Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 132 280 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказує, що 22.11.2022 р. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Subaru Legacy» з номером [NUMBER] , в напрямку м. Житомир по автодорозі «М-21» сполученням «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський» в с. Дорожнє, Вінницького району, зіткнувся з відбійником. У результаті аварії пасажир транспортного засобу, вона ж [PERSON] , отримала тілесні ушкодження, включаючи забійну рану верхньої губи, травматичний злам коронкової частини 13 зуба, травматичний неповний вивих 11 та 12 зубів, а також травматичні сколи емалі 14 та 15 зубів верхньої щелепи. Справа про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] була закрита Оболонським районним судом міста Києва 23.08.2023 року через закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV), відповідач виплатив страхове відшкодування в розмірі 27 720 грн. 00 коп. При цьому частина страхового відшкодування в розмірі 132 280 грн. 00 коп. залишається невиплаченою, оскільки витрати на лікування пасажира становлять 160 000 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 19.12.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.02.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що заява від [PERSON] до відповідача щодо страхового відшкодування подана 22.02.2023 року, стосувалася ДТП, що трапилося 21.11.2022 року, та травм, які вона отримала. Згідно з ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV витрати на лікування потерпілого компенсуються, включаючи різноманітні медичні послуги. Згідно статті 26-1 ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV страховик також відшкодовує потерпілому моральну шкоду в розмірі 5% страхової виплати за здоров`я. Згідно з Висновком експерта №15/16 травми [PERSON] включають «ЗЧМТ, струс головного мозку, забійну рану верхньої губи, екстракцію 3,4 зуба верхньої щелепи праворуч... Іммобілізація шийним комірцем». Згідно з даними лікаря стоматолога [PERSON] « Пацієнтка [PERSON] 1992 року народження звернулася після дорожньо -транспортної пригоди зі скаргами на біль, зміну положення зубів, перелому зубів та численними сколами. Об`єктивно: 11,12 зуби зміщенні піднебінно на півтора корпуси, рухливі. 13 зуб перелом коронкової частини на рівні ясен. 14.15 зуби сколи вестибулярної поверхні. Заданими компюторної томографії розширення переодонтальної щілини 11,12 тріщення корення під питанням. Відповідач вважає, що позивачем були проліковані інші зуби, які не були вказані у Висновку експерта згідно з Актом виконаних робіт від 27.04.2023 року, тобто проліковані зуби не знаходяться в причино-наслідковому зв`язку із травмами, отриманими внаслідок ДТП. Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 27 720,00 грн. (витрати на лікування та 5% моральної шкоди), а саме відшкодовано стоматологічні послуги по лікуванню вивиху верхньої щелепи (п.1) на суму 24 000,00 грн. та лікування 14, 15 зубів (п.3)*1200 на суму 2 400,00 грн. Отже, відбавідач стверджує, що ПрАТ «СК ВУСО» виконала свої зобов`язання за полісом 209587082 від 20.06.2022 року. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що станом на 22.11.2022р. цивільно-правова відповідальність за шкоду, задану власником транспортного засобу «Subaru Legacy» з номером [NUMBER] , була застрахована страховою компанією ПрАТ СК «ВУСО», що вбачається з полісу № 209587082, наданого у вигляді роздруківки, проведеної перевірки чинності полісу сервісом МТСБУ. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 756/10322/23 встановлено, що 21.11.2022 о 17:30 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки SUBARU LEGACY (д.н.з. [NUMBER] ), по автодорозі М-21 в межах с. Дорожне Вінницької області, не обрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та допустив наїзд на колесовідбійну стрічку, чим порушив вимоги пункту 12.1. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб та дорожня інфраструктура отримали механічні пошкодження, а пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З висновку експерта № 15/76 (вих. № 102 від 03.02.2023) судмедекспертами складений висновок про те, що згідно наданих медичних документів у [PERSON] було виявлено об`єктивні ознаки таких тілесних ушкоджень: забійної рани верхньої губи, травматичного зламу коронкової частини 13 зуба до рівня ясен, травматичного неповного вивиху 11, 12-го зубів, травматичні сколи емалі 14, 15го зубів на верхній щелепі. Виконавець ФОП [PERSON] та замовник [PERSON] склали акт виконаний робіт від 27.04.2023 про надані стоматологічні послуги в кількості та сумі: виготовлення елайнерів верхня щелепа - (кількість) 10 шт., (вартість) 24000 гривень.; 21.04.2023р. - Лікування, (діагноз, формула зуба) 4.6, 4.7, 4.5, 3.6, 3.7, (кількість) - 10, (вартість) - 13000 грн.; Скловолоконий штифт, (діагноз, формула зуба) 4.6, 4.7, 4.5, 3.6, 3.7, (кількість) - 10, (вартість) 5000 грн.; повна реставрація фотополімерним композитом зубів - (діагноз, формула зуба) 4.6, 4.7, 4.5, 3.6, 3.7, 4.5, (кількість) - 5, (вартість) 10000 грн.; постійна пломба (3 поверх) (діагноз, формула зуба) 1.7, 1.6, 1.5, 1.4, 2.7, 2.8, 2.6, 2.5, 2.4, 3.4, (кількість) - 10, (вартість) 12000 грн.; виготовлення 3 вінірів - (діагноз, формула зуба) 3.1, 4.1, 4.2, (кількість) - 3, (вартість) 36000 грн.; виготовлення 3 вінірів - (діагноз, формула зуба) 3.2, 3.3, 4.3, (кількість) - 3, (вартість) 36000 грн.; виготовлення 2 вінірів - (діагноз, формула зуба) 3.4, 4.4, (кількість) - 2, (вартість) 24000 грн., Отже, разом позивачем було отримано стоматологічних послуг на загальну суму 160 000,00 грн. Позивачем долучено до справи скріншот з мобільного застосунку веб-банкіну про зарахування грошової суми в розмірі 27 720,00 грн. від ПрАТ «СК «Вусо» в якості підтвердження, що нею подавалась заява про виплату страхового відшкодування, яка відповідачем розглянута та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у вказаному розмірі. Вказана обставина відповідачем не заперечується. Відповідач стверджує, що розмір страхового відшкодування був визначений на підставі висновку експерта, який фіксував пошкодження зубів 11, 12, 13, 14, 15, що виникли в результаті ДТП 21.11.2022 року, та акту виконаних робіт, де описані стоматологічні процедури, які були проведені за бажанням позивача, а не як обов`язкові для відновлення ушкоджень, завданих аварією. До матеріалів справи не був долучений звіт про відшкодуванню шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, згідно якого суд мав би можливість встановити загальний розмір витрат на лікування, які були спричиненні позивачу та їх причинно-наслідковий зв`язок із ДТП. Оскільки, оцінюючи акт виконаних робіт від 27.04.2023 наданих стоматологічних послуг з точки зору медичного документа, суд не має можливості встановити в рішенні, які саме зуби були вилікувані, в який спосіб, чи враховані надані стоматологічні послуги в якості відновлення завданих позивачу ушкоджень здоров`я, спричинених ДТП, в повному обсязі, чи частково, оскільки встановлення даних обставин потребують спеціальні знання у сфері медичних послуг, якими суд не володіє. За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 3 ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно із ст. 6 ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п. 23.1 ст. 23 ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Так, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22.11.2022, [PERSON] отримала тілесні ушкодження, зокрема, забійної рани верхньої губи, травматичного зламу коронкової частини 13 зуба до рівня ясен, травматичного неповного вивиху 11, 12-го зубів, травматичні сколи емалі 14, 15го зубів на верхній щелепі належать до легких тілесних ушкоджень. На підтвердження усунення шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивачем було надано до суду акт виконаних робіт від 27.04.2023 про надані стоматологічні послуги, який описаний судом вище, при цьому, суд вважає, що позивачем належним чином не обґрунтовано заявлений розмір страхового відшкодування, оскільки отримані стоматологічні послуги перевищують необхідний обсяг для відновлення ушкоджень, завданих внаслідок ДТП. Суд не може визначити необхідний розмір стоматологічних послуг та відповідний розмір страхового відшкодування із вказаного переліку, оскільки відсутні докази, які прямо засвідчують зв`язок із завданими ушкодженнями до їх усунення. Дані докази можуть бути підтверджені, зокрема, висновком спеціаліста, який до суду подано не було. Тому вимога позивача щодо компенсації за надані стоматологічні послуги, які не мають прямого зв`язку з ДТП, є неправомірною. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», заява № 63566/00, параграф 23, рішення від 18.07.2006). Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»). Витрати позивача у зв`язку із відмовою в задоволенні позову віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed