Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

13.02.2024 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що \~11.12.2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/0239/82/0260362. В подальшому 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» укладено Договір про відступлення права вимоги №114/2-57-F, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 010/0239/82/0260362. Відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 40876,01 грн, а також судові витрати. 14.02.2024 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Відповідач відзиву в установлений законом строк не подав, будь-яких заяв від нього не надійшло. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у\~відповідності до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, виходив з наступного. Судом встановлено, що 11.12.2017 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0239/82/0260362, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 15000 грн (п.п.1.3 договору). Строк кредиту становить 48 міс., що починається з 11.12.2017 року та закінчується 11.12.2021 року (п.п.1.4). Відповідно до п.п.1.5 Договору процентна ставка за користування кредитом в тому числі за недозволеним овердрафтом складає 45 %. Відповідно до п.п.2.2 Договору поточний ліміт встановлюється банком щомісяця та діє в межах календарного місяця, в якому він встановлений, поточний ліміт встановлюється в перший день кожного періоду, розміо поточного ліміту не може перевищувати розміру максимального ліміту та одночасно не може перевищувати більш ніж на тисячу відсотків та бути меншим більш ніж на сто відсотків розміру поточного ліміту в попередньому періоді. Факт надання банком позичальнику кредитних грошових коштів підтверджується копією Виписки по рахунку, яка також підтверджує початок користування кредитом (а.с. 14-35). З розрахунку заборгованості п окартковому кредиту [PERSON] станом на 22.02.2023 року загальна заборгованість становить 40876,01 грн, з яких заборгованість за дозволеним овердрафтом становить 33748 грн, заборгованість за недозволеним овердрафтом - 5811,18 грн, заборгованість за відсотками 1316,83 грн (а.с.36-37). 20.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» укладено Договір про відступлення права вимоги №114/2-57-F, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» приймає належні Первісному кредитору Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до указаного Договору відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, у тому числі і за кредитним договором № 010/0239/82/0260362 від 11.12.2017 року, укладеним між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк»(а.с.38-51). 17.11.2023 за Вих. №1-96392 [PERSON] направлено досудову вимогу з пропозицією добровільної сплати боргу у розмірі 40876,01 грн (а.с.32), однак вказана пропозиція не була в добровільному порядку прийнята відповідачем. За приписами ч. 1\~ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ч. 1\~ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За приписами ст.ст.\~626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст.\~638\~ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно вимог ч. 2 ст.639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями\~ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 2ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно вимог ч. 1\~ст. 1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч. 1ст.516ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями\~ст.\~1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За приписами ст.1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, ке настане у майбутньому (майбутня вимога) Згідно вимог ч. 1ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.\~517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Таким чином, позивач, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 40876,01 грн., яку суд вважає доведеною. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог із стягненням з відповідача на користь позивача вказаної заборгованості. Позивач просить вирішити питання про стягнення з відповідача витрат за правову допомогу, які згідно акту виконаних робіт разом з оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера становлять 1400 грн. Враховуючи зазначене, виходячи з обсягу виконаної представником позивача правової допомоги по справі, її характеру, що позивачем понесені витрати у зв`язку із оплатою допомоги адвоката, яким фактично надавалась така допомога, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки компенсацію витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 1400 грн. Таким чином із відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 1400 грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved