Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

24 листопада 2023 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що АТ «ДТЕК Дніпроенерго» надає комунальні послуги з постачання теплової енергії за місцем реєстрації та проживання [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] . 30 червня 2021 року АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на своєму офіційному веб-сайті у постійному відкритому доступі в мережі інтернет було розміщено публічну пропозицію (оферту) про укладання публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Протягом 30 днів з опублікування даного договору у засобах масової інформації [PERSON] не повідомив про відмову від укладання даного договору та не надав своїх заперечень чи будь-яких інших зауважень, а отже індивідуальний публічний договір з постачання теплової енергії між АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та [PERSON] слід вважати укладеним без підписання письмового примірника сторонами. Розрахунки за спожиті послуги відповідачем проводились несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01 листопада 2023 року склала 21\~789,65 гривень, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21\~789,65 гривень. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити, а також надали деталізовану виписку з особового рахунку споживача [PERSON] за послуги з централізованого постачання теплової енергії. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги в розмірі 14\~316,30 гривень, посилаючись на те, що ним систематично здійснювалась оплата за комунальні послуги, а в самих квитанціях зазначався період, за який вона проводилась. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 2021 року на сайті АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на виконання вимог Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 року, у постійному відкритому доступі мережі інтернет розміщено публічну пропозицію (оферту) про укладення індивідуального договору про укладання індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР про надання послуг з постачання теплової енергії (а. с. 9-12). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї/зареєстрованих осіб, входить: [PERSON] , [INFO] уповноважений власник; [PERSON] , [INFO] донька (а. с. 7). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] споживача [PERSON] за послуги з постачання теплової енергії, за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 21\~789,65 гривень, яка складається із заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2023 року на суму 21\~711,15 гривень; заборгованості за внески, за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку з 01 липня 2020 року по 31 січня 2021 року на суму 54,95 гривень; заборгованості за внески, за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку з 01 лютого 2021 року по 30 квітня 2021 року на суму 23,55 гривень (а. с. 5-6). З наданої представником позивача деталізованої виписки з особового рахунку споживача [PERSON] за послуги з централізованого постачання теплової енергії вбачається, що [PERSON] нараховано за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2024 року 37\~374,89 гривень за надані комунальні послуги, за вказаний період останнім сплачено 18\~653,40 гривень, в тому числі за попередні судові накази 9\~282,94 гривні. Заборгованість за постачання теплової енергії та абонентське обслуговування за вказаний період склала 23\~262,15 гривень, а за внески, за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку за період з 01 липня 2020 року по 30 квітня 2021 року - 78,50 гривень (а. с. 70-74). Відповідачем було надано суду платіжні інструкції та квитанції про сплату ним грошових коштів, в тому числі за період часу визначений у позовній заяві, які узгоджуються з даними відображеними у деталізованій виписці з особового рахунку споживача за послуги з централізованого постачання теплової енергії. Згідно з ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до абз. 2 п. 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 року (далі Правила), послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з абз. 3 п. 13 Правил, з пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Згідно з абз. 4 п. 13 Правил, індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуг АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Кузьмін Д.П. не вчинив жодних дій, які б свідчили про його відмову від укладання договору про надання послуг з постачання теплової енергії, не надав своїх заперечень чи будь яких-зауважень щодо його змісту, а також фактично отримував послуги з постачання теплової енергії, що вказує на те, що індивідуальний договір є укладеним із ним та останній приєдналася до його умов. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року (далі Закон), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Отже, судом встановлено, що [PERSON] , який є споживачам послуг з постачання теплової енергії несвоєчасно здійснював розрахунок за спожиті послуги, що призвело до утворення заборгованості. Разом з тим, вирішуючи питання в частині застосування строків позовної давності, про що було заявлено відповідачем в судовому засіданні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі №385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року, який продовжувався до 30 червня 2023 року. Законом України №540-IX від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України продовжуються на строк його дії. Заборгованість [PERSON] за послуги з постачання теплової енергії у сумі 21\~789,65 гривень, обрахована за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2023 року, тобто охоплює період часу понад три роки до дня пред`явлення позову. Відтак, позовна вимога про стягнення заборгованості за період з 12 березня 2017 року (за три роки до дати установлення карантину за Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 р.) по 30 червня 2023 року (дата закінчення карантину) охоплюється загальною позовною давністю з урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім того, позовна вимоги про стягнення заборгованості за період з 24 лютого 2019 року по 24 листопада 2023 року охоплюється загальною позовною давністю з урахуванням п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ. У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжено, зокрема, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 строком на 90 діб. Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ. Що стосується застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 11 березня 2017 року, суд звертає увагу на наступне. Отримання [PERSON] комунальної послуги у вигляді постачання теплової енергії за вказаний період часу останнім не заперечувалось. Відповідно до п. 38 Договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору. З деталізованої виписки з особового рахунку споживача за послуги з централізованого постачання теплової енергії по особовому рахунку № [NUMBER] (а. с. 70-74) вбачається, що станом на березень 2017 року у споживача відсутня заборгованість, оскільки, зокрема, в березні 2017 року останньому нараховано до сплати 761,91 гривні, а в оплату зараховано 619,28 гривень субсидії, 400,00 гривень сплачено відповідно до квитанції. Надлишок 257,37 гривень зараховано в оплату заборгованості за минулий період. При цьому, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві фактично не визначається період, за який позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, а лише зазначено, що станом на 01 листопада 2023 року у відповідача утворилась заборгованість, до складу якої включено, зокрема, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2023 року. У виписці з особового рахунку споживача за послуги з постачання теплової енергії по особовому рахунку № [NUMBER] (а. с. 5) зазначено, що станом на березень 2017 року наявна заборгованість у розмірі 511,04 гривень. Водночас із цим, у вказаній виписці наведено суми нараховані до сплати за період з січня 2016 року по березень 2017 року, а також здійснені оплати за той самий період часу. Так, з січня 2016 по березень 2017 року за вказаним особовим рахунком нараховано до сплати 5 731,12 гривень, в той час, як за той самий період часу сплачено 10\~015,68 гривень, тобто наведена заборгованість у розмірі 511,04 гривень не могла утворитися навіть з урахуванням списання надлишку коштів в рахунок погашення заборгованості за судовими наказами за період з 01 грудня 2013 року по 30 вересня 2014 року 1355,82 гривень, та за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2015 року 1840,48 гривень. Таким чином, за період з 01 січня 2016 року по 11 березня 2017 року у [PERSON] взагалі була відсутня будь-яка заборгованість перед АТ «ДТЕК Дніпроенерго», а визначена у позовній заяві сума заборгованості 21\~789,65 гривень утворилась за пізніший період часу, який охоплюється загальною позовною давністю з урахуванням п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ДТЕК Дніпроенерго» підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21\~789,65 гривень. Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved