Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Обухівського районного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить суд встановити заходи тимчасового обмеження права [PERSON] , [INFO] , та покласти на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обов`язки: - заборонити перебувати в місцях проживання з постраждалою особою [PERSON] [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] [INFO] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заява обґрунтована тим, що заявник [PERSON] спільно проживала однією сім`ю з [PERSON] , спільних дітей не мали. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/9413/21 від 20.07.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Заявник зазначила, що протягом сімейного життя [PERSON] систематично застосовував до неї фізичне та психологічне насильство у вигляді регулярних словесних образ, погроз, залякування, стійкої критики. 14.11.2023 року за адресою: [ADDRESS] , внаслідок безпідставної агресії з боку [PERSON] , [PERSON] зазнала фізичного та психологічного насильства, а саме [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство: штовхав її, тягнув за одяг та за плечі, а також вчиняв дії психологічного характеру, ображав та залякував, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за яке [PERSON] 16.11.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності. На сьогоднішній день [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та побоюється за своє життя, оскільки [PERSON] систематично з`являється до її місця проживання, а тому вона звернулась до суду з даною заявою. У судовому засіданні заявник [PERSON] повідомила, що три роки не проживає з колишнім чоловіком та проживає разом з батьками. Її колишній чоловік застосовував до неї фізичну силу, разом з групою осіб приїжджав за місцем її проживання, телефонував з погрозами та принижував. Також, [PERSON] вказала, що її колишній чоловік [PERSON] перелазив через паркан будинку, відкривав ворота та проникав на територію її будинку, застосовував фізичну силу, в результаті чого вона викликала поліцію та відносно [PERSON] склали протокол про адміністративне правопорушення. Оскільки вона побоюється за своє життя, враховуючи дії [PERSON] , просила суд заяву задовольнити та видати обмежувальний припис. Представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримав у повному обсязі, вважає, що наявні усі підстави для видачі обмежувального припису. Заінтересована особи [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що не телефонує заявниці та домашнього насильства не застосовував, приїжджав до місця проживання заявниці, щоб забрати свої особисті речі. 14.11.2023 року приїхав за місцем проживання заявниці, щоб забрати колеса до автомобіля, ключі до будинку не підходили та він не міг потратити до будинку поки не викликав поліцію. Також повідомив, що у суді перебувають справи по поділ майна подружжя. Вважає, що відсутні підстави для видачі обмежувального припису. Представник заінтересованої особи [PERSON] щодо задоволення вимог заяви заперечив посилаючись на те, що розгляд в суді протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] проводився у його відсутність, постанова суду, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства не набрала законної сили та оскаржується в апеляційному порядку. Зазначив, що між сторонами наявні судові спори про визнання об`єктом прав спільного сумісного майна подружжя земельної ділянки, скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, подалі спільного майна подружжя, а також спір про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. Вважає вимоги заяви необґрунтованими та недоведеними, а тому просить суд відмовити у задоволенні заяви. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що [PERSON] являється її матір`ю, [PERSON] - відчим, з якими вона проживала разом з 2008 року. У літку 2023 року [PERSON] замінила замки та [PERSON] до будинку не потрапляв. 14.11.2023 року [PERSON] не попередивши [PERSON] приїхав за місцем їх проживання, щоб забрати колеса для автомобіля та переліз через паркан, вчиняв фізичні дії відносно її матері. Останній раз [PERSON] приїжджав у березні 2024 року, забрати свої речі, насилля не вчиняв. Будинок [PERSON] та [PERSON] будували разом. За час проживання разом з матір`ю та [PERSON] , а саме у період з 2008 по 2020 рік [PERSON] вчиняв відносно [PERSON] психологічне насильство, доводив матір до сліз. Вважає, що [PERSON] має нестабільну психіку, а тому може вчиняти протиправні дії відносно [PERSON] . Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри. Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) та видається на строк від одного до шести місяців. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно п. 3 ч. 1. ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що її колишній чоловік вчиняє психологічне та фізичне насильство відносино неї. Так, до матеріалів справи долучено копію постанови Обухівського районного суду Київської області від 16.11.2023 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Під час судового розгляду встановлено, що вказана постанова не набрала законної сили та оскаржується в апеляційному порядку. Також, у судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] приїжджав за місцем проживання заявника після 14.11.2023 року, один раз, у березні 2024 року, насилля не вчиняв. Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника про існування загрози вчинення психологічного та фізичного насильства щодо неї чи продовження такого насильства у майбутньому, не знайшли своє підтвердження, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного чи іншого виду насильства стосовно заявника.

Outcome: dismissed