Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 липня 2016 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що шлюбні відносини між ними не склались, вони припинили шлюбні відносини та проживали окремо з січня 2020 року, та на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між ними було розірвано. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами донька проживала разом з нею у м. Харкові, але у зв`язку з початком воєнних дій у м. Харкові вона з донькою змушена була виїхати до м. Олександрія, де зараз фактично проживають. Посилається на те, що [PERSON] жодної уваги власній донці не приділяє, відверто ігноруючи обов`язок її виховання та утримання, а на виконанні у Приморському ВДВС у м. Маріуполі Маріупольского району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїі (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини, за яким відповідач має заборгованість. Зазначає, що відповідач з моменту повномасштабного вторгнення не цікавився донькою. Вважає, що поведінка відповідача є ухиленням від виконання батьківських обов`язків, що дає підстави для позбавлення його батьківських прав щодо доньки. У зв`язку з вищезазначеним вона звернулась до суду з цією позовною заявою для захисту прав і законних інтересів неповнолітньої дитини, та просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , і стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі у виді судового збору в розмірі 1 073,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29 травня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника третьої особи - Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про залучення до участі у цивільну справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області та Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновків про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . 16 січня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Служби у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню його малолітньої доньки - [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30 січня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків в режимі відеоконференції. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання», також повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень проти позову суду не представив, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення чи розгляд справи без його участі не надав. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, однак про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи чи проведення розгляду справи за його відсутності, лише надіслав на вимогу суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та просила прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у підготовче судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, однак надали лише письмові пояснення про те, що оскільки позивач [PERSON] проживає у м. Олександрія Кіровоградської області, вони не можуть надати відповідний висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому просили суд виключити їх з числа третіх осіб за неналежністю. 13 березня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності відповідача за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис №465, та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (т. 1 а. с. 9). Матеріалами справи підтверджено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис №516 (т. 1. а. с. 10). Також судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі №645/5228/20 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та розірвано шлюб між ними, яке набрало законної сили 20 листопада 2020 року (т. 1 а. с. 12). Як вбачається з відповіді Приморського ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області за №22.18/9-5067 від 04 квітня 2023 року та розрахунку заборгованості по аліментам, на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №71075993 з примусового виконання виконавчого листа №398/3409/22 від 21 жовтня 2022 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходів, починаючи з 04 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, в якому 17 лютого 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а станом на 31 грудня 2023 року заборгованість по сплаті аліментів боржника - [PERSON] становить 73 470,02 грн. (т. 1 а. с. 15-16, 205). В матеріалах справи також наявна довідка Приморського ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області за №22.18/262 від 16 січня 2024 року, про те, що інформація стосовно сплати аліментів [PERSON] у відділі відсутня (т. 1 а. с. 207). Судом встановлено, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи за їх фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками №3505-5002185422 та №35055002185456 від 28 вересня 2022 року (т. 1 а. с. 13-14). В матеріалах справи міститься довідка Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №73 Харківської міської ради» №20 від 18 квітня 2023 року, в які зазначено, що батько дитини [PERSON] не з`являвся у закладі жодного разу, дитиною не опікувався (т. 1 а. с. 18). Як вбачається з довідки Гуманітарного ліцею Олександрійської міської ради в Кіровоградській області за вих. №02.32/124 від 15 грудня 2023 року, [PERSON] навчається у зазначеному ліцеї в 1-Б класі 2023/2024 навчальному році (т. 1 а. с. 194). В матеріалах справи також наявний акт обстеження умов проживання, складений комісією у складі начальника ССД та головного спеціаліста ССД, зі змісту якого судом встановлено, що комісією проведено обстеження умов проживання [PERSON] разом з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання і виховання, в родині стосунки доброзичливі, а зі слів матері біологічний батько дитини [PERSON] не приймає участі у житті дитини, матеріально та морально її не підтримує (т. 1 а. с. 161-162). Крім того, з акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено, що комісією Гуманітарного ліцею Олександрійської міської ради в Кіровоградській області 21 грудня 2023 року було складено акт за результатами обстеження і зроблено висновки про те, що дитині створені належні умови для комфортного проживання (т. 1 а. с. 165-166). Також з наявної в матеріалах справи довідки логопеда [PERSON] від 28 грудня 2023 року судом встановлено, що [PERSON] відвідує логопедичні зайняття з листопада 2022 року три рази на тиждень і за весь час занять батько [PERSON] не приводив доньку на навчання, а оплату здійснювала мати [PERSON] (т. 1 а. с. 172). Більш того, зі змісту педагогічної характеристики № 01.23/455 від 27 грудня 2023 року учениці 1-Б класу Гуманітарного ліцею Олександрійської міської ради Кіровоградської області [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що тато за час навчання доньки в 1-Б класі в школу не з`являвся, особисто не цікавився шкільним життям і навчанням доньки, не мав розмови про доньку з класним керівником чи учителями, не відвідував батьківські збори перед навчальним роком. Мати завжди цікавиться шкільним життям і навчанням доньки та відповідально відноситься до її виховання. Кожного ранку приводить доньку до школи, забезпечує шкільними речами, слідкує за зовнішнім виглядом. Була присутня на батьківських зборах, виконує поради вчителів (т. 1 а. с. 192). Відповідно до висновку виконавчого комітету Олександрійської міської ради, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав №9/6/10/5 від 18 січня 2024 року, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки батько з дитиною не спілкується, не вітає дитину зі святами, не цікавиться її станом здоров`я (т. 1 а. с. 212-213). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у своєму рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24 червня 2020 року у справі №344/6374/18, від 08 квітня 2020 року у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі №640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Положеннями статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у Принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09, рішення від 17 липня 2015 року) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак вважає, що у цьому випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Беручи до уваги те, що відповідач, будучи батьком дитини, не цікавиться життям доньки, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що він не з`явився у жодне судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] свідомо нехтує батьківськими обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. З огляду на вищенаведене, а також приймаючи до уваги висновок виконавчого комітету Олександрійської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батька батьківських прав, суд дійшов висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача. Суд також не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити відповідачу положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що він характеризуються негативно, оскільки протягом тривалого часу не займається утриманням, вихованням та навчанням дитини, під час розгляду справи не змінив свого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про відсутність у нього наміру займатись вихованням та утриманням своєї дитини. Таким чином, враховуючи інтереси дитини та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки - [PERSON] , [INFO] , є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі, а саме сплачену суму судового збору в розмірі 1 073,60 грн., оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6 000 грн., що підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 17 квітня 2023 року, який укладений між [PERSON] та адвокатом Ковальовою Т.Ю., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КР №50 від 08 серпня 2017 року та ордера на надання правничої (правової) допомоги Серії ВА №1052398 від 04 травня 2023 року; детальним описом робіт (наданих послуг) від 17 квітня 2023 року на загальну суму в розмірі 6 000, яка складається з: 4 000 грн. за підготовку та аналіз документів, складення позовної заяви про позбавлення батьківських прав, та 2 000 грн. за представництво інтересів в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська (а. с. 23-26). Проаналізувавши матеріали справи і вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, обсяг наданої правової допомоги, також враховує, що співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, а тому вважає, обґрунтованим стягнення витрат за надання правничої допомоги, які поніс позивач, у зв`язку з чим, дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved