Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, який діє в інтересах держави в особі Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати з володіння відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку з кадастровим номером: 2322183500:08:001:1409, площею 0,8635 га на користь територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4026, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №36 від 07.10.2021 «Про надання дозволу на розробку проєкту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населених пунктів», надано дозвіл [PERSON] на розробку проєкту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів, орієнтовною площею 1,0000 га. На підставі вказаного рішення та заяви [PERSON] ФОП [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409. У подальшому рішенням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №15 від 09.12.2021 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] » затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,8635 га на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населених пунктів та безоплатно передано у власність дану земельну ділянку з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409. Надалі, 10.12.2021 право власності на дану земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - номер запису про право власності: 45650934. В подальшому, 23.06.2022 дану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] продано [PERSON] . Цього ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права приватної власності останньої на земельну ділянку за номером: 47143416. На виконання запиту Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ФОП [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста №013373 від 11.11.2016) виконано технічний звіт з виконання кадастрової зйомки по обстеженню меж земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409. Відповідно до зазначеного технічного звіту, земельна ділянка з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409, яку передано у власність громадянину [PERSON] на підставі рішення Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №15 від 09.12.2021 знаходиться в межах земельної ділянки яка перебуває у постійному користуванні КП «Управління капітального будівництва». Таким чином, власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, котра своєї згоди на її відчуження не надавала, а зазначене рішення Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №15 від 09.12.2021 є незаконним і земельна ділянка підлягає поверненню власнику землі - територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. 29.03.2023 р. т.в.о. директора КП «Управління капітального будівництва» на адресу суду надіслано письмові пояснення щодо позовних вимог з проханням розглядати справу без участі представника КП «УКБ». У вказаних письмових поясненнях зазначено, що КП «Управління капітального будівництва» добровільно не відмовлялось від права користування спірною земельною ділянкою. Інші правові підстави для припинення права постійного користування земельними ділянками КП «Управління капітального будівництва», на момент прийняття рішення Долинською сільською радою Запорізького району № 15 від 09.12.2021, також були відсутні. Тому підтримує позицію позивача, що рішення Долинської сільської ради Запорізького району № 15 від 09.12.2021 є незаконним оскільки прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню (а.с.143-146 т. 1). 04.04.2023 р. сільським головою Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області на адресу суду надіслано письмові пояснення щодо позовних вимог, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки вважає їх необґрунтованими. Як на заперечення проти позовних вимог послався на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409 сформована із категорії земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населених пунктів перейшла до комунальної власності Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Земельна ділянка з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409 ніколи не входила та не перебувала в межах міста Запоріжжя і на момент проведення державної реєстрації вказаної земельної ділянки ніяких перешкод для реалізації Долинською сільською радою своїх повноважень з розпорядження землями комунальної власності не існувало. Крім того, зазначив стосовно доводів позивача щодо незаконності рішення Долинською сільською радою Запорізького району № 15 від 09.12.2021, вважає таке посилання позивача не належним, оскільки вказане рішення не зупинено судом у встановленому законом порядку, не визнане протиправним та не скасовано (а.с.154-158 т. 1). 10.04.2023 р. відповідачем [PERSON] на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що вона є добросовісним набувачем володільцем спірної земельної ділянки і не може нести відповідальність за можливі помилки органів державної влади, які були допущені на всіх стадіях оформлення права власності на спірну земельну ділянку. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.171-176 т. 1). 17.04.2023 р. позивачем заступником керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області на адресу суду надіслано відповідь на відзив (а.с.184-193 т.1). \~ \~ \~ \~ Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину відсутності суду не повідомив. Про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно у встановленому законом порядку (а.с.206, 232, 238, 249 т. 1, а.с. 24, 63, 71 т. 2). Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю, будь-яких пояснень на адресу суду не надходило. В судовому засіданні прокурор та представник Запорізької міської ради позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити за викладеними в позові обставинами. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мінасова Г.М., проти позову заперечувала та просила в задоволені позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи Долинської сільської ради адвокат Воронов О.О. проти позову заперечував з підстав викладених у поясненнях. