Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що він перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2022 року шлюб між Позивачем та Відповідачем, зареєстрований 25 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом №259, було розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у відповідності до свідоцтва про народження якого, актовий запис № 242 від 17 березня 2009 року, вчинений Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, його матір`ю є Відповідачка, а батьком - Позивач. Спільне життя у Позивача з Відповідачем не склалося, з 2022 року вони припинили шлюбні відносини, Відповідачка покинула родину, у 2022 році взагалі поїхала проживати до Німеччини. Старша донька [PERSON] проживає окремо, а молодший син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком, оскільки мати не виявила бажання піклуватися про дитину. Позивач, як батько дитини, піклується про її виховання та розвиток, забезпечує сина всім необхідним, [PERSON] повністю знаходиться на утриманні Позивача, що підтверджується актом Карнаухівського старостинського округу Кам`янської міської ради від 10.08.2022 року №116/01-15, копія якого додана до позовної заяви. Відповідачка тривалий час ухиляється від обов`язків по вихованню сина, матеріально його не забезпечує, долею та життям дитини не цікавиться. В сім`ї Позивача склалися доброзичливі стосунки, Позивач займається вихованням та розвитком дитини, приділяє йому свою увагу та турботу. [PERSON] навчається у Ліцеї №38 ім. І.О. Секретнюка. Згідно характеристики, наданої директором ліцею та класним керівником, [PERSON] проживає у-неповній сім`ї, а саме з батьком. Родина соціально стійка з благополучним виховним потенціалом, не конфліктна. Батько займається вихованням сина, стежить за його успішністю, розвитком, за їх побутовими умовами. Також батько цікавиться життям і навчанням сина в ліцеї, підтримує контакти з навчальним закладом, спілкується з учителями сина. Відповідачка протягом усього життя її сина матеріально його не утримувала, вихованням дитини не займалася, не приділяла їй уваги, не цікавиться її життям. Таким чином, Відповідачка не маючи об`єктивних причин, пов`язаних зі станом фізичного або психічного здоров`я, ухилилась від обов`язків по вихованню свого сина. Таким чином, Відповідачка фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини. На підставі викладеного позивач просить суд: позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обгрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що в березні 2022 року дружина, син та донька виїхали за кордон в Німеччину у зв`язку з війною для того, щоб зрозуміти, який буде хід війни. В травні 2022 року дружина в Німеччині знайшла собі нового чоловіка та почала проводити з ним весь свій час. Залишала сина самого на тривалий час, не готувала йому їжу, не доглядала за ним та не опікувалась його здоров`ям. У зв`язку з чим його син повернувся з Німеччини в Україну в серпні 2022 року, дитину привезла бабушка, мати позивача. Після цього він подав позов до суду про розірвання шлюбу. На аліменти не подавав, сподівався, що мати буде добровільно забезпечувати сина, але цього не сталося. Вона навіть не дала йому 130 євро на білет додому. З того часу син не бачив матір. Ніяких коштів на утримання сина в 2022 році він не отримував. За весь 2023 рік відповідачка передала сину тільки 50 євро, не дивлячись на те, що відповідачка отримувала у Німеччині на сина 470 євро, а також на себе десь 500 євро. Проживання в неї безкоштовне. Відсутність матері завдає дитині психологічної травми. Мати не бажає приймати участь в організаційних моментах, таких як реєстрація місця проживання дитини. Не піклується про стан його здоров`я. Коли син ще був в Німеччині, у нього виник фурункул на руці, який потребував операційного втручання. У них в Німеччині була страховка, але мати не зробила сину операцію по видаленню фурункула. Коли син повернувся з Німеччини, він скаржився на біль, тому він поїхав прооперувати сину руку та видалити фурункул. Тобто матері було не до дитини. Бабуся та дідусь зі сторони дружини також не спілкуються з онуком. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Так, судом була вислухана думка неповнолітнього [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що він підтримує позов батька, так як з матір`ю він фактично не спілкується. Батько постійно приймає участь у його житті. За весь час відсутності матері, вона переслала йому тільки 50 євро. В березні 2022 року він виїхав з матір`ю в Німеччину. Їм в Німеччині видали будинок, де вони і жили. В Німеччині мати зрадила батькові. Мати постійно покидала його, зранку їхала кудись та ввечері поверталась додому, при цьому ніде не працювала, не дбала про нього, не готувала йому їжу. Також мати не піклувалась про його здоров`я. В нього був фурункул на руці, він болів та він жалівся матері, але вона на це не реагувала і тільки коли він повернувся в Україну, батько зайнявся цим питанням та оформив його в лікарню, де його прооперували. Через все це йому не подобалось проживати в Німеччині, він просив матір повернутися додому, але на його прохання вона не реагувала. Тоді він попросив бабусю (матір батька) відвезти його до батька. В серпні 2022 року він приїхав до батька. Після приїзду в Україну він фактично втратив спілкування з матір`ю. Вона йому перша ніколи не дзвонить. Після того, як він приїхав до батька, матір йому фінансово не допомагала, одяг не купляла. Ще до їх переїзду в Німеччину батько набагато більше піклувався про нього аніж мати. Батьки матері також з ним не спілкуються. Тому він хоче, щоб матір позбавили батьківських прав, так як вона не бере ніякої участі в його житті, нічим не допомагає та фактично не виховує його. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Михлик К.В. в судовому засіданні пояснив, що орнаном опіки та піклування було надано висновок в січні 2024 року з урахуванням первісного відзиву відповідачки. Потім в лютому від відповідачки надійшла заява, відповідно до якої вона позовні вимоги [PERSON] визнала та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та просила її попредній відзив на позовну заяву не враховувати. Тому просив ухвалити рішення на розсуд суду, врахувавши відповідно до ст.171 Сімейного когдексу України думку дитини, оскільки він знаходиться в тому віці та розвитку, коли цілком може усвідомлювати ситуацію, що склалася, а висновок органу опіки та піклування відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України не є обов`язковим для суду. Відповідачка [PERSON] 15.01.2024 року надала суду відзив на позовну заяву, в котрому заперечила щодо позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , спираючись на те, що вона спілкується з сином усіма месенджерами. Передає сину подарунки, солодощі, одяг та останній подарунок її був мобільний телефон. Остання її передача була 18.12.2023 року. Крім того, вона знаходиться в батьківському чаті та слідкує за шкільним життям сина. Через війну вона покинула країну, задля безпеки дітей та створила їм належні умови для комфортного проживання, але пройшло три місяці та батько почав схиляти дітей до повернення їх в Україну, в результаті чого мати позивача забрала [PERSON] до України. 19.01.2024 року відповідачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та прохала суд не враховувати її попередній відзив, зазначила, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] визнає та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши позивача, неповнолітнього [PERSON] , представника органу опіки та піклування, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року, який рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.09.2022 року було розірвано, справа №207/2404/22 (ар.с. 11-12). Свідоцтвом про народження [PERSON] , який народився [INFO] , підтверджується той факт, що його батьком є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Реєстрація актового запису про народження [PERSON] , [INFO] вчинена Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 242 від 17 березня 2009 року (арк.с. 13). Відповідно до акту виданого відділом з питань інфраструктурного розвинку Карнаухівського старостинського округу Кам`янської міської ради актом Карнаухівського старостинського округу Кам`янської міської ради від 10.08.2022 року №116/01-15 від 10.08.2022 року [PERSON] , [INFO] мешкає разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на його утриманні, що підтверджують свідки: [PERSON] та [PERSON] (ар.с.17). Згідно характеристики КЗ «Ліцей№38 ім. І.О. Секретнюка» КМР [PERSON] навчається у ліцеї з першого класу, зарекомендував себе як дисциплінований та уважний учень, який володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. На уроках активний, має добру пам`ять та образне мислення, активно бере участь в житті класу та школи. Сім`я неповна, [PERSON] проживає з батьком у власному будинку. Батьком [PERSON] є [PERSON] . Батько займається вихованням сина, стежить за його успішністю, розвитком, за їх побутовими умовами, цікавиться життям і навчанням сина в ліцеї та підтримує контакти з навчальним закладом та учителями сина. Тактовний, спокійний, знаходить компромісні рішення та дотримується демократичного стилю у спілкуванні й вихованні сина [PERSON] . (ар.с.18). Відповідно до висновку № 8 вих - 20/51 від 17.01.2024 року виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зазначено, що враховуючизаперечення на позовну заяву [PERSON] , беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради від 10.01.2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] не доцільним (ар.с.54-55). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Іншими словами, батьки несуть аліментний обов`язок перед дітьми. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16). Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується судом при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Суд також приймає до уваги той факт, що мати дитини виїхала з України в Німеччину та не повернулась в країну, не дивлячись на той факт, що її неповнолітній син приїхав в Україну і наразі вже півтори роки проживає без матері в Україні. Таким чином відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому судом враховано, що такі життєві умови були обрані відповідачкою і після того, як її неповнолітня дитина покинула Німеччину. Перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідачка мала усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Тому, судом прийнято до уваги, що відповідачка дозволила неповнолітній дитині поїхати від неї, вже пітори роки відповідачка не проживає зі своїм сином однією сім`єю, та взагалі мешкає за межами України, та, відповідно, з вказаного часу не брала та не бере участі у вихованні дитини, не піклується про сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітині, як складову частину виховання. Вищезазначене цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, відповідно до якої зазначено, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. Відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Всіма вищезазначеними доказами підтверджується факт того, що відповідачка нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про дитину, не створила належних умов для її виховання та розвитку, не забезпечує сина матеріально та взагалі самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Встановлені обставини свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Таким чином, в судовому засіданні досліджено достатньо доказів, які у повному обсязі підтверджують факт того, що відповідачка ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина, оскільки не піклується про його фізичний і духовний розвиток, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для його виховання. Оскільки відповідачка у справі позов визнала у повному обсязі, проти позбавлення її батьківських прав відносно її дитини не заперечує, а також те, що підстав вважати, що задоволення позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню.

Outcome: approved