Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] , на строк два місяці з наступними тимчасовими обмеженнями його прав: 1/заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання заявника в [ADDRESS] ; 2/заборонити [PERSON] з заявником вести листування, телефонні переговори або контактувати особисто чи через інші засоби зв`язку та через третіх осіб. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] доводиться йому сином і з січня місяця 2024 року постійно й систематично вчиняє проти нього психологічне насильство, висловлюється нецензурною лайкою, завдає йому болю й страждань, у зв`язку з чим він декілька разів викликав поліцію, яка виносила сину терміновий заборонний припис. Вказані протиправні дії [PERSON] стали підставою для розриву їх відносин, але син не залишив його у спокої, продовжує переслідувати, постійно приходить додому і погрожує, хоча має своє місце проживання. З метою забезпечення дієвого та ефективного його захисту від повторення такого домашнього насильства з боку [PERSON] й просить застосувати обмежувальний припис у вигляді вищевказаних заборон. Заявник [PERSON] з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справ, визначені ч.2 ст.350-5 ЦПК України (протягом 72 годин), належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання за відомими засобами мобільного зв`язку, що підтверджується телефонограмою, але своїм правом на участь не скористався, про причини неприбуття не повідомив, ніяких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. Заінтересована особа [PERSON] з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справ, визначені ч.2 ст.350-5 ЦПК України (протягом 72 годин), належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання за відомими засобами мобільного зв`язку, що підтверджується телефонограмою, а також шляхом публікації оголошення від 01.03.2024р. на офіційному веб-сайті Судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), але до суду не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, ніяких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. Неявка належним чином сповіщених вказаних учасників справи в судове засідання у відповідності до положень ч.1 ст.350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду даної справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю постраждалої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017р. №2229-VIII (далі - Закон №2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону №2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. У ч.2 ст.3 Закону №2229-VIII встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Відповідно до п.1, 10 ч.1 ст.21 Закону №2229-VIII постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; Згідно з п.2 ч.1 ст.24 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п.7 ч.1 ст.1 Закону №2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, наведених у ч.2 ст.26 Закону №2229-VIII. Відповідно до ч.3, 4 ст.26 Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Положеннями п.9 ч.1 ст.1 Закону №2229-VIII передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд повинен встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом приписів ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і проживає в [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , доводиться йому сином, зареєстрований з батьком за однією адресою, фактично мешкає в [ADDRESS] . За матеріалами перевірки інформації, зареєстрованої в ЖЄО №566 від 25.02.2024р. щодо вчинення [PERSON] 25 лютого 2024 року стосовно батька [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру, працівниками поліції ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області кривднику [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис строком на 3 доби з 14-00 год. 25.02.2024р. до 14-00 год. 28.02.2024р. шляхом заборони в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] , а також щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП. За наслідками розгляду вказаного протоколу постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство психологічного характеру), і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 7 діб. Крім того, за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень [PERSON] постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2022 року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру стосовно свого батька [PERSON] , а також протягом жовтня 2023 року - лютого 2024 року неодноразово піддавався адміністративному стягненню за скоєння домашнього насильства по відношенню до матері [PERSON] та співмешканки [PERSON] . Отже, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо належних, допустимих і достовірних доказів того, що у разі незастосування вказаних [PERSON] в заяві про видачу обмежувального припису заходів та обов`язків у контексті положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» існує висока вірогідність продовження чи повторного скоєння [PERSON] домашнього насильства, реальна загроза життю та здоров`ю заявника, а також настання для нього тяжких чи особливо тяжких наслідків. Наведений висновок суду також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі №753/4405/20, від 26 вересня 2019 року в справі №452/317/19-ц за схожих обставин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, дана заява [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовного його сина [PERSON] є обгрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved