Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. У позові вказала, що [INFO] померла [PERSON] , яка на момент смерті проживала однією сім`єю як чоловік та дружина з [PERSON] . Таким чином останній є спадкоємцем після смерті [PERSON] . В подальшому [PERSON] вступив у відносини без реєстрації шлюбу з [PERSON] , що підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.01.2016, яким встановлено факт проживання [PERSON] зі [PERSON] без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по [INFO] . [INFO] [PERSON] , помер. Після його смерті спадщину прийняла [PERSON] , що підтверджується відповідним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 15.03.2016, яка померла [INFO] . [PERSON] є її матір`ю, а тому після її смерті вона прийняла спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 2,7 га. кадастровий номер 5322885400:04:009:0311, яку мати успадкувала після смерті [PERSON] . Позивачка також вказує, що після смерті матері до неї у володіння перейшов оригінал сертифіката про право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0269464, виданий на ім`я померлої [PERSON] , однак у сертифікаті ім`я померлої вказано невірно « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Позивачка вважає, що оскільки оригінал документа на право на земельну частку (пай) міститься серед документів матері, то право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] успадкував [PERSON] , а після його смерті її мати [PERSON] . Маючи намір реалізувати своє спадкове право, вона звернулася до приватного нотаріуса Тищенко І.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій з рекомендацією у судовому порядку встановити факт прийняття спадщини згідно ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963р. На підставі вищевикладеного позивачка прохає: -встановити факт належності сертифікату на право на земельну частку (пай) КСП «Окіп» площею 2,57 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території колишньої Окіпської сільської ради Лубенського району Полтавської області серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Лубенської районної державної адміністрації від 18.02.1997 №67, зареєстрованого 15.03.1997 за №363 на ім`я [PERSON] [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] ; -встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] з 1985 року по 21.04.1997; -визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 2,57 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території колишньої Окіпської сільської ради Лубенського району Полтавської області та належало [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0269464, виданого на підставі рішення Лубенської районної державної адміністрації від 18.02.1997 №67, зареєстрованого 15.03.1997 за №363 в порядку спадкування після смерті [INFO] матері [PERSON] , яка успадкувала після смерті [INFO] [PERSON] , який успадкував після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 11.01.2024 було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 29.01.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якому останній у задоволенні позову [PERSON] прохає відмовити посилаючись на те, що згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в порядку окремого провадження. Однак дана норма застосовується до правовідносин, які виникли з 01.01.2004 (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10.01.2002). Що стосується визнання права на земельну частку (пай), що належала [PERSON] то громадянин [PERSON] на момент смерті останньої не знаходився з нею в родинних відносинах та не передував з нею у шлюбі, тому не є спадкоємцем (а.с.49-51). 07.02.2024 до суду від представника позивачки адвоката Борзовець О.В. надійшла відповідь на відзив у якому останній вважає, що відповідач прийшов до помилкового висновку про застосування норм ст.315 ЦПК України виключно до правовідносин, які виникли після 01.01.2004, оскільки ним проігноровано абз. 2 п.2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, відповідно до якого якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004. Представник позивача посилаючись на вищевказану постанову Пленуму ВСУ та постанову №5 Пленуму ВСУ від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» а також рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 №5-рп/95 вказує на можливість визнання інших осіб, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках членами сім`ї. Крім того зазначає, що позивачка при зверненні до суду понесла судові витрати, які повинні бути покладені на відповідача (а.с.62-64) 13.02.2024 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що згідно ст.547 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст.549 ЦК УРСР лише спадкоємець приймає спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідач вважає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження фактичного вступу [PERSON] в управління або володіння спадковим майном [PERSON] , оскільки не був її спадкоємцем. Крім того, відповідно до листа приватного нотаріуса, спадкова справа на майно померлої [PERSON] не заведена, що підтверджує факт відсутності спадкоємців у останньої. Що стосується встановлення факту належності сертифікату на право на земельну частку (пай), то громадянин [PERSON] , потім [PERSON] , а згодом позивачка [PERSON] ніколи не були спадкоємцем [PERSON] а тому позивачка не має підстав визнавати факт належності правовстановлюючих документів померлої [PERSON] (а.с.70-72). У судове засідання представники сторін не з`явилися, до суду звернулися з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Підтримали свої позиції, викладені в заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Окіп Лубенського району Полтавської області померла [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Окіпської сільської ради Лубенського району Полтавської області №02-37/127 від 02.06.2020 на момент смерті остання проживала з [PERSON] (а.с.13-15). В подальшому, з 01.01.2004 по 06.01.2013 року, [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , що підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.01.2016 року (а.с.16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.17). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2016, що набрало законної сили 30.03.2016 за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Окіпської сільської ради Лубенського району Полтавської області, площею 2,70 га, що належала останньому згідно державного акту на право приватної власності на землю серія І-ПЛ №031285 від 13.11.2001, виготовленого на підставі рішення Окіпської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 12.03.2001 (а.с.18-20). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.21). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки, яку оформила позивачка, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2021 (а.с.22-23). Позивачка стверджує, що крім даної земельної ділянки мати позивачки [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 2,57 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території колишньої Окіпської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яке останній успадкував після смерті [PERSON] , з якою він проживав однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 1985 року по день смерті останньої , тобто [INFO] . Однак з таким твердженням погодитися не можна. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі N 304/1648/14-ц (провадження N 61-6953св18). Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі N 671/22/19 (провадження N 61-9511 сво 19) зроблено висновок, що "усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є розуміння відкриття спадщини як настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин". ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (01.01.2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Правила Книги Шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (абзац 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тлумачення статті 5, пункту 4 та абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України дає підстави для висновку, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до спадкових відносин, що виникають з моменту відкриття спадщини, абзацом першим пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Відповідно, п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності цим Кодексом. Такий висновок відповідає й роз`ясненням, наданим судам у пунктах 1, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З урахуванням наведеного вище, зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Така правова позиція сформована ОП КЦС в постанові від 18.09.2023 року у справі N\~582/18/21. Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з 1985 року по 21.04.1997 року. Таким чином спадщина була відкрита в період дії ЦК УРСР, а тому з урахуванням наведеного тлумачення норм цивільного законодавства п`ятирічний строк, встановлений 1264 ЦК України, не може бути застосовано до спірних відносин. Відтак\~позовні вимоги\~про встановлення\~факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] з 1985 року по 21.04.1997 задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до листа приватного нотаріуса лубенського районного нотаріального округу Полтавської області від 14.08.2023 №65/01-16 згідно даних Спадкового реєстру, спадкова справа на майно померлої [PERSON] не заведена. [PERSON] та [PERSON] не зверталися до нотаріальної контори про прийняття спадщини [PERSON] . На підставі вищевикладеного вимоги позивачки про визнання права на земельну частку (пай) площею 2,57 в умовних кадастрових гектарах, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0269464, в порядку спадкування після смерті [INFO] матері [PERSON] , яка успадкувала після смерті [INFO] [PERSON] , який успадкував після смерті [INFO] [PERSON] не підлягають. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про встановлення факту належності сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого на ім`я [PERSON] . Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення що мають юридичне значення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорт. Заяву про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документа можуть подати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність їй цього документа; спадкоємці померлої особи власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей\~56,\~57 ЦПК України; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту (військові комісаріати, правоохоронні органи, управління соціального захисту населення, управління Пенсійного фонду України, територіальна громада, фінансові органи, навчальні заклади, органи страхування тощо). Громадянин [PERSON] , потім [PERSON] , а потім і позивачка не є спадкоємцями [PERSON] , а тому у позивачки [PERSON] не має підстав визнавати факт належності вищевказаного правовстановлюючого документу. Вимога про визнання права на земельну частку (пай) є похідною, а тому також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed