Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до закінчення навчання 30.06.2024 року. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 27 листопада 2004 року по 26 травня 2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина є повнолітньою та продовжує навчатися в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Куликівський професійний аграрний ліцей» на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватися на роботу та мати самостійний заробіток. Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 19 грудня 2023 року від представника відповідача - адвоката Гринь Людмили Василівни надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими, не підтвердженими достатніми, належними та допустими доказами. Обгрунтовує заперечення проти позовних вимог тим, що у відповідача відсутня фінансова можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, оскільки відповідач сам знаходиться у скрутному матеріальному становищі, до того ж позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що повнолітній син потребує фінансової допомоги. Так, у 2011 році відповідач тяжко захворів. У зв`язку з цілою низкою захворювань, в тому числі серця, очей, переломом наколінника тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні. В зв`язку з чим був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та встановленням 2 групи інвалідності (інвалід армії). В зв`язку з цими захворюваннями відповідач регулярно вживає ліки, на придбання яких витрачає майже всю пенсію та двічі на рік проходить стаціонарне лікування. Крім того, відповідач проживає з матір`ю яка також є пенсіонером та інвалідом 2 групи у зв`язку з трудовим каліцтвом, інших доходів окрім пенсії відповідач не має, а в силу інвалідності та слабкого здоров`я не має змоги працювати. На підтвердження розміру пенсії, хвороби матері стороною відповідача надано відповідні докази. У зв`язку зазначеним, сторона позивача вважає, що стягнення аліментів у будь-якому розмірі ляже на відповідача та його матір непосильним тягарем, оскільки вся його сім`я не буде мати засобів до існування. Тому виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснила, що син продовжує навчатись у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Куликівський професійний аграрний ліцей» на денній формі навчання, отримує стипендію, яку витрачає на свої потреби. Зазначила, що [PERSON] часто хворіє, що є додатковим фінансовим тягарем в зв`зку з необхідністю постійно купувати ліки та оплачувати консультації лікарів. На її думку відповідач має можливість сплачувати аліменти. Представник відповідача - адвокат Гринь Людмила Василівна судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач не має матеріальної можливості надавати допомогу, а позивачем не надано належних доказів власного матеріального становища, доказів, що дитина потребує додаткових матеріальних витрат саме у зв`язку із навчанням. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.7). Згідно зі свідоцтвом про шлюб [PERSON] з 09.08.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , при реєстрації шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] "(а.с. 12). Відповідно до довідки від 05.02.2024 року, виданої Чернігівською філією Чернігівського обласного центру зайнятості, [PERSON] з 20.04.2023 року перебуває на обліку центру як безробітна (а.с. 82). Чоловік [PERSON] - [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №446946 (а.с. 84). Відповідно до довідки № 279 від 19.09.2023, виданої Державним професійно-технічним навчальним закладом "Куликівський професійний аграрний ліцей", [PERSON] навчається у вказаному ліцей з 01.09.2023 року по 30.06.2024 року на денній формі навчання (бюджет) за професією "Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, водій автотранспортних засобів (категорія "С") (а.с. 8). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/008257841 від 12.10.2023 вбачається, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно з Довідкою про склад сім`ї № 432 від 30.10.2023 року, виданою Жуківським старостинським округом до складу сім`ї [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , входять - чоловік [PERSON] (власник), сини - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Отже, повнолітня дитина сторін по справі проживає разом із сім`єю матері [PERSON] в с. Жуківка, навчається на денній формі навчання безкоштовно. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Однак відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити: навчання на платній основі, вартість підручників, проїзд до навчального закладу, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання тощо. Докази на підтвердження зазначених обставин надаються суду заінтересованою стороною. Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Верховний Суд у постанові від 29.08.2019 року по справі № 405/8423/16-ц (провадження № 61-27278св18) дійшов до висновку, що сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. В матеріалах справи знаходяться докази, які підтверджують витрати на [PERSON] , які пов`язані із його лікуванням у лікаря невролога (консультації у лікаря, рецепти виписаних ліків) (а.с. 83, 85-90). Втім позивачем не надано доказів, які би підтверджували необхідність матеріальної допомоги [PERSON] , пов`язаної саме із навчанням в Державному професійно-технічному навчальному закладі "Куликівський професійний аграрний ліцей. Крім того, судом встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (інвалід армії), внаслідок цього виключений з військового обліку (а.с. 48, 51-52), отримує єдиний дохід - пенсію по інвалідності, яка на грудень 2023 року складала 6458,90 грн (а.с. 40). Згідно з наданими суду документами відповідач має певні захворювання та періодично проходить лікування (а.с. 35-37, 39, 42-43). Відповідно до довідки, виданої Ніжинським КП "СЄЗ" до складу сім`ї [PERSON] входить його мати - [PERSON] , 1949 року народження, яка є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 41, 49). З досліджених доказів не вбачається можливість відповідача надавати фінансову допомогу. Доказів щодо інших доходів відповідача, крім пенсії по інвалідності, належності йому на праві власності нерухомого майна чи транспортних засобів суду не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, з урахуванням вишевикладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами як необхідності в наданні матеріальної допомоги [PERSON] , пов`язаної саме із навчанням, так і фінансової спроможності відповідача надавати таку матеріальну допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed