Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

у вересні 2023 року представник позивача АБ «Укргазбанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8 061,49 грн; нараховані відсотки за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20.06.2013 року за період з 24.05.2018 року по 06.06.2018 року у розмірі 614,88/ грн.; штраф за невиконання умов договору застави у розмірі 87 794,44 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 20.06.2013 року між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 428/06/2013/0317, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 138 620 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та у строки, передбачені кредитним договором. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 17,7 % річних. За користування коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором, процентна ставка встановлена на рівні 22,7 % річних. Термін повернення кредитних коштів - до 19 червня 2018 року. У зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідача виникла заборгованість. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2018 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 77 533,31 грн. 17.02.2020 виконавчі провадження з примусового виконання вказаного рішення закінчені у зв`язку із фактичним виконанням. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача зазначає, що оскільки відповідач добровільно не виконав рішення суду про стягнення заборгованості, відтак, виходячи із встановленої судом суми заборгованості у розмірі 77 533,31 грн, представник позивача на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача заборгованість за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8 061,49 грн, що складається з: трьох процентів річних за період з 11.10.2018 року по 27.02.2020 року у розмірі 2 667,05 грн; інфляційних втрат за період з 11.10.2018 року по 27.02.2020 року у розмірі 5 384,44 грн. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача нараховані відсотки за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20.06.2013 року за період з 24.05.2018 року по 06.06.2018 року у розмірі 614,88/ грн. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача штраф, передбачений п. 4.2 договору застави від 24.06.2013 року, за період з червня 2017 року по серпень 2023 року у розмірі 87 794,44 грн. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.10.2023 року позовну заяву передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с. 51). 28.11.2023 матеріали позовної заяви в порядку автоматизованого розподілу передано в провадження судді Шевченко Т.М. (а.с. 57-58). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 59-60). 26.12.2023 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] - адвоката Божко Д.О., в якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень по суті позовних вимог, зазначено про те, що у 2018 році АБ «Укргазбанк» скористався своїм правом на дострокове стягнення грошових коштів за кредитним договором 428/06/2013/0317 від 20.06.2013 року, укладеним з [PERSON] Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області видано виконавчі листи на виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 77 553,31 грн. 03.04.2019 року [PERSON] дізнався про виконавче провадження № [NUMBER], відкрите Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби у місті Макіївці Східного МРУ МЮ (м. Харків), а 17.02.2020 року - повністю виконав рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2018 року. Представник відповідача вказує, що оскільки [PERSON] повністю виконав рішення суду 17.02.2020 року, відтак банк мав право на пред`явлення позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України до 18.02.2023 року, однак, з такою вимогою звернувся до суду лише 18.09.2023 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Крім того, банк, отримавши рішення суду про дострокове стягнення боргу за кредитом, зі своєї ініціативи зупинив дію кредитного договору від 20.06.2013 року та договору застави від 20.06.2013 року, та у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України не мав права нараховувати передбачені таким договором відсотки. Представник відповідача зазначає, що позивач вводить суд в оману, вказуючи про існування у відповідача заборгованості за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20.06.2013 року. [PERSON] у повному обсязі фактично виконано рішення суду від 10.09.2018 року, у зв`язку із чим у останнього відсутня заборгованість за кредитним договором. Крім того, представник відповідача вказала, що відповідачем у повному обсязі та своєчасно виконувались умови договору застави від 20.06.2013 року в частині страхування об`єкта застави, про що подала до суду відповідні докази, відтак відсутні передбачені законом підстави для стягнення штрафу згідно п. 4.2 договору застави. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.06.2013 року між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 428/06/2013/0317, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 138 620 грн, на період з 20.06.2013 року по 19.06.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,7 % річних (а.с. 8). У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20.06.2013 року між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір застави № 2203/116-А, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Друговою В.А. за реєстровим номером 721, предметом застави за яким був автомобіль марки «Шкода», 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 13-16). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, постановленим 10.09.2018 року у цивільній справі за позовом АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено позовні вимоги АБ «Укргазбанк»; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20 червня 2013 року станом на 24 травня 2018 року в загальному розмірі 77 553, 31 грн. Постановою головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17.02.2020 року закінчено виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 233/2979/18 від 19.02.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20 червня 2013 року станом на 24 травня 2018 року в загальному розмірі 77 553, 31 грн., у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду (а.с. 20). Предметом позову у даній справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, у зв`язку із неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів; стягнення нарахованих за кредитним договором відсотків, а також штрафу відповідно до умов договору застави. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем додано до позову розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором (а.с. 6), з якого вбачається нарахування процентів у наступні періоди та за наступними процентними ставками: -у період з 25.05.2018 року по 31.05.2018 року за ставкою 17,7% річних; -у період з 25.05.2018 року 31.05.2018 року за ставкою 22,7% річних; -у період з 01.06.2018 року по 06.06.2018 року за ставкою 17,7% річних; -у період з 01.06.2018 року по 06.06.2018 року за ставкою 22,7% річних. Всього за період з 25.05.2018 року по 0606.2018 року банком здійснено нарахування заборгованості по процентам у розмірі 614,88 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, постановленим 10.09.2018 року у цивільній справі № 233/2979/18 за позовом АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, встановлено ту обставину, що станом на 24 травня 2018 року у позичальника [PERSON] існувала заборгованість за кредитним договором від 20.06.2013 року у розмірі 77553, 31 грн., що складалась з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 2271 грн., простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 75282,31 грн. Тобто, звертаючись у травні 2018 року до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20.06.2013 року, АБ «Укргазбанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту що залишилась несплаченою, відтак останній втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а тому позовна вимога про стягнення таких процентів не ґрунтується на законі. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України), у останнього виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, постановленим 10.09.2018 року у цивільній справі № 233/2979/18 фактично виконано 17.02.2020 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З позовними вимогами: про стягнення трьох процентів річних за період прострочення з 23.08.2019 року по 30.01.2020 року; про стягнення інфляційних втрат за період з 11.10.2018 року по 01.02.2020 року; позивач звернувся до суду лише 18 вересня 2023 року, тобто, з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку. Відтак, відсутні передбачені законом підстави для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України. Звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення 87 794,44 грн, представник позивача зазначає про те, що відповідачем порушено вимоги п. 3.3 договору застави від 20.06.2013 року, не надано позивачу доказів виконання обов`язку щодо страхування предмету застави з червня 2017 року. За змістом п.п. 3.3.4 укладеного між сторонами договору застави від 20.06.2013 року, заставодавець зобов`язаний на період дії договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договорів страхування, а також документи, що підтверджують сплату страхових платежів за договором страхування. На обґрунтування обставин належного виконання відповідачем умов договору застави від 20.06.2013 року в тому числі і вимог п.п. 3.3.4, представником відповідача додано до відзиву та надано в розпорядження суду копії договорів страхування автомобіля, що був об`єктом застави за договором застави від 20.06.2013 року, а також лист ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», зі змісту якого вбачається, що [PERSON] є клієнтом вказаної страхової компанії, останнім укладались договори страхування відносно транспортного засобу марки «Шкода» державний номер [NUMBER] , у період з 26.03.2015 року по 25.03.2022 року. Наведене спростовує доводи представника позивача щодо порушення відповідачем умов договору застави від 20.06.2013 року. З урахуванням викладеного, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed