Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

30.11.2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання дітей, у якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що12.09.2009 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2022 року шлюб між батьками дітей розірваний. З грудня 2022 року відповідач почав поводити себе агресивно, у зв`язку із чим позивачка неодноразово викликала поліцію та відносно відповідача складались протоколи про домашнє насилля. Діти важко реагують на поведінку батька, хлопчик почав виявляти прояви тривоги, що призвело до необхідності звернення до лікаря. Колишнє подружжя не дійшло згоди з ким будуть проживати діти, а тому позивача вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 07.12.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 23.01.2024 року від органу опіки та піклування витребуваний письмовий висновок щодо розв`язання спору. До початку проведення підготовчого засідання представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Відповідач до початку проведення підготовчого засідання звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позов визнає. Представники третіх осіб в підготовче засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні клопотання третіх осіб про розгляд справи без участі їх представників. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідач визнає позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи позивач та відповідач є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 14-15). Позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорту (а.с. 10-12). Між сторонами у справі виникають конфліктні ситуації, у зв`язку із чим позивача зверталась до органів поліції і стосовно відповідача був складений протокол про вчинення домашнього насильства, а постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.12.2022 року у справі №369/11757/22 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ВАВ № 105107 від 04 листопада 2022 року про адміністративні правопорушення) та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в 340 (триста сорок) гривень в дохід держави (а.с. 6-9, 19). Як свідчать наявні в матеріалах справи медичні документи, у [PERSON] , [INFO] , діагностовано тривожно-фобічний розлад у дитячому віці, дитина дійсно перебуває у стані підвищеної тривожності, прагне зберегти спокій та гармонію в сім`ї, до складу якої входять він, молодша сестра [PERSON] , мама, дідусь та бабуся, а також кішка. [PERSON] не малював тата. На стандартне запитання « Подивись уважно на малюнок. Ти хочеш ще когось намалювати?». [PERSON] впевнено відповів «Ні». Дитина потребує психоемоційної підтримки та спокійної атмосфери вдома для того, щоб якомога скоріше вирівняти свій стан (а.с. 18, 20). Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх від 15.02.2024 року зазначено наступне: «Громадяни [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2022 року шлюб між батьками дітей розірвано. Діти з матір`ю проживають за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови проживання дітей створено належним чином. діти забезпечені усім необхідним для розвитку, виховання та відпочинку, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 09.01.2024 року склали відповідний акт. Малолітні [PERSON] та [PERSON] в розмові повідомили працівникам Служби, що хочуть проживати разом із мамою. Діти бояться батька. Відповідно до довідки ТОВ «АКФА АЛЮМІНІУМ» гр. [PERSON] працює на посаді менеджера з продажу з 2019 року, має стабільний дохід. Відповідно до довідки консультативно-діагностичного центру Святошинського району м. Києва від 03.01.2024 року про проходження попереднього, періодичного та позачергового наркологічного та психіатричного оглядів гр. [PERSON] на відповідних обліках не перебуває. У характеристиці від 01.01.2024, наданій спеціалізованою школою №185 Святошинського району м. Києва, малолітній [PERSON] , 2012 р.н., є учнем 6-Б класу. Учень має достатній рівень знань з навчальних предметів, не має пропусків занять без поважних причин. Малолітня [PERSON] , 2014 р.н., є ученицею 4-Г класу. Учениця має достатній та високий рівень знань з навчальних предметів. [PERSON] уважна на уроках, пропусків занять без поважних причин не має. Мати дітей, гр. [PERSON] , тримає постійний зв`язок із класними керівниками. За інформацією КНП «ЦПМСД №1 Святошинського району м. Києва» від 02.01.2024 року, діти [PERSON] , 2012 р.н., та [PERSON] , 2014 р.н., на диспансерному обліку не перебувають. Діти зазвичай відвідують медичний заклад у супроводі матері. Рекомендації лікарів виконуються належним чином. Гр. [PERSON] зазначає, що колишній чоловік вчиняв психологічне насилля відносно неї та їхніх малолітніх дітей. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.12.2022 року гр. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства відносно колишньої дружини та двох малолітніх дітей. Крім того, 19.08.2023 року ВРПЛ Вишгородського РГП було винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно гр. [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно гр. [PERSON] . Також відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.09.2023 гр. [PERSON] видано обмежувальний припис відносно колишньої дружини та дітей строком 6 місяців за скоєння домашнього насильства. Гр. [PERSON] зазначила, що через агресивну поведінку колишнього чоловіка старший син [PERSON] став занадто дратівливим, почав проявляти ознаки тривожності та навіть страху, через що вона звернулася за психологічною допомогою для сина. У характеристиці загального психоемоційного стану малолітнього [PERSON] , 2012 р.н., наданій ТОВ «СТАРТІНГ», зазначено, що малолітній [PERSON] не хоче ходити до школи через страх, що там буде батько і почне кричати. Дитина цього соромиться і переживає. Також у розмові із психологом малолітній [PERSON] проговорював, що переживає за маму та сестру, коли тато влаштовує скандали. За результатами діагностики виявлено, що дитина перебуває у стані підвищеної тривожності, прагне зберегти спокій та гармонію в сім`ї, до складу якої батько не входить. Малолітній [PERSON] потребує психоемоційної підтримки та спокійної атмосфери вдома. Гр. [PERSON] письмово повідомив Службу, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом з їх матір`ю. Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, гр. [PERSON] » Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України можна дійти висновку, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленими Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 СК України). За змістом ст. 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Згідно ст.ст. 3, 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Відповідно до положень ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ст. 160 СК України). Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачкою в повній мірі створено для дітей належні умови для виховання та розвитку: позивачка офіційно працевлаштована, має стабільний дохід; має постійне місце проживання, яке належним чином облаштоване, в тому числі і для проживання, розвитку та виховання дітей; турбується про отримання дітьми шкільної освіти та про стан їх здоров`я. Визначаючи місце проживання дітей суд ураховує відповідний висновок органу опіки та піклування, малолітній вік дітей, той факт, що діти фактично проживають з позивачкою, бере до уваги інтереси дітей в умовах розірвання шлюбу між батьками та їх фактичного окремого проживання, а також враховує, що відповідач визнає позов щодо проживання дітей з матір`ю. Будь-яких даних, які б перешкоджали визначенню місця проживання дітей разом з їх матір`ю судом не встановлено і учасниками справи не доводилось. Здійснюючи розподіл судових витрат стосовно сплаченого позивачем судового збору, суд враховує, що до початку розгляду справи по суті відповідач визнав вимоги позову, тож ураховуючи положення ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останньою судовий з бір у розмірі 50%, а інша частина сплаченого судового збору у розмірі 50% підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved