Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 07 вересня 2023 року до суду з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити його батьківських прав відносно їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на ухилення батька дитини від виконання покладених на нього законом батьківських прав. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що з 24 грудня 2016 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 06 червня 2019 року між ними розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням суду від 18 січня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини, борг зі сплати аліментів станом на 06.07.2023 становить 45 028,00 грн. Починаючи із січня 2019 року відповідач жодного разу не виявляв бажання зустрітися з дитиною, не цікавився його фізичним та психологічним станом здоров`я, матеріально не допомагає, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Тому позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Протокольною ухвалою суду від 04 березня 2024 року розгляд справи постановлено проводити в заочному порядку. У судовому засіданні у режимі відеоконференції представник позивача адвокат Голубніченко В.О. наполягав на задоволенні вимог з підстав, викладених у тексті заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Представники третіх осіб адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради та виконкому Саксаганської районної у місті ради звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності на підставі поданих до суду письмових доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] та [PERSON] з 24 грудня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бабушкінського районного суду міста м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року між ними розірвано (а.с. 14 - копія рішення). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 13 - копія свідоцтва), який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, що не спростовано відповідачем у справі. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на доведення зазначених в позові обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов`язків надано письмові докази. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2023 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-15 - копія рішення), згідно розрахунку державного виконавця, борг відповідача зі сплати аліментів станом на 06.07.2023 становить 45 028,00 грн. (а.с. 18 - копія розрахунку). Згідно характеристики малолітнього [PERSON] , [INFO] , вихованця КЗДО № 208 ДМР, наданої дирекцією Комунального закладу дошкільної освіти № 208 Дніпропетровської обласної ради, де дитина перебуває з трьох років, мама хлопця займається вихованням дитини одна, тато в дитячому закладі не з`являється, успіхами та розвитком сина не цікавиться (а.с. 19 - копія характеристики). Відповідно до висновку адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії батько був відсутнім. Згідно акту обстеження умов проживання, складений представниками служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] , доступ до приміщення н6е надано. Чоловік, який відчинив вхідні двері до квартири та представився батьком [PERSON] (персональні дані відмовився повідомляти) повідомив, що [PERSON] з початку 2022 року знаходиться за кордоном, зв`язок з ним відсутній. Встановити умови проживання батька дитини не вдалося у зв`язку з відмовою у наданні доступу до житлового приміщення, на сходовому майданчику через відкриті вхідні двері з квартири було чутно стійкий неприємний запах, передпокій у брудному, занедбаному стані. З врахуванням наданих матеріалів, адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради вважала за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з наданим висновком з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. У судовому засіданні встановлено та не спростовано відповідачем у справі, що [PERSON] тривалий час не бере участі у вихованні сина, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Установлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. При цьому позбавлення батьківських прав [PERSON] у судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його сином, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дитиною (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved