Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

25.12.2023 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою у якій просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №0046765 від 17.12.2019 у розмірі 36841,80 грн. та судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 2 684 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2019 року між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» (ідентифікаційний код 39849797) було підписано заяву-договір №0046765 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних. Як вбачається з заяви-договору №0046765 від 17.12.2019 року, відповідач підписанням заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку беззастережно приєдналася до умов договору. На підставі договору про відступлення права вимоги №26/11/2021-1 від 26.11.2021 права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором перейшли від АТ «РВС БАНК» до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс». Станом на 05.12.2023 відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого сума заборгованості становить 35330,35 грн., що складається: 15496,02 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4682,83 грн. заборгованість за процентами, 15151,50 грн. заборгованість за комісією, 261,35 грн. 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року, 1250,10 грн. інфляційні втрати за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав свої обов`язки, передбачені кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом свої порушених прав. Ухвалою суду від 08.01.2024 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 06.02.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що посилання позивача на те, що відповідач підписанням заяви-договору акцептував укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та приєднався до умов договору не мають законних підстав. Відповідач не могла повністю ознайомитися зі всіма умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, оскільки вони мають значний обсяг та стосуються усіх аспектів надання банківських послуг, що потребують значного часу для вивчення. Враховуючи норми чинного законодавства, положення заяви-договору про стягнення комісії за супроводження комісії є нікчемними. Згідно розрахунку заборгованості по щомісячній комісії яка надана позивачем, зазначено, що відповідач сплатила 3030,30 грн. комісії за супроводження кредиту. Вважає, що дана сума має бути зарахована за тілом кредиту. Окрім того, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року та інфляційні втрати за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року нараховані не вірно. Представник позивача прохав розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач та її представник у судові засідання 07.02.2024, 06.03.2024 не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судове засідання відповідачем до суду не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.12.2019 року між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» (ідентифікаційний код 39849797) було підписано заяву-договір №0046765 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних (а.с.17). Відповідач підписанням заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку беззастережно приєдналася до умов договору. За умовами Заяви відповідачеві було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20 202,02 гривень, строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка, % річних - 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 5 % від суми наданого кредиту. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач отримала платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору №0046765 від 17.12.2019 року (а.с. 17). Грошові кошти у сумі 20 202,02 гривень були зараховані АТ «РВС БАНК» 17.12.2019 року на картковий рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується меморіальним ордером (а.с.27). Відповідно до п.п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі. Додатком №1, який є невід`ємною частиною Заяви-Договору №0046765 від 17.12.2019 року визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення Кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за договором (а.с. 18). У разі порушення терміну погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу, в тому числі його частини, встановленого Графіком платежів, така починаючи з наступного дня за днем встановленого терміну погашення згідно з Графіком платежів і до дня погашення простроченої заборгованості. З дня виникнення простроченої заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, встановленого Графіком платежів, Банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості за Споживчим кредитом, у тому числі Щомісячних платежів у розмірі 10,00 гривень за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафу та/або пені не звільняє Клієнта від виконання зобов`язань, за порушення яких передбачені штраф та/або пеня, і так само не звільняє його від обов`язку відшкодувати Банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором, у тому числі будь-які витрати, що були понесені Банком у зв`язку зі стягненням заборгованості з Позичальника за Договором. (п. 7.3.11 Публічної пропозиції). Пунктом 7.7.2 Публічної пропозиції визначено, зокрема, що Клієнт зобов`язаний: - Повернути Споживчий кредит та сплатити всі передбачені Заявою-Договором плати (платежі) на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених Договором (п.п. 7.7.2.4.); - Виконати своєчасно та в повному обсязі зобов`язання, передбачені Договором, не пізніше кінцевого терміну закінчення, що визначений в Заяві-Договорі (п.п. 7.7.2.5.); - У разі порушення строків та/або несплати необхідної до погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, що передбачені Графіком платежів, частково або в повному обсязі, сплатити на користь Банку штрафні санкції (штрафи та пеню) на умова передбачених Договором. У разі порушення Клієнтом будь-якої з умов Договору, на вимогу Банку достроково та в повному обсязі погасити заборгованість за сумою Споживчого кредиту, Процентами, Щомісячної комісії та інші платежі, що передбачені умовами Договору протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня одержання від Банку повідомлення про таку вимогу шляхом направлення повідомлення згідно з положеннями Договору (п.п. 7.7.2.10.) В свою чергу, згідно з умов п. 7.7.3.4. Публічної пропозиції, Банк має право при порушенні Клієнтом термінів виконання будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених Договором, строк виконання яких/якого вже настав, в тому числі про порушенні строків сплати платежів, передбачених Графіком платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць - вимагати від Клієнта дострокового повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі, в примусовому порядку. Відповідно до п. 7.7.2.17. Публічної пропозиції встановлено, що Клієнт зобов`язується сплачувати Банку нараховуванні проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання Клієнтом зобов`язань за Споживчим кредитом (Кредитом). Таким чином, свої зобов`язання по кредитному договору банк виконав у повному обсязі, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконувала, не сплачувала своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно наданими банком розрахунками заборгованість [PERSON] за Заявою-Договором №0046765 від 17.12.2019 року станом на 05.12.2023 становить 35330,35 грн., що складається з: 15496,02 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4682,83 грн. заборгованість за процентами, 15151,50 грн. заборгованість за комісією, 261,35 грн. 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року, 1250,10 грн. інфляційні втрати за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року (а.с.36-47). 26.11.2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги№26/11/2021-1 (а.с. 19-21). Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Як вбачається з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до Відповідача за Заявою-Договором №0046765 від 17.12.2019 року на загальну суму 35 330,35 гривень (позиція №238), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 496,02 гривень;- заборгованість за процентами - 4 682,83 гривень; - заборгованість за комісією - 15 151,50 гривень; - заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 0,00 гривень. Новий кредитор, відповідно до п.п.1.4 п. 1 Договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору. 26.11.2021 року ТОВ «ФК «Паріс» на ім`я відповідача було направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання (а.с. 43-46). Згідно ч.ч.1,2ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). З положень ч. 1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на змістстаттей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування»(далі Закон №1734-VIII). За змістом ч. 2ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Отже, як встановлено судом, сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування. Банк надав відповідачу [PERSON] кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачем та банком в подальшому було відступлено право вимоги до позивача. У зв`язку з чим доводи відповідача про те, що відповідач акцептував укладення кредитного договору та приєднався до умов договору не мають законних підстав, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 15151,50 грн. заборгованості за комісією, то суд приходить до наступного. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у текст ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22). Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення Заяви-Договору № 0046765 від 17.12.2019 про стягнення щомісячної комісії за супроводження кредиту: 5% від суми наданого кредиту є нікчемними. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 15151,50 грн. необхідно відмовити з підстав їх необґрунтованості. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач частково виконувала зобов`язання за договором. Так згідно розрахунку заборгованості по щомісячній комісії, яка надана позивачем, зазначено, що відповідач сплатила 3030,30 грн. комісії за супроводження кредиту. З огляду на вищевказане, суд доходить висновку, що сплачена позичальником комісія має бути зарахована до суми основного зобов`язання - тіла кредиту, в порядку ст. 216 ЦК України. Таким чином, залишок за тілом кредиту становить 12465,72 грн. (15496,02 -3030,30 = 12465,72), заборгованість за процентами 4682,83 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом . Як вбачається з матеріалів справи, грошове зобов`язання, порушене відповідачем за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 року. Порядок розрахунку інфляційних витрат передбачений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 року. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року по справі № 910/13071/19 вбачається, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України, з урахуванням листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997, передбачає такий математичний підхід округлення: якщо час прострочення у неповному місяці більше півмісяця, це дорівнює 1 (одному) місяцю, якщо менше - дорівнює 0, та індекс інфляції за такий неповний місяць не враховується у розрахунках інфляційних втрат. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що індекс інфляції за листопад 2021 року не повинен враховуватися у розрахунку інфляційних втрат. Загальний відсоток інфляції розраховується відповідно до листа Верховного Суду України №62-97 р. від 03.07.1997 р., шляхом множення усіх показників інфляції за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року включно: (100,60/100) * (101,30/100) * (101,60/100) = 1,03538325 (103,54- індекс інфляції) Суму інфляції розраховуємо за формулою: сума основного боргу * індекс інфляції / 100% - сума основного боргу. Сума основного боргу 17148,55 грн. (12465,72 + 4682,83). 17148,55*103,54/100% - 17148,55= 607,05 грн. Тож інфляційні нарахування на суму прострочених грошових зобов`язань становлять 607,05грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем рахується заборгованість відповідача за прострочення грошових зобов`язань за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року. Кількість прострочених днів виконання зобов`язання становить 90 календарних днів. Розрахунок 3 % за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року: Сума основного боргу* процентна ставка * кількість днів / 365 днів / 100% 17148,55 *3%*90/365 /100 = 126,85 Отже, 3 % за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року складають 126,85 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з позивача на користь позивача становить 17882,45 грн.: 12465,72 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4682,83 грн. заборгованість за процентами, 126,85 грн. 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року, 607,05 грн. інфляційні втрати за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5859 від 05.12.2023 (а.с.2). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 1). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 36841,80 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 17882,45 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 49% (17882,45 х100:36841,80 = 49%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 49 %, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1315,16 грн. (2684,00 х 49 % = 1315,16). На підставі викладеного та

Outcome: partial