Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

09.03.2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Миргородський В.П., звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що 27.10.2022 року відносно [PERSON] був складений Синельниківським РУП ГУНП в Дніпропетровській області протокол про адміністративне правопорушення ВАВ №525234 від 27.10.2022 року, в якому зазначено, що 27.10.2023 року, близько 11 год. 00 хв., під час проведення обшуку у [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] , він висловлювався на адресу поліцейських нецензурною лайкою, проявляв фізичний супротив, не виконував законні вимоги працівників поліції. Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2023 року, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Внаслідок вищевказаних протиправних дій з боку працівників поліції Синельниківського РУП [PERSON] , який є інвалідом війни 3 групи, поранення отримав під час захисту Батьківщини, було завдано тілесних ушкоджень, що підтверджується медичною документацією. Після отриманих ушкоджень [PERSON] був змушений понести значні витрати як майнового так і немайнового характеру. На сьогоднішній день позивач постійно відчуває фізичний біль у місцях отриманих ушкоджень, що спричиняє постійне хвилювання про подальший розвиток та ускладнення захворювання. В момент отримання ушкоджень, [PERSON] переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності; тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватись до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). В період лікування потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів. Окрім фізичних страждань, внаслідок протиправних дій з боку працівників поліції Синельниківського РУП [PERSON] було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади щодо протиправних дій працівників поліції, про негативні наслідки події, переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, тривога з приводу майбутнього. Осягнути повною мірою рівень моральних страждань, пов`язаних з незаконними діями працівників поліції Синельниківського РУП, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, зважаючи на вищевикладене, враховуючи те, що між протиправними діями працівників поліції та завданою [PERSON] моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих позивачеві моральних та фізичних страждань, витрат немайнового характеру, просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 60000 грн. 00 коп., а також судові витрати у справі. 18.04.2023 року представником відповідача Штрихуновою А. подано відзив на позов в якому вона вказала, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правову відповідальність і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Визначений ним розмір моральної шкоди у сумі 60000 грн. не є належним чином обґрунтований, не наведений причинно-наслідковий зв`язок, а витрати на професійну правничу допомогу є завищеними. Просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та його представник Миргородський В.П. заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в позові з підстав, наведених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Під час розгляду справи встановлено, що Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України (справа №191/2139/20, провадження №1-кп/191/92/20. На стадії досудового розслідування кримінального провадження за ч. 4 ст. 296 КК України, відносно [PERSON] , було проведено обшук за місцем його проживання, в ході проведення якого був складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказано, що 27.10.2022 року близько 11.00 год. під час проведення обшуку у гр-на [PERSON] за місцем мешкання: [ADDRESS] , він висловлювався на адресу поліцейського нецензурною лайкою, проявляв фізичний супротив, не виконував законні вимоги працівників поліції. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП. 26 січня 2023 року постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яка набрала законної сили 07.02.2023 року, справу №191/2919/22, про правопорушення відносно [PERSON] за ст. 185 КУПАП провадженням закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши, до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Таким чином, встановивши, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав, положення п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу діями працівників поліції, які полягали у складанні відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.185 КпАП України. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження №61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі №347/1977/17 (провадження №61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження №61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20 (провадження №61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі №289/2110/21 (провадження №61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі №201/7848/21 (провадження №61-5118св22), від 29 листопада 2023 року у справі №227/4692/21 (провадження №61-2592св23, від 06 грудня 2023 року у справі №370/463/21 (провадження №61-10515св23). Зі змісту ст.23 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд встановив, що позивачу були спричинені душевні страждання, він був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. З урахуванням конкретних обставин справи, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн., який відповідає вимогам розумності і справедливості, даний розмір шкоди відповідає глибині та тривалості душевних страждань позивача, і є справедливою сатисфакцією компенсації позивачеві моральних збитків. При цьому суд також враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] на спричинення йому тілесних ушкоджень, так як наслідки перевищення службових повноважень у кримінальному провадженні від 04.04.2023 року, внесеному до ЄРДР за №62023170030000431, порушеному за ч. 1 ст. 365 КК України, за заявою [PERSON] , не встановлені, оскільки досудове розслідування триває. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем [PERSON] судових витрат у сумі 10000 грн. на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. За таких обставин, суд, враховуючи вказані норми права, встановивши наявність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих понесення позивачем [PERSON] судових витрат на правничу правову допомогу у сумі 10000 грн., зважаючи на складність справи, поведінку адвоката Миргородського В.П., який не надавши підтверджуючих документів просив відкласти розгляд справи у зв`язку із його участю як представника потерпілого при проведенні слідчих дій (17.05.2023 року), його неявкою у судове засідання 02.02.2024 року, а також з огляду на те, що двічі у справі відбулося відкладення розгляду через неявку сторін (18.07.2023 року, 06.12.2023 року), тому з огляду на викладене, а також результат розгляду справи, яким позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму вартості правничої допомоги у розмірі 6000 грн. 00 коп., а судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial