Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 28.06.1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , місце реєстрації : Ємільчинський відділ реєстрації актів громадянсього стану Житомирської області. Неповнолітніх дітей позивач та відповідач не має. Як стверджує Позивач, стосунки зайшли в глухий кут, та виході з цієї скрутної ситуації не можуть найти, подружнє життя стало тягарем для обох , втрачені будь які почуття , тривалий час не проживають разом, розірвання шлюбу необхідне адже не можуть надалі перебувати у правовому статусі шлюбу. Позивачка\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд без її участі , позовну заяву просить задовольнити . Відповідач\~ [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином , причини неявки суду не повідомив, У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відзиву, чи будь-яких заперечень щодо розірвання шлюбу , у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин , суд вирішує справу за наявними матеріалами та постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 28.06.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, факт укладення шлюбу між Позивачем та Відповідачем, підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , місце реєстрації :Ємільчинський відділ реєстрації актів громадянсього стану Житомирської області зроблено запис за №28 від 28.061996р. Неповнолітніх дітей у позивача та відоповідача не має. Як було встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Неявку сторін у судові засідання суд розцінює, як байдуже ставлення до шлюбу. Строк для примирення, як вбачаєтья з письмової заяви поданої до суду позивачем, просить не надавати . Наведене вище, дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін, про що свідчить зміст позовної заяви. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Спору щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання неповнолітніх дітей у сторін немає. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved