Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 13 квітня 2023 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування в особі виконкому Покровської районної у місті ради, Покровський ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) визначення місця проживання дітей з батьком, звільненння від сплати заборгованості по аліментам, звільнення від сплати аліментів, в якій просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним, звільнити від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за період з лютого 2022 по лютий 2023, також просить звільнити від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки відповідач не піклується про дітей, не займається їх вихованням. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач [PERSON] вказує, що з відповідачем по справі перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Приблизно з жовтня 2018 стосунки з відповідачем стали погіршуватися, часто виникали сварки, тому з листопада 2018 стосунки припинили та відповідач разом з дітьми пішла від позивача, з того часу вони проживали окремо. Відповідач разом з дітьми переїхала у квартиру, яка знаходиться в антисанітарійному стані, діти не мають свого окремого ліжка, стола для навчання. У зв`язку з тим, що відповідач не займалася навчанням та вихованням синів, вони відставали за своїм віковим розвитком. Вказує, що відповідач не працювала, не мала постійного матеріального доходу, єдині грошові надходження були аліменти, які сплачував позивач на утримання дітей за судовим наказом виданим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2018 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. У зв`язку з невиконанням належним чином своїх батьківських обов`язків, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 22.02.2022 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Він весь час постійно спілкувався з дітьми, цікавився їх життям, офіційно працевлаштований, прохідником в ПП «Світекс» на ШУ РАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», має постійний дохід. Починаючи з 06.02.2022 у зв`язку з погіршенням умов проживання та відсутністю відповідача протягом певного часу поруч з дітьми, сини почали проживати разом з позивачем. Зазначає, що з лютого 2022 припинив сплачувати аліменти на утримання дітей, та згідно з розрахунком державного виконавця Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Толстової В.С. від 30.03.2023 в період з лютого 2022 по лютий 2023 включно заборгованість складає 55114,91 грн. З березня 2023 після чергової зустрічі дітей з відповідачем, [PERSON] відмовила позивачу забрати молодшого сина, що і послугувало зверненням до суду з відповідним позовом. Тому враховуючи бажання дітей залишитись проживати разом з батьком, просить суд визначити місце проживання дітей разом з ним, що цілком буде відповідати інтересам дітей, забезпечить комфортні умови та сприятиме їх здоровому розвитку, а також просить звільнити від заборгованості по сплаті аліментів та від сплати аліментів. 26.07.2023 [PERSON] подав змінену позовну заяву в якій просив стягнути аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, до досягнення дітьми повноліття. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягає, вказує, що забрав дітей, бо діти йому подзвонили та повідомили, що перебувають самі вдома та їм немає чого їсти. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 17.11.2023 позов не визнала, пояснила, що позивач не дає спілкуватися з дітьми, однак вона постійно телефонує та спілкується через телефон [PERSON] , на даний час аліменти отримує, збирає та не витрачає, крім того вказала, що має власне житло де живе її брат, але вона там жити з дітьми не може бо брат займається поганими справами. Зараз вона живе з співмешканцем в його квартирі та з його мамою, на даний час вона не працює. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, Деркач Н., в судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду письмову заяву в якій просила проводити розгляд за відсутності їх представника. Представник третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 11-00 год. 17.05.2023, за правилами загального позовного провадження. 05.06.2023 постановлено ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 25.09.2023 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 20.10.2023. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2019, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 947, 20.07.2013 народився [PERSON] , у відомостях про батьків зазначено: мати [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2019, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 836, [INFO] народився [PERSON] , у відомостях про батьків зазначено: мати [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 12) Відповідно до судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2018 по справі № 212/9380/18 стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13). Відповідно до акту від 23.03.2023, який підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , разом з синами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] в період з 06.02.2022 по 05.03.2023 (а.с. 14). Згідно довідки № 160 від 22.03.2023, довідки про доходи від 31.03.2023 №3 та характеристики з місця роботи ПП «СВІТЕКС», [PERSON] працює прохідником 4 розряду з 12.01.2021 по теперішній час, за час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, прагне підвищення кваліфікації, дисциплінарних стягнень не має, неконфліктний, за січень та лютий 2023 отримав загальний дохід в сумі 38020,78 грн (а.с. 15, 18, 27). [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.03.2024 зареєстрованого в реєстрі № 327 та витягом з Державного реєстру речових прав № 368793240 від 06.03.2024 (а.с. 203, 204). Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті раді № 84 від 01.03.2023 відмовлено у визначенні місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] , у зв`язку з відсутністю спору між матір`ю та батьком дітей (а.с. 17). Згідно характеристики підписаної класним керівником [PERSON] та директором КГ №4 КМР, О.Балєвою, [PERSON] , [INFO] , за час навчання показав достатній рівень знань з усіх навчальних дисциплін, за характером врівноважений, спокійний, іноді імпульсивний, серед однолітків має друзів, вихованням, навчанням, розвитком дитини заямається батько [PERSON] , мати [PERSON] розвитком, навчанням та вихованням дитини не займається, так як самоухилилася від виховання дитини з лютого 2022 (а.с. 19). Відповідно до характеристики підписаної класним керівником А.Мосюк та директором КГ №4 КМР, О.Балєвою, [PERSON] , [INFO] за час навчання виявив достатній рівень знань з навчальних дисциплін, навчається не в повну міру сил і часто відволікається, тому потребує постійного контролю зі сторони педагогів і батьків, на даний час навчається з використанням дистанційних технологій, батьком створені всі необхідні умови, він постійно цікавиься успіхами та досягненнями сина, завжди приходить до школи та виконує всі надані рекомендації класного керівника та корекційних педагогів, мати [PERSON] розвитком, навчанням та вихованням сина не займається приблизно з лютого 2022, так як самоухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, передавши організацію цього питання батькові (а.с.20). Згідно розрахунку державного виконавця Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Толстової В.С. заборгованість станом на 30.03.2023 складає 80123,68 грн. (а.с. 22-23). Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2022 по справі № 212/1393/22 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, за те, що вона залишила дітей на ніч та пішла зі своїм хлопцем (а.с. 24-26). Згідно акту обстеження умов проживання від 16.11.2023, обстежено умови проживання за адресою: [ADDRESS] , вони є задовільними, в квартирі чисто, охайно, в наявності побутова техніка, меблі, приготовані страви. У дітей є окремі місця для сну, в наявності куточок для навчання, гаджети, одяг та взуття згідно віку та сезону, стосунки в сім`ї доброзичливі, піклуються один про одного, для дітей створені належні умови для проживання. За цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 144). З висновку про визначення місця проживання дітей від 15.11.2023 №804 вбачається, що діти зареєстровані разом матір`ю за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . У письмовому поясненні від 09.11.2023 [PERSON] зазначила, що бажає брати участь у вихованнні та спілкуванні з дітьми, робити з ними уроки, іноді забирати їх з ночівлею, тому що діти постійно живуть з батьком. Виконком Покровської районної в місті ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне відмовити у визначенні місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з батьком, у зв`язку з відсутністю спору між батьками, про що було раніше складено рішення від 01.03.2023 (а.с. 157-159). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши сторін по справі та свідків, думку малолітньої дитини, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 11 Закону України Про охорону дитинства наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України Про охорону дитинства батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі М.С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Як вбачається з довідки про доходи та характеристики з місця роботи ПП «СВІТЕКС», позивач має можливість забезпечити комфортні умови для життя дітей та сприятиме їх здоровому розвитку. Згідно характеристик Криворізької гімназії № 4 відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , мати [PERSON] розвитком, навчанням та вихованням синів не займається приблизно з лютого 2022, так як самоухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, передавши організацію цього питання батькові (а.с. 19, 20). Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2022 по справі № 212/1393/22 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, за те, що вона залишила дітей на ніч та пішла зі своїм хлопцем (а.с. 25-26). В судовому засіданні [PERSON] , який є класним керівником [PERSON] , пояснив, що з осені 2022 діти проживають з батьком, вони ходили додому до відповідача, яка є матір`ю дітей,там було виявлено жахливі умови для життя. Вказав, що до цього [PERSON] не ходив до школи тиждень, тому вони почали з`ясовувати де дитина, а коли він почав жити у батька то став більш відкритим, покращив рівень навчання. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача [PERSON] , в судовому засіданні вказала, що діти мешкають разом з батьком останні півтора-два роки, а свідок [PERSON] , яка є нянею дітей пояснила, що 06.02.2022 зателефонували діти до позивача та сказали, що [PERSON] немає вдома понад добу та що вони голодні, після чого [PERSON] забрав їх до себе та до теперішнього часу вони мешкають з ним, а вона в свою чергу, з лютого 2022 до червня 2023 була їх вихователькою. Крім того вказала, що з червня по грудень 2022 вона не бачила, щоб мати спілкувалася з дітьми. Після судового засідання 17.11.2023 мати телефонувала дітям та молодший син ходив до неї в гості, там де вона зараз живе з новим чоловіком. В судовому засідання малолітній [PERSON] пояснив, що під час життя з матір`ю остання не займалася їх вихованням, навчанням та забезпеченням гармонічного розвитку, могла собі дозволити залишати їх з братом самотніх вдома на декілька днів. На даний час він почуває з татом дуже добре, йому подобається навчатися в школі, а брат в свою чергу бажає інколи спілкуватися з матір`ю, оскільки, на його думку, є малим за віком та не розуміє вчинків матері. Вказував, що коли вони були з мамою, то були голодні, при них в кастрюлі були червяки, в квартирі було брудно, але він намагався прибирати. Аналізуючи надані до справи докази, пояснення свідків та малолітньої дитини, також враховуючи, що мати дітей [PERSON] ніде не працює, не має постійного доходу, хоча і має у власності житло, але згідно її пояснень вона не має можливості там жити, при цьому до суду не надала акту обстеження її побутових умов, не вказала де саме вона може жити разом із дітьми, з метою гармонійного розвитку дітей, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити та визначити місце проживання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , що буде відповідати якнайкращим інтересам дітей та сприятиме повноцінному їх вихованню та розвитку. При цьому слід зауважити, що визначення місця проживання дітей разом з батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дітьми та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання останніх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з синами, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні, й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. У п.22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що, у випадках передбачених ст.197 СК України, суд може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.2 зазначеної Постанови, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З аналізом зазначеної правової норми встановлено, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №592/2683/17. Аналогічна вимога встановлюється нормами ст. 273 СК України, де зазначено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, діюче законодавство не передбачає. Так, згідно розрахунку державного виконавця Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Толстової В.С. заборгованість станом на 30.03.2023 складає 80123,68 грн. з урахуванням наявності заборгованості до лютого 2022 в розмірі 25008,77 грн., заборгованість за період з лютого 2022 по лютий 2023, коли саме сини проживали з позивачем, складає 55114,91 грн. З доданих до справи доказів, пояснень свідків та малолітньої дитини вбачається, що [PERSON] з лютого 2022 по лютий 2023 забрав дітей до себе, проживав з ними та здійснював їх утримання, при цьому, заборгованість, яка утворилася за вказаний період свідчить про виникнення істотних обставин, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що існують правові підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилася за період з лютого 2022 по лютий 2023 в сумі 55114,91 грн. При вирішенні позовної вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з наступного. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 188 СК України встановлено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів на підставі судового рішення. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (справа «Нойлінгер і Шурук», №41615/07, 6 липня 2010 року, і «Х проти Латвії», заява №27853/09, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (справа «Сахін проти Німеччини», заява №30943, ЄСПЛ 2003 VІІІ). Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладених норм права, враховуючи тривалість проживання дітей з лютого 2022 по лютий 2023 з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, що стало підставою для визначення місця проживання дітей з батьком, суд приходить до висновку про необхідність звільнення позивача від сплати аліментів на користь [PERSON] в подальшому, так як діти фактично мешкають з позивачем. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи аналіз викладених норм права, обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, тому суд вважає можливим позов задовольнити, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно з дня подачі позову до суду, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи від дня пред`явлення позову відповідно до ст. 191 СК України, а саме з 13.04.2023. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути відповідача 3220,80 грн. судового збору, який сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 141, 160, 161, 180, 181, 182, 183, 188, 191, 197, 273 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved