Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у здійсненні права власності та припинення обтяження, за яким просить усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності на автомобіль марки Mitsubishi ASX, 2012 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , шляхом визнання припиненим приватного обтяження рухомого майна, що зареєстровано 05.07.2017р. за №16352429, об`єктом якого є автомобіль Mitsubishi ASX, 2012 р.в., номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , вчинене реєстратором Хмельницької філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Вітушинською Тетяною Олександрівною, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позову зазначає про те, що є власником автомобіля Mitsubishi ASX, 2012 р.в., номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Як стало їй відомо з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 20.10.2023р. №7007914, на вказаний автомобіль зареєстровано приватне обтяження, а саме застава рухомого майна. Дане обтяження було зареєстровано на користь відповідача. Позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. 12.05.2015р. позивач зареєстрував автомобіль Mitsubishi ASX, 2012 р.в., номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , а обтяження у виді застави автомобіля зареєстроване в державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.07.2017р., тобто після придбання позивачем вказаного автомобіля. Отже, на думку позивача, на даний час відсутні підстави для обтяження автомобіля, обтяження автомобіля порушує права останнього як власника та перешкоджає у вільному здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому підлягає скасуванню. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2023р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.03.2024р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання, призначене на 06.03.2024р., не з`явився. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач не з`являвся в підготовче засідання та засідання по розгляду справи по суті. Про причини неявки не повідомляв суд. Письмового відзиву на позов відповідач не направив. Третя особа письмових пояснень щодо суті позовних вимог не надала. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу Mitsubishi ASX, 2012 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , дата реєстрації автомобіля за позивачем 12.05.2015р. Разом з тим, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказує, що вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй на праві власності автомобілем, оскільки з 05.07.2017 року відносно вказаного транспортного засобу було зареєстроване приватне обтяження на підставі договору застави майна від 27.06.2012 року, обтяжувачем є АТ «Альфа-Банк» (на сьогодні АТ «Сенс Банк»), боржником - [PERSON] . Наведене підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого також вбачається, що обтяження зареєстровано 05.07.2017р. за №16352429, вчинене реєстратором Хмельницької філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Вітушинською Тетяною Олександрівною. У свою чергу, положеннями ст. 10 Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Згідно п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004р. №830, державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком. У відповідності до ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. За статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. У п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004р. №830, вказано, що відомості про припинення обтяження реєструються на підставі судового рішення або заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. На підставі судового рішення або заяви щодо припинення обтяження виключенню підлягає запис стосовно всього рухомого майна, що є предметом обтяження. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору відповідну заяву для припинення обтяження та виключення його з Реєстру, крім випадку, коли державну реєстрацію припинення обтяження на підставі судового рішення вже проведено. Відомості про припинення обтяження на підставі судового рішення можуть бути зареєстровані також за заявою боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, або самостійно реєстратором у зв`язку з отриманням судового рішення в своєму електронному кабінеті в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Водночас, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Таким чином, оскільки обтяження на майно позивачки було накладене в передбачений законом спосіб уже після придбання цього майна позивачем, суд, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, вважає, що позов [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на автомобіль шляхом визнання припиненим приватного обтяження рухомого майна підлягає задоволенню, оскільки обтяження рухомого майна, яке перебуває у власності позивача, порушує права останньої, як власника, та перешкоджає вільному та повноцінному здійсненню нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд у своїй постанові від 07.04.2020р. у справі №761/48585/18 зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Встановивши, що на час відчуження спірного автомобіля позивачці у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, місцевий суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати збереження сили застави для нового власника майна. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved