Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

12.09.2023 року позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Ткачук А.Д. звернулась з вищевказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 13.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач обгрунтовуючі свої вимоги, посилається на те, що 19.08.2011 року між сторонами було укладено шлюб. На протязі останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Між сторонами відносини припинені, сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом. На думку позивача, сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та особистим планом щодо подальшого власного життя. Позивач вважає, що примирення між позивачем та відповідачем неможливе тому просила шлюб розірвати. 27.10.2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки вважає, що шлюб можна зберегти. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовну заяву, на розірванні шлюбу наполягали, позивач строк на примирення просила не надавати. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, просив суд відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис №993, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо. Позивач зазаначає, що сумісне життя не можливе. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Заперечуючи проти розірвання шлюбу відповідач не надав доказів, які б вказували на вчинення ним фактичних дій, направлених на збереження родини. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача. Крім того, суд бере до уваги, що справа перебуває в провадженні суду з вересня 2023 року, тобто було достатньо часу на примирення сторін, що зроблено не було, а відтак, суд приходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 гривень.

Outcome: approved