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно ч. 4, 5 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Судом встановлено, що пунктом 1 рішення Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №36 від 07.10.2021 «Про надання дозволу на розробку проєкту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населених пунктів» надано дозвіл [PERSON] на розробку проєкту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів, орієнтовною площею 1,0000 га. (а.с.27, т. 1). На підставі вказаного рішення та заяви [PERSON] ФОП [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409 (а.с.29-46, т. 1). У подальшому рішенням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №15 від 09.12.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] » затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,8635 га на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населених пунктів та безоплатно передано у власність дану земельну ділянку з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409 (а.с.28, т. 1). Надалі, 10.12.2021 право власності на дану земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - номер запису про право власності: 45650934 (а.с.70-71, т.1). В подальшому, 23.06.2022 дану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] продано [PERSON] (а.с.58-63, т. 1). Цього ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права приватної власності останньої на земельну ділянку за номером: 47143416 (а.с.70, т. 1). Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. За приписами ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Статтею 122 Земельного кодексу передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку. Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки, засвідчується нотаріально. Відповідно до ст.ст. 141, 142 Земельного кодексу України однією з підстав для припинення права користування земельного ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. На підставі рішення Запорізької ради народних депутатів №18 від 19.03.1992 Управлінню капітального будівництва Запорізького міствиконкому м. Запоріжжя, для будівництва мікрорайону № [NUMBER] в Хортицькому жилмасиві, 01.07.1992 видано Державний акт на право постійного користування землею №000166 на земельну ділянку площею 45,2 га, розташовану за межами населених пунктів на території Долинської сільської ради Запорізького району (а.с.64, т. 1). Згідно ст. 4 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції чинній на момент передачі земельної ділянки в постійне користування) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції чинній на момент передачі земельної ділянки в постійне користування) у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям. Статтею 11 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції чинній на момент передачі земельної ділянки в постійне користування) передбачалось, що до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції чинній на момент передачі земельної ділянки в постійне користування) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право постійного користування землею №000166 від 01.07.1992 на земельну ділянку площею 45,2 га, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею Запорізької районної ради народних депутатів за №77 (а.с.65-68, т. 1). Таким чином, передача зазначеної земельної ділянки Запорізькою районною радою народних депутатів Управлінню капітального будівництва Запорізького міствиконкому м. Запоріжжя відбулось відповідно діючого на той час законодавства. Розпорядженням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 23.05.1994 №691р створено ДКП «Управління капітального будівництва Запорізького міськвиконкому». Пунктом 3 вказаного розпорядження передбачено що ДКП «Управління капітального будівництва Запорізького міськвиконкому» є правонаступником прав та обов`язків, які пов`язанні із діяльністю Управління капітального будівництва (а.с.75, т. 1). Відповідно до п. 1.1 Статуту КП «Управління капітального будівництва», затвердженого рішенням Запорізької міської ради №39 від 27.07.2022 КП «Управління капітального будівництва», засноване на комунальній власності територіальної громади міста Запоріжжя, шляхом реорганізації державного комунального підприємства «Управління капітального будівництва Запорізького міськвиконкому» на підставі рішення сесії Запорізької міської ради №19 від 15.10.2003 «Про реорганізацію державного комунального підприємства «Управління капітального будівництва Запорізького міськвиконкому» та є його правонаступником (а.с.76-84, т. 1). Статтею 108 Цивільного кодексу України передбачено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції чинній на час перетворення Управління капітального будівництва на ДКП «Управління капітального будівництва Запорізького міськвиконкому») при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ГК України (у редакції чинній на час перетворення ДКП «Управління капітального будівництва Запорізького міськвиконкому» на КП «Управління капітального будівництва») у разі перетворення одного суб`єкта господарювання в інший до новоутвореного об`єкта господарювання переходять усі майнові права і обов`язки попереднього суб`єкта господарювання. Тобто, законодавство передбачає автоматичний і безумовний перехід при перетворенні прав і обов`язків правонаступника, тобто до КП «Управління капітального будівництва». Факт передачі вказаної земельної ділянки Управлінню капітального будівництва Запорізького міствиконкому м. Запоріжжя, для будівництва мікрорайону №18 в Хортицькому жилмасиві було зазначено у Державному акті на право постійного користування землею №000166 на земельну ділянку площею 45,2 га, та Плані утворення територій Долинської сільської ради народних депутатів Запорізького району» від 12.04.1993 (шифр 331.92.02). Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 01.01.2013, землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій. Враховуючи, що спірна земельна ділянка на підставі Державного акт «Управління капітального будівництва» Запорізької міської ради, яке відповідно до статуту засноване на комунальній власності Запорізької міської ради, власником, у відповідності з вищевказаним пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону, спірної землі на даний час є Запорізька міська рада, яка своєї згоди на вилучення земельних ділянок не надавала. Відповідно до Плану утворення територій та встановлення меж Долинської сільської ради народних депутатів Запорізького району від 12 квітня 1993 року, розробленому Запорізькою філією інституту землеустрою, земельна ділянка контуру № [NUMBER] площею 45,2 га належить до земель Управління капітального будівництва Запорізького міськвиконкому. Зовнішні контури земельної ділянки, зазначені у державному акті на право постійного користування землею № 000166 співпадають з межами ділянки № 79 на Плані утворення територій Долинської сільської ради. Площа землі, що визначена у цій схемі та державному акті на право постійного користування землею також є аналогічною - 45,2 га. На виконання запиту Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ФОП [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста №013373 від 11.11.2016) виконано технічний звіт з виконання кадастрової зйомки по обстеженню меж земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409. Відповідно до зазначеного технічного звіту, земельна ділянка з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409, яку передано у власність громадянину [PERSON] на підставі рішення Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №15 від 09.12.2021 знаходиться в межах земельної ділянки яка перебуває у постійному користуванні КП «Управління капітального будівництва» (а.с.89-94, т. 1). Таким чином, власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, котра своєї згоди на її відчуження не надавала, а зазначене рішення Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №15 від 09.12.2021 є незаконним і земельна ділянка підлягає поверненню власнику землі - територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. У пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має власник, або особа, якій він передав майно у володіння, за умови, що це майно вибуло з володіння поза його волею. У постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав в частині належності права власності на спірне майно.\~ Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження\~\~№ 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з\~\~незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Аналогічне застосування норм матеріального права було зроблено Касаційним цивільним судом у постанові від 22.10.2020 (справа 752/11904/17). Спірна земельна ділянка вибула з володіння власника територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, та землекористувача КП «Управління капітального будівництва», не з їхньої волі, шляхом прийняття Долинською сільською радою незаконних рішень, щодо передачі вказаної земельної ділянки [PERSON] , котрий в подальшому за відплатним договором відчужив її на користь [PERSON] . В ході виготовлення технічного звіту з виконання кадастрової зйомки по обстеженню меж земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409 встановлено, що вказана земельна ділянка вільна від забудови. Також встановлено, що зазначена земельна ділянка відповідно до матеріалів Генерального плану м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 №4, зі змінами, внесеними рішенням Запорізької міської ради від 27.09.2017 №31, знаходиться на території багатоповерхової забудови за межами м. Запоріжжя. Відповідно до перспективних меж м. Запоріжжя, встановлених вказаним генеральним планом, спірна земельна ділянка знаходиться на території багатоповерхової забудови (Етап 15-25 років) в межах м. Запоріжжя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. На даний час КП «Управління капітального будівництва» Запорізької міської ради не може реалізувати свої повноваження щодо законного та ефективного користування спірною земельною ділянкою, у тому числі її забудовою, відповідно до визначених рішенням Запорізької ради народних депутатів №18 від 19.03.1992 цілей (будівництва мікрорайону №18 в Хортицькому жилмасиві), у зв`язку з перебуванням її у власності окремого громадянина на підставі незаконного рішення Долинської сільської ради, та інших аналогічних спірних правовідносин що вирішувались в судовому порядку (справа 317/2145/15-ц). Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (справа «Трегубенко проти України» від 02.11.2004). Окрім цього, слід зазначити, що прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула із державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідатиме. При цьому, слід врахувати, що відповідач та треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, не були позбавлені можливості дізнатись про неможливість розпорядження спірною земельною ділянкою Долинською сільською радою, без згоди користувача вказаної земельної ділянки, зокрема опрацюванням Єдиного державного реєстру судових рішень, щодо сусідніх земельних ділянок з кадастровими номерами 2322183500:08:001:0420, 2322183500:08:001:0424, 2322183500:08:001:0430 (справа №317/2145/15-ц), та основного креслення генерального плану м. Запоріжжя, розміщеного у відкритому доступі на офіційному інтернет сайті Запорізької міської ради. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, встановивши, що власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:08:001:1409 є територіальна громада міста Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, котра своєї згоди на її відчуження не надавала, земельна ділянка підлягає витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] та поверненню власнику землі - територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, за таких підстав суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд відхиляє\~доводи відповідача\~як підставу\~у відмові\~у задоволенні\~позову заступника\~керівника Дніпровської\~окружної прокуратури\~міста Запоріжжя\~Запорізької області,\~в інтересах\~держави в\~особі Запорізької\~міської ради про витребування земельної ділянки, оскільки вони спростовуються встановленими у справі доказами, а також не доведені зі сторони відповідача жодними належними та допустимими доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, а тому суд їх оцінює критично та не бере до уваги. Згідно з ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 4026,00 грн.

Outcome: approved