивач своєчасно, у строк встановлений законом, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте, отримала відмову з підстав невстановлення місця відкриття спадщини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням норм статті 4 ЦПК України, статті 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У відповідності до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження частини рухомого майна. Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Пунктами 2, 9 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (частина перша статті 68 Закону України «Про нотаріат»). Главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину. Відповідно до пунктів 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (тут і надалі, у редакції, чинній час вчинення нотаріальної дії), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Пунктами 1.13, 1.14 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. Згідно пункту 4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Судом встановлено, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувало те, що що документально не підтверджується останнє місце реєстрації проживання померлого, а отже неможливо встановити й місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , складається з 1/5 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за вказаною адресою мешкав без реєстрації разом з позивачкою (рідною сестрою) з 18.01.2018 року до дня його смерті [INFO] , на підтвердження цього факту до заяви додається акт, складений мешканцями будинку [ADDRESS] .Тільги, підписи яких засвідчено майстром ТОВ «Сіті-Серіі-КР» [PERSON] та відповіддю Виконавчого комітету Криворізької міської ради (а.с. 13,44). Також місце проживання померлого підтверджується показаннями свідків та письмовими матеріалами справи. Відповідно до пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Покази допитаних під присягаю свідків узгоджуються з показами позивача, а так само і письмовими матеріалами справи. Допитані у судовому засіданні свідки не є заінтересованими особами, тому вважати їх покази недостовірними у суду відсутні підстави. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. З матеріалів справи також встановлено, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] знятий з реєстрації 18.01.2018 року у зв`язку вибуттям до нового місця реєстрації, однак не зареєструвався, та фактично продовжував проживати в квартирі, в якій має зареєстроване право власності на 1/5 частку (спільна часткова власність).. Суд також враховує, що численні вироку, постановлені відносно [PERSON] також підтверджують покази свідків, що останній вів аморальний спосіб життя, часто відбував покарання, проте після відбуття покарання повертався за адресою реєстрації. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать їх майнові права на спадщину, при цьому, викладені у позові обставини, у повному обсязі знаходять своє підтвердження та доведені долученими до справи письмовими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved