Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

26.01.2024 року до Новобузького районного суду Миколаївської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , зазначивши третьою особою Новобузьку міську раду Баштанського району Миколаївської області, у якому просила визнати за нею [PERSON] , право власності на земельну ділянку, площею 0,09 га, для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1076 від 01.11.2001 року, належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 16.04.2019 року вказаний договір визнано дійсним. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,09 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Дана земельна ділянка належить [PERSON] , так як під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна питання про передачу (відчуження) у власність земельної ділянки, на якій розташований даний житловий будинок, не вирішувалося. Вважає, що в силу ст.120, 125 ЗК України, разом з переходом права власності на будинок до неї перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2024 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 29.01.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 20.02.2024 року. Ухвалою суду від 20.02.2024 року на підставі п. 2 ч. 2 ст.223 ЦПК України відкладено судовий розгляд по справі на 10:00 год. 12.03.2024 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Також просила справу слухати без її участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 20.02.2024 року та 12.03.2024 року не з`явилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивачки, вирішено розгляд справи проводити в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за №1076 від 01.11.2001 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1076 від 01.11.2001 року, [PERSON] , як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , продала покупцю [PERSON] , належний [PERSON] житловий будинок і сторони підписали зазначений договір (а.с.8). [PERSON] на виконання п.8 біржової угоди, 09.11.2001 року зареєструвала своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а.с.9). Відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 16.04.2019 року, яке набрало законної сили 17.05.2019 року, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 01.11.2001 року через Вознесенську універсальну товарно-сировинну біржу за № 1076, визнано дійсним (а.с.11-12). Згідно державного акту про право приватної власності на землю, серії ІІІ-МК № 038496, виданого 26.11.1996 року, [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 2-531 від 09.07.1996 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку. Згідно ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності, визначено у частині першій статті 79 ЗК України, як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (ч.1 ст.120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на житловий будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку, не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі, якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , набувши право власності на житловий будинок, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна за №1076 від 01.11.2001 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1076 від 01.11.2001 року, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0,09 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд приходе до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved