Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

05.10.2023\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про зміну розміру аліментів та просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2019р. на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з частини з усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) та змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2023р. на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з частини з усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу). В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказує,що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2019 р. з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2023 р. з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку із вищезазначеним позивач сплачує свого заробітку, що ставить його скрутне матеріальне становище, також зазначає, що законом передбачено що розмір аліментів на двох дітей має складати 1/3 частину від заробітку, тому він просить зменшити розмір стягнутих аліментів на утримання дітей з 1/4 частини до 1/6 частини, починаючи з дня подачі позовної заяви. Також, позивач просить визнати виконавчі листи № 212/8758/18 та № 212/7165/22 такими що не підлягають виконанню. Ухвалою від 28.11.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.12.2023. 20.12.2023 в судовому засіданні розгляд справи було відкладено на 30.01.2024. Ухвалою суду від 30.01.2024 у справі закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 13.03.2024. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про визнання позовних вимог. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що [PERSON] є батьком сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.17,61). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2019 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, (а.с.8-9). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2023 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, (а.с.6-7). Постановами державних виконавців від 14.07.2023, 02.08.2023 відповідно відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментів та звернуто стягнення на заробітну плату позивача (а.с.10,11-12,13-14,15-16). Позивач [PERSON] перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою № 13/137 від 18.01.2023 (а.с. 18). Оцінка суду. Відповідно\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень викладених у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 183 СК України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, у даному випадку після стягнення аліментів на утримання дітей з позивача відраховуються аліменти на утриманні іншої дитини, тобто в позивача змінився майновий і сімейний стан, що є підставою для перегляду розміру аліментів з метою захисту майнових прав позивача. У відповідності до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно до ч.6 ст.206 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Таким чином,\~переглядаючи і\~визначаючи розмір\~аліментів суд\~враховує,\~що на\~двох дітей\~законом передбачені\~аліменти у\~розмірі 1/3\~частини заробітку\~на двох\~дітей,\~позивач здоровий,\~працездатний,\~має на\~утриманні двох\~неповнолітніх дітей,\~які також\~мають матерів. Відтак з урахуванням принципів розумності і справедливості слід зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом № 212/8758/18, до розміру 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також, зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] за виконавчим листом № 212/7465/22, до розміру 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимоги про визнання такими що не підлягають виконанню виконавчих листів № 212/8758/18 та № 212/7165/22, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1\~статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Згідно частини 2\~статті 432 ЦПК України\~суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Також, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial