Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком шляхом встановлення порядку участі діда у вихованні в якому просить суд: - усунути перешкоди у спілкуванні діда з онуком, встановивши наступний графік для зустрічей та участі діда, [PERSON] у вихованні онука [PERSON] : 1) надавати можливість діду [PERSON] вільно спілкуватись із онуком [PERSON] з 08:00 до 20:00 засобами телефонного зв`язку та через мобільні додатки «Viber», «WhatsApp», «Telegram»; 2)встановити систематичний графік побачень діда з онуком у суботу з 09 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. та неділю з 10 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. кожного тижня місяця, а також у святкові дні та день народження онука [PERSON] , з 10 год. до 15 год. 00 хв. за адресою місця проживання діда: [ADDRESS] , без присутності батька. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що його донька [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа №520/4656/17). Від шлюбу укладеного між донькою позивача та відповідачем в них народився син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 8341, який проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , оскільки, зі слів позивача його донька вже декілька років працює та навчається за кордоном для того щоб забезпечити гідне майбутнє своїй дитині. Проте, кожного місяця донька позивача перераховує грошові кошти на утримання своєї дитини на банківську картку відповідача та висилає подарунки для своєї дитини. Отже, [PERSON] є онуком позивача [PERSON] , а позивач відповідно є дідусем. Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає йому бачити онука та приймати участь у його вихованні. Станом на дату звернення до суду із позовом, позивач зазначає, що не бачив свого онука [PERSON] вже декілька місяців, оскільки відповідач чинить перешкоди у їхньому спілкуванні з онуком, а саме, позивач не може піти з онуком на прогулянку до парку, не може навіть подзвонити онуку оскільки всі дзвінки онука контролює відповідач. Враховуючи викладене, з посиланням на те, що онук має право на безперешкодне спілкування з дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа розподілена судді Коваленко О.Б. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.04.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 01.06.2023 у підготовче судове засідання призначене на 10.00 годин в приміщенні Київського районного суду м. Одеси відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином, відзив до суду не надіслав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київської районної адміністрації ОМР, як орган опіки та піклування до суду не з`явилась. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2023 було залучено Службу у справах дітей Одеської міської ради до участі в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком шляхом встановлення порядку участі діда у вихованні онука, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 22.01.2024 від Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування до Київського районного суду м. Одеси надійшов лист, відповідно до якого третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору зазначає, що з метою з`ясування думки відповідача з приводу даної ситуації для складання висновку про встановлення порядку участі діда у вихованні онука неодноразово, на адресу відповідача, направлялись запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації ОМР, які відбулись 02.11.2023, 16.11.2023, 30.11.2023, 11.01.2024. Проте, жодного разу [PERSON] на засідання комісії не з`явився, пояснень не надав. Також спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради був здійснений виїзд за адресою ймовірного проживання дитини, але підтвердити місце проживання не вдалося можливим. У зв`язку з викладеним, визначити порядок участі діда у вихованні онука, неможливо, у зв`язку з відсутністю підтвердження місця проживання дитини в Київському районі м. Одеси та думки батька. 09.02.2024 до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява від Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування у якій третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору просить провести судове засідання без їх участі та зазначає, що у вирішенні всіх питань покладаються на розсуд суду. 08.12.2023 представником позивача адвокатом Подольною Т.А. до Київського районного суду м. Одеси було подано клопотання про витребування доказів, які потрібні для повного і всебічного розгляду справи, а також у зв`язку із ненаданням відповідей на адвокатські запити, а саме адвокат просила витребувати у Одеської загальноосвітньої школи № 106 I-III ступенів Одеської міської ради інформацію: чи навчається [PERSON] [INFO] у Одеській загальноосвітній школі № 106 I-III ступенів Одеської міської ради Одеської області? Якщо [PERSON] є учнем Одеської загальноосвітньої школи № 106 I-III ступенів Одеської міської ради, повідомити чи відвідує [PERSON] учбовий заклад або навчається дистанційно? Також адвокат Подольна Т.А. просила витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] . Якщо [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] виїхали за межі України, надати інформацію про дату виїзду за кордон та у якому пункті пропуску здійснено виїзд. Адвокат вказувала, що відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, на судові повістки про виклик до суду не з`являється, до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР також не з`являється. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2024 зобов`язано Одеську загальноосвітню школу № 106 I-III ступенів Одеської міської ради (65038,Одеська область, місто Одеса, провулок Дачний, 1, E-mail: fontan2023@ukr.net) надати інформацію, а саме: чи навчається [PERSON] , [INFO] у Одеській загальноосвітній школі № 106 I-III ступенів Одеської міської ради Одеської області? Якщо [PERSON] є учнем Одеської загальноосвітньої школи № 106 I-III ступенів Одеської міської ради, повідомити чи відвідує [PERSON] учбовий заклад або навчається дистанційно? Зобов`язано Державну прикордонну службу України (м. Київ, 01601, вул. Володимирська, 26, E-mail: adpsu@dpsu.gov.ua) надати інформацію щодо перетину державного кордону України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , громадянин України) та [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Якщо [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] виїхали за межі України, надати інформацію про дату виїзду за кордон та у якому пункті пропуску здійснено виїзд. У відповідь на запит суду Одеський ліцей «Фонтанський» Одеської міської ради про надання інформації стосовно учня 4-Б класу [PERSON] , [INFO] повідомив, що [PERSON] дійсно навчається в 4-Б класі Одеського ліцею «Фонтанський» Одеської міської ради, та відвідує уроки дистанційно. Представник позивача у судовому засіданні від 28.02.2024 просила не направляти запит у Державну прикордонну служби України, оскільки позивач надав суду пояснення, що він самостійно приїзжав до місця проживання відповідача, бачив біля будинку де мешкає відповідач його транспортний засіб, а також як відповідач виходив з дому разом з сином, проте позивач до них не підходив, у зв`язку з цим відпала необхідність у запитуваній інформації. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 8341, Батьки малолітнього: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа № 520/4656/17). Позивач - [PERSON] , є батьком [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Іллічівським відділом РАГС 14.01.1993, актовий запис №41. Отже, позивач [PERSON] є дідом малолітнього [PERSON] . Судом встановлено, що позивач, є громадянином України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу укладеного між донькою позивача та відповідачем, останній перешкоджає позивачу бачити онука та приймати участь у його вихованні. Станом на звернення до суду із позовом, позивач не бачив онука декілька місяців, крім того позивачу не дозволяють спілкуватися з онуком навіть по телефону, оскільки всі дзвінки онука контролює відповідач. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року(Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі "Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії", п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року "М. С. проти України", п. 77). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Статтею 18 Сімейного кодексу України передбачено способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України). Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України). Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України). Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що: «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Приймаючи вищевказані обставини та положення законодавства, суд зазначає, що як вже встановлено, позивач є дідом малолітнього [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 6 лютого 2019 року (№ 658/1267/16-ц) міститься висновок про те, що висновок органу опіки та піклування у справах про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, є обов`язковим. Судом було залучено Службу у справах дітей Одеської міської ради до участі в цивільній справі, крім того на адресу суду надійшов лист від Київської районної адміністрації ОМР, щодо неможливості складання висновку у зв`язку з неявкою [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дітей та неповідомленням поважності причин неявки на засідання комісії. Відповідач до суду жодного разу не з`явився, повідомлявся належним чином. На засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації ОМР, які відбулись 02.11.2023, 16.11.2023, 30.11.2023, 11.01.2024 відповідач [PERSON] також не з`явився, пояснень комісії не надав. У судовому засіданні, яке відбулось 28.02.2024 позивач надав суду пояснення, що він самостійно приїзжав до місця проживання відповідача, бачив біля будинку де мешкає відповідач його транспортний засіб, а також як відповідач виходив з дому разом з сином, проте позивач до них не підходив. Враховуючи вищевикладене в цілому, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком, оскільки вони перебувають у неприязних стосунках та не можуть дійти згоди щодо виховання онука в добровільному порядку, тому порядок цієї участі визначить суд, врахувавши засади рівності прав батька та дідуся на участь у вихованні онука і на спілкування з ним. Крім того, відповідачем жодним чином не спростовані вимоги викладені позивачем у позові. Судом встановлено, що між дідом та онуком відсутній відповідний порядок участі діда у вихованні та спілкуванні з онуком. Визначення порядку спілкування позивача з онуком, на думку суду, надасть можливість піклуватися про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечить можливість виконання дідом, який проживає окремо від дитини, брати участь у вихованні дитини. Враховуючи, що сторонами не погоджено спосіб участі позивача у вихованні онука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а також приймаючи законодавчо визначене право зокрема баби та діда на спілкування зі своїм онуком, брати участь у його вихованні, які підлягають обов`язковому забезпеченню, суд вважає наявними підстави визначення способу участі позивача у спілкуванні та у вихованні онука. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також приймається, що згідно з ч. 1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004усправі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та відповідно підлягаючими частковому задоволенню у вищевказаний спосіб.

Outcome: partial