Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

06 грудня 2023 року в провадження суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 03 травня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1194369, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у сумі 13 000 гривень, строком на 30 днів. 27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №1194369 від 03 травня 2021 року щодо [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за договором позики №1194369 від 03 травня 2021 року щодо [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості відповідача, станом на 09 листопада 2023 року, становить 40 901,91 гривню, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13 000 гривень, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 27 664 гривень, нараховані 3% річних 29,91 гривень та інфляційні втрати 208 гривень. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Просить задовільнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість і судові витрати по справі, які складаються із судового збору 2 684 гривень та витрат на правову допомогу 13 000 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 29 лютого 2024 року від неї надійшла заява, в якій просить суд, у разі неможливості проведення судового засідання 01 березня 2024 року о 08:30 годині в режимі відеоконференції, здійснити розгляд справи в її відсутність. Судом постановлено ухвалу про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, однак в призначений час судового засідання, представник позивача на зв`язок не вийшла, тому, відповідно до її заяви, суд розглянув справу в її відсутність, за наявними в справі письмовими доказами. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, 18 січня 2024 року надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 03 травня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №119436. Відповідно до п. 2 договору про надання позики: - сума позики становить 13 000 грн. - строк позики становить 30 днів - процентна ставка (базова, фіксована) становить, яка нараховується за кожен день користування позикою. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 03 травня 2021 року по 27 січня 2022 року. Щодо цього слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». Тож, за оспорюваним договором відсотки за користуванням кредиту були нараховані за межами строку кредитування, відтак у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 02 червня 2021 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] в період з 02 червня 2021 року по 19 вересня 2021 року погашено 10 444,79 гривень. Оскільки відповідно до п. 2 Договору про надання позики визначено, сума позики становить 13 000 гривень, строк позики становить 30 днів, процентна ставка (базова, фіксована) становить, яка нараховується за кожен день користування позикою, процентна ставка (базова)/ день 1,99%. 13 000 (сума позики) х 30 (строк позики) х 1,99% (процентна ставка) /100) = 7 761 гривень. За умовами\~договору позику\~первісним кредитором\~правомірно було\~нараховано виключно\~відсотки в\~розмірі 7\~761\~гривень,\~що в\~загалом становила\~б загальну\~суму заборгованості\~в розмірі\~20\~761\~гривень (13\~000\~+\~7\~761).\~Однак,\~слід також\~врахувати оплату\~ [PERSON] ,\~що в\~загальному розмірі\~становить 10\~444,79\~гривень,\~відповідно до\~наданого позивачем\~розрахунку. Відтак, в даному випадку заборгованість відповідача за договором позики №119436 складає 10 316,21 гривень (20 761 10 444,79), тож саме така сума підлягає задоволенню, як сума боргу за договором. В решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід зазначити, що витрат позивача на професійну правничу допомогу, є не співмірними та не відповідають критерію реальності і розумності адвокатських витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, відповідач вважає, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача підлягає зменшенню. Просить суд позовні вимоги задовільнити частково, стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати. 08 лютого 2024 року представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що як вбачається із умов договору позики, процентна ставка базова на день складає 1,99%, знижена процентна ставка за день складає 0,69%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день складає 2,70%, орієнтована річна процентна ставка складає 25185%. Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів", які затверджені рішенням Загальних зборів учасників товариства, із якими позичальник ознайомлювався у відповідності до умов договору позики, визначено, п.6.1 за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти у розмірах, визначених у договорі позики, позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного договору позики; п.6.2 проценти за користування позикою нараховуються на виходячи із строку фактичного користування позикою; п.6.3 нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховуються за процентними ставками, визначеними в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою, включаючи день (дату) видачі позики та включаючи день (дату) її повернення; п.6.8 сторони домовилися, що у разі неповернення позичальником заборгованості у встановлені договором позики строки, товариство має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) у порядку, визначеному цими правилами та договором позики; змінити кінцеву дату строку дії договору позики на дату фактичного виконання позичальником своїх зобовязань за договором позики, що тягне за собою зміну кінцевої дати строку позики на відповідну дату. Сторони підтверджують, що вказаний у цьому пункті порядок внесення змін до договору позики в частині зміни кінцевої дати строки позики, є такими, що погоджені сторонами та не потребує укладання окремих додаткових угод до договору позики. Тобто. фактично умовами договору позики передбачається нарахування відсотків до повного виконання зобов`язань позичальником та пролонгація автоматична такого договору. Крім того, заявлена сума відповідачем до стягнення на правничу допомогу складає 9 500 гривень, однак, просить звернути увагу на незначну складність справи, основний масив витрат на правничу допомогу надано, а документів щодо понесених витрат не надано взагалі. Просить задовільнити позовну вимогу повністю, в задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу - відмовити. 29 лютого 2024 року представником відповідача подані додаткові пояснення по справі, в яких він зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 03 травня 2021 року по 28 грудня 2022 року, відповідно до умов договору позики, строк дії договору встановлений сторонами на 30 днів, тобто до 02 червня 2021 року, відтак, відсотки, нараховані після 02 червня 2021 року (після закінчення строку позики, визначеного в п.2 договору позики) задоволенню не підлягають. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. 03 травня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем - [PERSON] , було укладено договір позики №1194369. Згідно п.п.1,2 вказаного Договору, за цим договором товариство зобов`язується передати позичальникові у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сума позики складає 13 000 гривень. Кредит надається на строк 30 днів. Процентна ставка (базова)/день фіксована та становить 1,99%, знижена процентна ставка становить 0,69%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день становить 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 251,85%. Відповідно до п.4.2 Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з п.5 Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт)пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Вищевказаний Договір підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п.4.2). Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору (п.10). Договір підписано відповідачем електронним підписом. Правила додаються. Як вбачається з листа ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» від 04 травня 2023 року, 03 травня 2021 року на карту № [NUMBER] здійснено грошовий переказ у сумі 13 000 гривень. Номер платежу 6375562939926188074765362. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про надання фінансових послуг, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Із наданих позивачем та досліджених судом документів (зокрема відомості про щоденні нарахування встановлено, що відповідач користувалась наданими їй кредитними коштами, кошти в порядку та строки встановлені в договорі не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором позики №1194369 від 03 травня 2021 року станом на 09 листопада 2023 року в розмірі 40 901,91 гривня. 27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №1194369 від 03 травня 2021 року щодо [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за договором позики №1194369 від 03 травня 2021 року щодо [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло грошової вимоги до відповідача в сумі 40 901,91 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . Суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконала зобов`язання за договором позики, а тому з неї на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків у сумі 27 664 гривні, суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 03 травня 2021 року по 28 грудня 2021 року включно, тобто станом на дату відступлення TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до умов договору позики, строк дії договору встановлений сторонами на 30 днів, тобто до 02 червня 2021 року включно. Відповідно до п.4 умов договору позики №1194369 від 03 травня 2021 року встановлено, що проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення на залишок позики. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором позивач просить стягнути заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 27 664 гривні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.2 ст.1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України»(п.п 81-85, 91). Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за межами строку кредитування, відтак у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 02 червня 2021 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вимоги позивача про стягнення відсотків за користування позикою в період з 03 травня 2021 року по 02 червня 2021 року в сумі 7 761 гривня є обґрунтованими. З розрахунку заборгованості до договору позики №1194369 від 03 травня 2021 року вбачається, що [PERSON] за період з 02 червня 2021 року по 19 вересня 2021 року сплатила на користь первісного позивача 10 444,79 гривень. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за договором позики в розмірі 10 316,21 гривень (13 000 гривень тіло кредиту + 7 761 гривня - нараховані відсотки за період з 03 травня 2021 року по 02 червня 2021 року - 10 444,79 гривень - сплачені позивачем). Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 316,21 гривень, є обґрунтованими, внаслідок чого підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, згідно із розрахунком заборгованості наданим позивачем: сума інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язань за лютий 2022 року становить 208 гривень; сума 3% річних від простроченої суми за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року становить 29,91 гривень. Зазначений розрахунок суд вважає достовірними, правильними та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, тому позовна вимога в цій частині є такою, що підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач просить суд стягнути понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 684 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 гривень. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №0398900018 від 24 листопада 2023 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 684 гривні. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 697,84 гривень (26% задоволених позовних вимог позивача в сумі 10 554,12 гривень від заявленої ціни позову в 40 901,91 гривень). Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Так, договірні відносини між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Колект Центр» підтверджені договором № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року. Як вбачається з вказаного Договору, укладеного між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та клієнтом - ТОВ «Коллект Центр», клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно Заявки на надання юридичної допомоги №18 від 04 листопада 2023 року та Витягу від 2208 листопада 2023 року з Акту №2 про надання юридичної допомоги, сторони за Договором № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, підписавши цю заявку погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 2 год. вартістю 3 000 гривень; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 5 год. вартістю 10 000 гривень. 09 листопада 2023 року ТОВ «Коллект Центр» оплатило на рахунок АО «Лігал Ассістанс» 52 000 гривень, призначення платежу надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року про надання правової допомоги, що підтверджується платіжною інструкцією АБ «Укргазбанк» №0396740000 від 09 листопада 2023 року. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» договором № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, заявкою на надання юридичної допомоги, витягом від з Акту №2 про надання юридичної допомоги та платіжною інструкцією від 09 листопада 2023 року. Таким чином, позивачем надано докази на понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 13 000 гривень. Разом з тим, п.п. 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу наведені в Заявці та Витязі з Акту про надання правової допомоги, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, який здійснює свою діяльність протягом тривалого часу, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу. З урахування наведеного та вимог ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги, що позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] задоволено частково, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Вимоги відповідача про стягнення з позивача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки не доведені жодним належним та допустимим доказом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved