Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 18.12.2023 року до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного повнолітнього сина, в розмірі 1/4 частини всіх доходів, щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини записаний [PERSON] та визнаний відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.11.2007 року. Спільний син навчається на 3 курсі ВСП «Шевченківський фаховий коледж Уманського НУС» І рівня акредитації на денній формі навчання за державним замовленням, за спеціальністю «Транспортні технології». Син навчається на денній формі навчання, а тому не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач сплачував аліменти до повноліття сина. Відповідач є власником СФГ «[PERSON]», офіційно працює водієм у військовій частині м. Черкаси, отримує пенсію та заробітну плату в розмірі 25 000 грн. щомісяця. Доходів позивачки на утримання сина не вистачає, працює у «Центрі надання соціальних послуг» Шевченківської сільської ради на посаді фахівця з соціальної роботи, заробітна плата за 6 місяців 2023 року склала 47429,97 грн. У зв`язку з чим остання вимушена звернутися до суду. Відповідачем подано відзив на позов, у якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги вважає надуманими, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачка не надала жодних доказів, що [PERSON] потребує матеріального забезпечення, навчається він за державним замовленням, має отримувати стипендію, проживає в будинку позивачки, а отже коштів на оплату навчання, проїзд та проживання не потребує. [PERSON] є матеріально забезпеченою повнолітньої особою, яка може забезпечувати себе самостійно. Зазначає, що справно сплачував аліменти позивачці до повноліття [PERSON] , сплачувати надалі не має можливості, тому що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, являється інвалідом другої групи (непрацездатним). Внаслідок того, що являється інвалідом війни другої групи та отриманням поранення в 2023 році, постійно хворіє та потребує тривалого лікування, що призвело до тяжкого матеріального становища. Позивачем подано відповідь на відзив, де позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві, крім обставин викладених у позові зазначає, що її заробітної плати не вистачає на утримання спільного сина студента, син часто хворіє (обструктивний бронхіт з асматичним компонентом). Позивачка перебуває на «Д» обліку в сімейного лікаря. Матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти на утримання сина, тому просить позов задовольнити. Третьою особою пояснень на позов не надано. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.12.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 28.12.2023 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2024 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. Також відповідачем було подано відзив до суду на позов, який враховується при винесенні рішення судом. Позивач [PERSON] в прохальній частині позовної заяви просила про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала і у відповіді на відзив, та просила позов задовольнити. Третя особа [PERSON] був повідомлений про розгляд справи, пояснень чи заперечень не надав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. У суді встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19.12.2008 року, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 11.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 1. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки від 01.12.2023 року № 133 вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом 3 курсу ВСП «Шевченківський фаховий коледж Уманського НУС» І рівня акредитації на денній формі навчання за державним замовленням, за спеціальністю «Транспортні технології». Термін закінчення навчання 30.06.2025 року (а.с.11). Відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 16.11.2007 року [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки про склад сім`ї від 06.12.2023 року № 190, виданої старостою Пединівського старостинського округу Леус А.Б., встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 18.07.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 18.07.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 105. Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 17.09.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 17.09.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 161. Відповідно до виписки № 20779 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] з 29.11.22 по 13.12.22 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги». Відповідно до виписки № 1951Л із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] з 27.04.23 по 04.05.23 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради». Відповідно до витягу акту огляду МСЕК № 005866, [PERSON] має 2 групу інвалідності. Безтерміново. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста, [PERSON] має діагноз - часткове ушкодження сухожилка надостьового м`яза, теносиновіїт та ушкодження зв`язок, що утримують сухожилок довгої гомілки біцепса лівого та правого плечових суглобів. Відповідно до довідки № 10 від 29.02.2024 року, виданої сімейним лікарем [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку, проходить лікування та обстеження. Відповідно до медичної довідки на дитину, яка від`їжджає в дитячий заклад оздоровлення та відпочинку, [PERSON] , [INFO] , переніс захворювання - обструктивний бронхіт з асматичним компонентом, потребує санаторно курортного лікування. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність убатьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. За положеннями ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У ч. 1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім`я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, на підставі зазначеної норми, відповідач зобов`язаний утримувати сина. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, що повнолітній син відповідача навчається за державним замовленням, враховує наявність інших неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні відповідача, враховує те, що він є інвалідом та розмір його доходу. Враховуючи, що відповідач є батьком повнолітньої дитини, яка навчається і потребує матеріальної допомоги, а витрати на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина, дослідивши докази по справі, суд вважає можливим визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в частці, що відповідає 1/8 частині його доходу, який буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання, та платоспроможності самого відповідача, задовольнивши таким чином позов частково. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі №161/4985/17 (реєстраційний номер за ЄДРСР 81573955) зроблено висновок щодо застосування норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Судом встановлено, що відповідач має інвалідність ІІ групи, відповідно до витягу акту огляду МСЕК № 005866. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного та ст. 198-199 СК України,

Outcome: partial