Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , ІІІ особа: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, в якій просив визначити місце проживання їх спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.06.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників про час, дату і місце засідання. Встановлено строк для подання заяв по суті та інших клопотань. (а.с.18) 12.07.2023 року учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились. Позивач подав заяву, в якій наполягав на задоволенні позову та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач подала заяву, в якій позов визнала та просила визначити місце проживання дітей разом із батьком (позивачем). Відзиву на позов чи інших пояснень по суті справи не подавала. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Визнано явку сторін, а також представника органу опіки та піклування в судове засідання обов`язковою. (а.с.51) 08.02.2024 року в судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач подав заяву, в якій наполягав на задоволенні позову та просив розглянути справу за його відсутності. (а.с.57) Відповідач подала заяву, в якій позов визнала та просила визначити місце проживання дітей разом із батьком (позивачем). (а.с.58) Від представника ІІІ особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій просила вирішити справу в інтересах дітей. (а.с.59) В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, участь яких в судовому засіданні визнана обов`язковою, розгляд справи відкладено до 14.03.2024. В судове засідання 14.03.2024 року для розгляду справи по суті учасники справи повторно не з`явилися, подали до суду заяви аналогічного змісту. (а. с. 20, 21, 57, 58, 80, 81). Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Наслідки неявки учасника справи визначені статтею 223 ЦПК України, за змістом якої, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема у випадку, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. У разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; суд розглядає справу за його відсутності. Незважаючи на визнання судом явки учасників справи обов`язковою, всі учасники повторно надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалів, в зв`язку з чим суд розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних матеріалів без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальними технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. В обґрунтування позову зазначено, що в період з 2015 року по квітень 2023 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] , [INFO] . В результаті їхніх стосунків відповідач народила йому двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після народження старшої доньки вони жили разом однією сім`єю в м. Зміїв, винаймали квартири за різними адресами. У квітні [PERSON] вирішила їхати за кордон і привезла йому дітей для постійного проживання. З того часу діти живуть з ним в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності його бабусі [PERSON] . Представниками Служби у справах дітей Зміївської міської ради було обстежено умови проживання дітей в будинку за адресою: [ADDRESS] , про що 31.05.2023 року складено акт, з якого вбачається, що за цією адресою постійно проживають діти [PERSON] та [PERSON] . Будинок обладнаний газо-, електро-, водопостачанням та водовідведенням, мається газова колонка та зручності (туалет), а також меблі та побутова техніка. У дітей є іграшки для розвитку, одяг відповідно до сезону, приладдя для фізичного та розумового розвитку дітей. Таким чином [PERSON] залишила обох малолітніх дітей йому на виховання та утримання, оскільки має намір працювати і жити за кордоном, і саме він повною мірою займається дітьми, дбає про їхній фізичний і духовний розвиток. З огляду на вкрай напружені стосунки між ним та відповідачем, остання, маніпулюючи його почуттями та ставленням до дітей, неодноразово висловлювала погрози щодо відібрання у нього доньки та сина, в зв`язку з чим вважає позовні вимоги цілком обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а. с. 1-4). Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до матеріалів справи, судом встановлено наступне: Позивач [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданого 29.05.2013 року Зміївським РС ГУ ДМС України в Харківській області (а. с. 6). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданого 27.05.2015 року Зміївським РС ГУ ДМС України в Харківській області та Довідкою Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/686 від 09.06.2023 року (а.с. 8, 17). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільних дітей: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 11.09.2020 року, актовий запис №71 від 11.09.2020 року (а. с. 10); - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 30.06.2022 року, актовий запис № 177 від 30.06.2022 року (а. с. 11). Доказів перебування сторін у зареєстрованому шлюбі матеріали справи не містять. Згідно Акту встановлення факту проживання, складеного 31.05.2023 депутатом Зміївської міської ради Колпаковим К. М., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що був здійснений виїзд за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження було встановлено, що за вищезазначеною адресою проживає [PERSON] , [INFO] , зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , здійснює догляд за дітьми та веде господарство дому (а. с. 12). З акту обстеження умов проживання, складеного 31.05.2023 року завідувачем сектору служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Чирковою С. М., головним спеціалістом служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає позивач [PERSON] та постійно проживають його діти [PERSON] та [PERSON] . Будинок обладнаний газо-, електро-, водопостачанням та водовідведенням, мається газова колонка та зручності (туалет), а також меблі та побутова техніка. У дітей є іграшки для розвитку, одяг відповідно до сезону, приладдя для фізичного та розумового розвитку дітей. На момент відвідування працівників служби, зі слів батька, мати дітей знаходиться за межами країни. (а.с. 13). Докази обстеження матеріально-побутових умов проживання матері дітей - відповідача [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити таке: Згідно ч.1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 11 цього ж Закону визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частинами 7-8 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч.1 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги: - ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, - особиста прихильність дитини до кожного з них, - вік дитини, - стан її здоров`я - та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Як вбачається з доводів позовної заяви, відповідач [PERSON] самостійно привезла спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (2,5 роки на день подання позову), та [PERSON] , [INFO] (1 рік на день подання позову) проживати до батька - позивача [PERSON] , з чого випливає, що сторони досягли спільної згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти. Вказане підтверджується також неодноразовим поданням відповідачкою через канцелярію суду власноруч написаних заяв про визнання місця проживання дітей разом із батьком. При цьому, з огляду на вік дітей, обставини проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , окремо від матері викликають у суду обґрунтований сумнів. Для повного й всебічного з`ясування вказаних обставин, з метою забезпечення прав малолітніх дітей, судом визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою, що було проігноровано як позивачем, так і відповідачем по справі. При цьому твердження позивача про перебування (виїзд) відповідачки - матері дітей - за кордон не тільки не підтверджено належними й допустимими доказами, а й спростовується власноруч написаною нею та поданою до канцелярії суду заявою про визнання позову, де адресою фактичного проживання зазначено: [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Суд звертає увагу на загальновідомий принцип 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Крім того, відповідно до ч.4, ч.5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позивачем Б.Дуровим висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення проживання дітей, які не досягли трирічного віку, разом з батьком, до позовної заяви не долучався, клопотання про витребування такого висновку у ІІІ особи не подавалося, доказів звернення сторонами до органу опіки та піклування з заявою про визначення місця проживання дітей не надано. ІІІ особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування просила вирішити справу з урахуванням інтересів малолітніх дітей, не вказавши при цьому на доцільність задоволення позовних вимог. За змістом положень статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги мають очевидно штучний характер, між сторонами не існує спору щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, висновок органу опіки та піклування відсутній, а задоволення позову, на думку суду, суперечить інтересам малолітніх дітей, в зв`язку з чим належить відмовити в задоволенні позову. Відповідно до положень статей 133, 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed