Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

у жовтні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит у загальному розмірі 18900,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.04.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 1546258, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. на умовах строкового погашення та сплати відсотків. Зважаючи на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконала, у неї виникла заборгованість в сумі 18900,00 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.11.2023 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. За зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 30.04.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1546258 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 18 (вісімнадцять) днів, тобто до 18.05.2021. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 7 000 грн., що підтверджується інформаційною довідкою № 2237/10 від 18.10.2023 ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.5.1 договору, протягом строку дії договору, встановленого пунктом 1.3, розмір основних процентів складає: 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3. договору. Нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3. договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування коштами), в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Відповідно до пункту 1.6 договору позика надавалась на споживчі потреби. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 1.5.1 договору та реальна річна фіксована процентна ставка зазначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору), який є невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача та подання відповідачем заповненої заявки на отримання грошових коштів із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання коштів у передбачений правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір про споживчий кредит було укладено в електронній формі та підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що в силу приписів статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договорі розмірі. Проте відповідач в порушення умов договору не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв`язку з чим відповідач має заборгованість за кредитом. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). За приписами статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положенням частини першої статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015 (далі - Закон про електронну комерцію), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 Закону про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.. Відповідно до статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом установлено, що 30.04.2021 відповідачем було акцептовано пропозицію фінансової установи (позивача) щодо укладення електронного кредитного договору, на виконання вимог частини четвертої статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» повідомив про себе інформацію, необхідну для його укладення, та здійснено підписання договору електронним підписом. Підписання [PERSON] договору, який містить усі істотні умови, передбачені законодавством для кредитного договору, зокрема, сума кредиту, розмір процентів, строки і порядок погашення кредиту, є доказом ознайомлення відповідача з його предметом та усіма умовами. Відповідно до частини першої статті 509 цього Кодексу зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. За принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). З обставин справи установлено, що [PERSON] є боржником у зобов`язанні, що виникло на підставі укладеного нею з позивачем договору споживчого кредиту, які не були виконані у встановлений строк. Як вказує позивач, 18.05.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про споживчий кредит № 1546258 від 30.04.2021 згідно якого сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 1.1. договору у розділі «Предмет договору» відповідно до якого останньому надано у позику грошові кошти у розмірі 7 000 грн., а строк дії договору становить 35 днів, але дана додаткова угода не містить обов`язкового реквізиту - електронного підпису відповідача, що не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис», в яких зазначається, що електронний правочин має бути підписаний сторонами. Зважаючи на викладене, надана позивачем додаткова угода № 1 від 18.05.2021 до договору про споживчий кредит № 1546258 від 30.04.2021 не є належним доказом обставин, які відносяться до предмету доказування у даній справі. З наданого позивачем договору споживчого кредиту № 1546258 від 30.04.2021, вбачається, що строк дії договору складає 18 днів, а саме з 30.04.2021 по 18.05.2021. В розрахунку заборгованості міститься інформація, що проценти нараховувалися позивачем починаючи з 19.05.2021 - поза терміном кредитування. Частини 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти по кредиту припиняються. Оскільки в договорі сторонами узгоджено термін дії кредитного договору до 18.05.2021 то нарахування процентів після цієї дати є неправомірним. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи доводів і аргументів та наданих доказів суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 000 грн., оскільки відсотки нараховані до 18.05.2021 сплачені відповідачем 18.05.2021 в сумі 2216,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 684 грн. Оскільки позов задоволений на 37% (7000х100/18900), суд покладає на відповідача судовий збір в розмірі 993,08 грн. (2684х37%). На підставі викладеного,

Outcome: partial