Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

У вересні 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , дитину [PERSON] , [INFO] залишити на опікуванні органу опіки та піклування Кропивницької міської ради. Вимоги мотивує тим, що у свідоцтві про народження дитини [PERSON] його матір`ю записана [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 21.04.2020 року №00030461193. Згідно з рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2021 року (справа № 235/4287/21), дитину [PERSON] відібрано від матері громадянки [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти з матері на утримання дитини. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 22.02.2022 року № 126, дитина має статус позбавленої батьківського піклування. З метою реалізації права дитини, позбавленої батьківського піклування, на сімейне виховання виконавчим комітетом Покровської міської ради Донецької області 17.03.2022 року прийнято рішення № 85, згідно з яким дитину влаштовано до прийомної сім`ї громадян [PERSON] , [PERSON] . Мати дитини громадянка [PERSON] з моменту прийняття рішення суду про відібрання дитини від матері не зверталась до управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради щодо дитини [PERSON] , [INFO] , питання про повернення сина не порушувала, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається його вихованням та утриманням /а.с.1-4/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Мохонько В.В. від 02.10.2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання та 07.12.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 32-33, 41-42/. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась за останнім відомим зареєстрованим її місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористалась. В судове засідання третя особа не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 5/. Відомості про батька дитини записані відповідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 21.04.2020 року №00030461193 /а.с. 6/. Згідно з рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2021 року (справа № 235/4287/21), дитину [PERSON] відібрано від матері громадянки [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти з матері на утримання дитини. Рішення набрало законної сили 10.01.2022 року /а.с. 7-12/. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 22.02.2022 року № 126, дитина [PERSON] має статус позбавленої батьківського піклування /а.с. 13/. Виконавчим комітетом Покровської міської ради Донецької області 17.03.2022 року прийнято рішення № 85, згідно з яким дитину влаштовано до прийомної сім`ї громадян [PERSON] , [PERSON] /а.с. 15/. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , мати [PERSON] до дитини не навідувалась, сином не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала, аліменти на утримання дитини не сплачувала. Листом служби у справах дітей Покровської міської ради Донецької області від 26.04.2023 року № 14-31/471 повідомлено, що мати [PERSON] не зверталась до суду щодо поновлення батьківського піклування над сином, перемістилась з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та проживає по [ADDRESS] . Згідно з листом служби у справах дітей Корецької міської ради Рівненської області від 18.05.2023 р. № 01-17/93/23, [PERSON] будь-яких дій щодо повернення дитини в її сім`ю не вчиняла, матеріальної підтримки дитині не надавала. Відповідно до висновку №3848/19 від 16.06.2023 року, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07.06.2023 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . З моменту прийняття рішення суду про відібрання дитини від матері [PERSON] не зверталась до управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради щодо дитини [PERSON] , [INFO] , питання про повернення сина не порушувала. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення гр. [PERSON] від виховання та утримання малолітньої дитини [PERSON] , винну поведінку матері та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками /а.с. 20-21/. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування із сином та створення інших умов для його нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків по вихованню дитини та його матеріальному забезпеченню, самоусунулась від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення її батьківських прав та задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 073,60 грн. судового збору на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved