Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, згідно якого просить суд ухвали рішення, яким: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми; визначити наступні способи участі позивача у вихованні доньок, особистому спілкуванні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] : побачення дві доби на тиждень з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 18 год. 00 хв. неділі за місцем мешкання позивача, спільний відпочинок у перші два тижні літніх канікул, необмежене спілкування з доньками особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншими засобами зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування; зобов`язати відповідача повідомляти позивача про зміну місця мешкання, перебування, навчання дітей не пізніше ніж в той же день з моменту настання таких обставин; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплачених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що починаючи з 06.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] та [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18.10.2022 року у справі № 537/2392/22 було розірвано шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу доньки проживають з відповідачем в домоволодінні колишньої тещі [PERSON] та колишнього тестя [PERSON] , які керують їх родиною, чинять тиск та мають негативний вплив не тільки на колишню дружину, а й на доньок. Позивач також зазначає, що з серпня 2023 року у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідування, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, що проживають разом зі спільними доньками стосовно неможливості нормального спілкування позивача з останніми. У позові також зазначено, що усі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає та не бажає його присутності та штучно створює обставини, через які останній не може зустрічатися з дітьми. За твердженнями позивача, він намагався налагодити зв`язок з доньками, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Позивач вважає, що права як батька сьогодні є порушеними. У зв?язку з вищезазначеним, позивач [PERSON] і вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. 16.10.20232 року ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, які проживають окремо від батька прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування. Не погодившись з позовними вимогами [PERSON] , відповідач [PERSON] скористалась своїм правом на подання відзиву на позов, в якому зазначає, що заперечує у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що після фактичного припинення шлюбних відносин, позивач перестав цікавитись життям доньок, його не цікавив стан здоров`я дітей, чи забезпеченні вони усім необхідним для нормального життя у відповідному віці. Відповідач зазначає, що про все дбала вона самостійно та деколи допомагали її батьки. Відповідач не погоджується з позивачем, що батьки [PERSON] мають негативний вплив на дітей та на неї, у зв?язку з чим діти не хочуть спілкуватися з позивачем, оскільки батьки проживають окремо та жодним чином вплинути на виховання дітей вони не можуть. Відповідач наголошує, що жодних перешкод у спілкуванні та вихованні дітей вона не чинить, а найбільша перешкода є небажання самого батька приймати хоч якусь участь у вихованні, а даний позов створено штучно на видуманих підставах. Відповідач також звертає увагу, що позивач у своєму позові зазначив, що бажає спілкуватися з доньками у вихідні дні, що є нерівноцінним по відношенню до матері, оскільки жодний вихідний день вона не зможе провести зі своїми дітьми та приділити їм увагу, піклування вільний від навчання час, що є дуже важливим у вихованні дітей. Також [PERSON] вказує, що позивачем не надано суду доказів того, що за його місцем проживання створені відповідні умови для перебування доньок, також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, де він саме проживає, хто є власником відповідного житла та на якій підставі він користується нерухомим майном. 08.02.2024 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, які проживають окремо від батька закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, однак зазначив, що погоджується із порядком способу його участі у вихованні та спілкуванні з доньками, зазначеним у висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, наданий суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у її відзиві на позов, а також заперечувала проти порядку способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з доньками, зазначених у висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Представник третьої особи, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, представник Таценюк С.П. направила на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, враховуючи наданий останньою висновок органу опіки та піклування. Суд, вислухавши думку позивача та відповідача, враховуючи позицію третьої особи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, 06.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, якій розірвано 18.10.2022 року рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука у справі № 537/2392/22. Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області 22 листопада 2016 року; та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. У судовому засіданні встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується інформацією про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 851 від 21.10.2023 року. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 153 Сімейного кодексу України встановлює, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно положень статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 24 квітня 2001 року встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із положеннями частини 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 24 квітня 2001 року, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 24 квітня 2001 року, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). У судовому засіданні встановлено, що договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, відповідно до частини 4 статті 157 Сімейного кодексу України, між батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не укладено. Згідно із частиною 1 статті 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 24 квітня 2001 року, у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не дійшли згоди щодо виконання ними батьківських обов`язків в частині способів участі батька у вихованні спільних дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання щодо способів участі батька [PERSON] у вихованні дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд виходить із принципів статей 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифіковано Постановою Верховної ради України за номером 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, якими встановлено, що в усіх діях щодо дітей, зокрема, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; принцип поваги до права дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. Згідно із частиною 2 статті 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи; під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини п`ята та шоста статті 19 Сімейного кодексу України). Судом досліджено та прийнято до уваги при вирішенні питання щодо визначення способів участі позивача у спілкуванні та його вихованні дітей, рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №2866 від 28.12.2023 року «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON] , [PERSON] », яким затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньками, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні досліджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньками, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~змісту згаданого\~вище висновку,\~спеціалістами служби\~у справах\~дітей Крюківської\~районної адміністрації\~Кременчуцької міської\~ради Кременчуцького\~району Полтавської\~області 28.11.2023\~обстежено умови\~проживання батька\~ [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Встановлено,\~що це\~приватний будинок,\~3\~газовим та\~твердопаливним опаленням,\~індивідуальним водопостачанням\~(скважина)\~та водовідведенням\~(вигрібна\~яма),\~підігрів води\~-\~бойлер.\~Помешкання складається\~з двох\~житлових кімнат,\~коридору,\~кухні,\~санвузла з\~душовою кабінкою.\~Кухня простора\~з облаштованим\~спальним місцем.\~За цією\~адресою проживають\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(батько\~дитини),\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(бабуся\~дітей). Встановлено, що для малолітніх [PERSON] та [PERSON] передбачена окрема кімната зі спільним ліжком, є шафа для зберігання особистих речей, стіл. У помешканні є умови для здійснення культурно-гігієнічних навичок, дотримання дітьми правил особистої гігієни. Кімнати чисті, охайні. Будинок на праві власності належить бабусі дітей [PERSON] . Відповідно до інформації, наданої Кременчуцьким міським центром соціальних служб Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 01.12.2023 № 03.1-07/2600, фахівцями центру 22.11.2023 здійснено оцінку потреб сім?ї матері [PERSON] , яка разом з малолітніми доньками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Також здійснено оцінку потреб сім?ї батька [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . За результатами оцінки потреб з?ясовано, що мати і батько здатні виконувати обов?язки щодо виховання та догляду за малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Складних життєвих обставин в родинах матері і батька не виявлено, ці родини не рекомендовані на облік сімей/осіб, які опинились в складних життєвих обставинах. 06.12.2023 року питання про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Батько дитини, [PERSON] , просив визначити йому способи участі, які запропоновані службою у справах дітей Крюківської районної адміністрації. Мати дітей, [PERSON] , зазначила, що заперечує проти того, щоб батько щотижня брав дітей до свого помешкання у зв?язку з тим, що батько не цікавився дітьми упродовж останніх трьох місяців, крім того, у неї немає впевненості у тому, що доньки будуть мати належні умови для відпочинку його помешканні. Запропонувала визначити батькові [PERSON] наступні способи спілкування з дітьми: щомісяця у першу та третю суботу з 18:00 год. по 18:00 год. неділі за місцем його проживання, та щорічний спільний відпочинок з дітьми у перші два тижні червня. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку батьків дітей, [PERSON] та [PERSON] , члени комісії вирішили рекомендувати виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області прийняти рішення про визначення наступних способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] : - побачення першої та третьої суботи місяця з 18:00 год. до 18:00 год. неділі за місцем проживання батька, враховуючи режим дня та графік додаткових занять дітей, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання/перебування на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання після побачення; - побачення другої та четвертої п?ятниці з 18:00 год. до 18:00 год. суботи за місцем проживання батька, враховуючи режим дня та графік додаткових занять дітей, з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання перебування на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання після побачення; - щорічний спільний відпочинок упродовж перших двох тижнів червня, враховуючи режим дня дітей, з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання/перебування та повернення дітей за місцем їх проживання після відпочинку. Суд зазначає, що зі змісту вищевикладеного вбачається, що сторони у справі були присутні на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 06.12.2023 року, вони надавали пояснення щодо питання участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, за якими позивач [PERSON] підтримав запропонований органом опіки та піклування спосіб участі у спілкуванні та вихованні дітей, відповідач [PERSON] повідомила, що заперечує проти спілкування батька з дітьми у той спосіб, який він пропонує, надала свої пропозиції щодо способу такої участі. Оскільки сторони на час розгляду справи по суті не дійшли згоди щодо способу участі у спілкуванні з дітьми батька та участі останнього у їх вихованні, то суд, визначаючи останній, та розглядаючи спір по суті, приймає до уваги наведенні у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 28.12.2023 року № 2866, способи участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, оскільки визначений наведеними вище висновком спосіб в цілому відповідає віку останніх та їх інтересам, враховує графік навчального процесу дітей. Суд вважає за необхідне визначити наступні способи участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з доньками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : 1. Побачення першої та третьої суботи місяця з 18:00 год. до 18:00 год. неділі за місцем проживання батька, враховуючи режим дня та графік додаткових занять дітей, з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання/перебування на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання після побачення. 2. Побачення другої та четвертої п?ятниці з 18:00 год. до 18:00 год. суботи за місцем проживання батька, враховуючи режим дня та графік додаткових занять дітей, з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання/перебування на побачення та повернення дітей за місцем їх проживання після побачення. 3. Щорічний спільний відпочинок упродовж перших двох тижнів червня, враховуючи режим дня дітей, з обов?язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання/перебування та повернення дітей за місцем їх проживання після відпочинку. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідача [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з доньками, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Відповідно до частини 3 статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається саме на нього. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. З урахуванням викладеного, суд вважає, що під час розгляду справи [PERSON] не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався у позовній заяві. Оскільки судом не встановлено перешкод для участі батька у вихованні дітей, спілкуванні з ними, [PERSON] має можливість реалізовувати свої права у спосіб, погоджений з дітьми та їхньою матір`ю або визначеним органом опіки та піклування. Таким чином,\~оскільки не\~підтверджений жодними\~належними,\~достовірними та\~достатніми в\~розумінні статей\~77,\~79\~та 80\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~доказами, факт\~перешкоджання [PERSON] \~брати участь\~у вихованні\~та вільному\~спілкуванні з\~дітьми з\~боку відповідача\~ [PERSON] у зв`язку із чим суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову [PERSON] в цій частині. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Відповідно до положень пункту 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. За викладених обставин, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати, понесені ними на оплату судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: partial