Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

12.09.2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просив суд: звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , шляхом її продажу на прилюдних торгах у виконавчому провадженні за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті суб?єкта оціночної діяльності, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 40 000 доларів США. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 07.02.2024 року представник відповідача подала до суд пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання нге з`явився, позивач подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу, призначену на12.03.2024 року без його особистої участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, повідомлялись про дату, час та місце розгляду належним чином та своєчасно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав. Позивач зазначає, що 15.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про намір укласти угоду, відповідно до якого [PERSON] і [PERSON] зобов?язуються в майбутньому укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження, відповідно до якого [PERSON] передає [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві власності, а [PERSON] , в свою чергу, сплатити [PERSON] ціну об?єкта на умовах, передбачених цим договором. Однак, як зазначає Позивач, станом на 18.10.2022 року договір відчуження між сторонами укладено не було, у зв?язку із тим, що квартира так і перебуває під іпотекою та обтяженнями, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] (у справі №521/16451/22), однак, в ході розгляду справи стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер, у зв?язку з чим, провадження у даній справі було закрито. В подальшому, [PERSON] направив до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса вимогу до спадкоємців [PERSON] . Листом від 06.07.2023 року №532/02-14 Приморська державна нотаріальна контора у м. Одеса повідомила [PERSON] , що його вимога до спадкоємців від 20.06.2023 року долучена до спадкової справи № 5505/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] та запропоновано [PERSON] з?явитись до вищевказаної нотаріальної контори для отримання детальної інформації щодо заявленої ним вимоги. З викладеного вище вбачається, що вимога [PERSON] до спадкоємців [PERSON] була перенаправлена до Приморської державної нотаріальної контори, та долучена до спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] за заявою його спадкоємців у 2021 році. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. При цьому, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2024 року №364756218 об?єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Отже, судом встановлено, що Одеська міська рада не є власником даного об?єкту нерухомого майна, відтак остання є неналежним відповідачем щодо пред?явлених вимог про звернення стягнення на даний об?єкт нерухомого майна. Виходячи із ст. 175 ЦПК, де йдеться про зміст позовної заяви, саме позивач встановлює відповідача у справі. Пред`являючи позовну заяву, позивач може зазначити відповідачем особу, яка не є носієм спірного обов`язку, тобто неналежного відповідача. При пред`явленні позову суд не може встановити, чи є позивач або відповідач належними сторонами, оскільки при пред`явленні позову вони є передбачуваними суб`єктами спірних матеріальних правовідносин і питання про їхню належність до справи вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з ураху\-ванням поданих доказів у справі. За загальним правилом, позов має пред`являтися до суду належним позивачем, тобто особою, яка має право вимоги за позовом, оскільки саме її права, свободи та інтереси порушені, оспорюються або невизнані та лише до належного відповідача - особи, яка повинна відповідати за позовом. Таке процесуальне право та обов`язок позивача та відповідача бути належним суб`єктом цивільних процесуальних відносин зумовлено матеріально - правовими відносинами, учасниками яких вони є. Належні сторони у цивільному процесі є носіями суб`єктивних прав та обов`язків, які складають зміст матеріально-правових відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Судом встановлено, що позивач своїм правом на заміну первісного відповідача належним відповідачем до суду не звертався. Так, Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 року у справі №182/3357/19 наголосив, що пред?явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов?язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Як зазначалось судом вище, 15.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в простій письмовій формі договір про намір укласти угоду щодо відчуження об?єкту нерухомого майна, належного [PERSON] . Так, відповідно до п.1.1. даного договору сторони зобов?язались в майбутньому укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження, відповідно до якого [PERSON] передає у власність квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві власності, а [PERSON] , в свою чергу, сплатити [PERSON] ціну об?єкта на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1. ціна об?єкта узгоджена сторонами та складає грошову суму в гривні, яка еквівалентна 45000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження. Пунктом 3.3. договору визначено, що в момент підписання вказаного договору власник [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 40000 доларів США, яку [PERSON] зобов`язаний використати на погашення вимог перед іпотекодержателем та скасування наявних обтяжень на вищезгаданий об?єкт нерухомого майна. При цьому, відповідно до п. 6.3, цього договору він не є попереднім у розумінні ст. 635 ЦК України. Частиною 1 статті 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов?язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Разом з тим, з умов даного договору вбачається, що сторони по суті уклали договір купівлі-продажу об?єкту нерухомого майна, приховавши укладення даного правочину за договором нібито наміру укладення угоди, а тому такий договір, в розумінні цивільного законодавства, є удаваним. Так, статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Так, враховуючи приписи ст.ст. 635, 657 ЦК України, попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов?язковим нотаріальним посвідченням, оскільки основний договір укладається у формі з обов?язковим нотаріальним посвідченням, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Правова норма статті 220 ЦК України застерігає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи все вищевикладене, судом встановлено, що даний договір не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства, а відтак не породжує для його учасників прав та обов?язків, пов?язаних з його виконанням. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: dismissed