Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (далі - відповідач, ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН») за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Грисюк О.В.), в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 11.06.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., що зареєстрований в реєстрі за №63031, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача стягнуті, в межах виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, грошові кошти у розмірі 1 642,20 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 11.06.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №63031, яким запропоновано стягнути з нього на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором №3607612177/209412 від 15.01.2020 року, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ», за період часу з 03.06.2021 року до 09.06.2021 року розмірі 5 367,60 грн., яка складається з: 2 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 367,60 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню - 6 567,60 грн. 11.07.2022 Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Городецькою Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11.06.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., що зареєстрований в реєстрі за №63031. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, а саме, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано оригіналу нотаріально посвідченої угоди, виписки з рахунку боржника та нотаріус не пересвідчився у наявності безспірної заборгованості. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Також позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису Приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 11.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №63031, у межах виконавчого провадження [NUMBER]. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕБЕТ КОЛЛЕКШН» за участю третьої особи Приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни про визнання виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.11.2023 року; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецьку Юлію Сергіївну (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Городецька Ю.С.). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто позивачу. 18.09.2023 на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Ягодки О.А. надійшла заява про приєднання до матеріалів справи копії опису направлення копії позовної заяви разом з ухвалою про відкриття провадження на адресу Приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю.С. 20.09.2023 на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Ягодки О.А. надійшла заява про приєднання до матеріалів справи роздруківки трекінгу направлення копії позовної заяви разом з ухвалою про відкриття провадження на адресу Приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю.С. 18.10.2023 на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Ягодки О.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача та третіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.03.2024 року. 01.12.2023 на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 04.12.2023 на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Ягодки О.А. надійшла заява про приєднання до матеріалів справи акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги. В судове засідання 04.03.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача у заяві від 18.10.2023 року просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника; третя особа-2 у заяві від 01.12.2023 року просила розглядати справу за її відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві від 18.10.2023 року та третя особа-2 у заяві від 01.12.2023 року просили розглядати справу за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 15.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» (далі - Товариство) та [PERSON] (далі - Клієнт) укладено договір про надання фінансового кредиту №3607612177/209412 (далі - Договір про надання фінансового кредиту №3607612177/209412 від 15.01.2020 року), відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у розмірі 2 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а. с. 9 - 10). Як визначено у п. п. 1.2. - 1.3. Договору, кредит надається строком на 20 днів, тобто до 03.02.2020 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. 15.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту №3607612177/209412 від 15.01.2020 року, відповідно до якого сторони узгодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а. с. 11). 11.06.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №63031, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором №3607612177/209412 від 15.01.2020 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ГОУФІНГОУ», за період часу з 03.06.2021 року до 09.06.2021 року розмірі 5 367,60 грн., яка складається з: 2 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 367,60 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню - 6 567,60 грн. (а. с. 11). ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю.С. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11.06.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., що зареєстрований в реєстрі за №63031 (а. с. 12). 11.07.2022 року Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області області Городецькою Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11.06.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., що зареєстрований в реєстрі за №63031. Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, з 26.11.2014 року по 22.02.2017 року нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями на підставі наданого кредитором оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Проте, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження надання нотаріусу на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору. Також суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зроблено правовий висновок про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування та позиції позивача. Жодного повідомлення позивачу від нотаріуса не надсилалося. Так, належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.08.2018 року № 75. Розрахунок заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Натомість, доказів надання приватному нотаріусу належним чином оформленої засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості до матеріалів справи не долучено. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику вимоги стягувача про усунення порушень за кредитним договором №3607612177/209412 від 15.01.2020 року та одержання її боржником, що є порушенням процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16, посилаючись на приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису від 11.06.2021 року, вчиненого Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., що зареєстрований в реєстрі за №63031, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №3607612177/209412 від 15.01.2020 року, таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів, стягнутих в рамках виконавчого провадження ВП [NUMBER] за виконавчим написом Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 11.06.2021 року №63031, суд зазначає наступне. Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 викладено висновок про те, що правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Відповідно до даних, наданих із застосунку «Дія», на виконання постанови Приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю.С. від 11.07.2022 року про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з примусового стягнення з [PERSON] заборгованості за виконавчим написом Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №63031 від 11.06.2021 року, [PERSON] в межах даного виконавчого провадження було сплачено 1 642, 20 грн. (а.с. 26). Ураховуючи те, що правова підстава для стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості відпала у зв`язку із визнанням виконавчого напису Приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 11.06.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за №63031 таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 1 642,20 грн. було безпідставним. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 1 642,20 грн., стягнутих в рамках виконавчого провадження ВП [NUMBER] за виконавчим написом за виконавчим написом Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 63031 від 11.06.2021 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору за подання позовної у розмірі 1 073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 32528798800007502994 від 09.08.2023 року. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 073,60 грн. грн. у відшкодування судових витрат. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зроблено правовий висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 14 073,60 грн. та складаються з: 1 073,60 грн. - судовий збір за подання позовної заяви та 13 000 грн. - витрати на професійну правничу (правову) допомогу. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №20/12/07/2023 від 13.07.2023 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Лідери Захисту»,; копію додаткової угоди від 09.08.2023 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №20/12/07/2023 від 13.07.2023 року; прийому-передачі наданих послуг від 04.09.2023. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу - 13 000,00 грн. не є співмірним зі складністю справи, виконаною роботою (наданими послугами), часом, витраченим на виконання цих робіт (надання послуг), та обсягом наданих послуг та виконаних робіт; такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і не є розумним. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт оплати витрат на професійну правову допомогу. Так, до матеріалів справи не додано квитанцію про оплату послуг адвоката, тощо. За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved