Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом та зменшивши 15.02.2024 позовні вимоги просить стягнути з відповідача пеню за заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 123022,68 грн, додаткові витрати на дитину у розмірі 15180,00 грн та судові витрати у розмірі 4000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 29.09.2004 у справі №2-3675/2004 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01.12.2023 становить 123022,68 грн. Враховуючи наявну заборгованість зі сплати аліментів, позивачка вважає що з відповідача на її користь підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату аліментів, що згідно її розрахунку становить 123022,68 грн. Крім того, позивачка зазначає, що понесла додаткові витрати на дитину у період з 10.08.2017 по 01.06.2020, що полягали у сплаті коштів за навчання сина у розмірі 30360,00 грн, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача половину зазначених витрат у розмірі 15180,00 грн. Ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 19.12.2024, позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, слухання справи призначено на 10:00 25.01.2024. Протокольною ухвалою від 25.01.2024 слухання справи відкладено на 10:30 19.02.2024 за клопотанням відповідача для отримання правової допомоги. 09.02.2024 до суду надійшов відзив, згідно якого визнає позов частково, а саме не заперечує щодо стягнення додаткових витрат на [PERSON] у розмірі 1000,00 грн та неустойку за прострочення стягнення аліментів у розмірі 12302,27 грн. Заперечення відповідача щодо розміру вимог позивача зводяться до того, що на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей та дружина-інвалід, стан його здоров`я також не є задовільним, заощаджень він не має та наразі є безробітним, крім того зауважив, що частково після 01.11.2020 заборгованість зі сплати аліментів була погашена у розмірі 9999,00 грн. 15.02.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позовні вимоги позивач підтримала, та додатково пояснила, що відповідачем не було здійснено жодного платежу зі сплати аліментів у період з 24.11.2009 по 01.11.2020, а після 01.11.2020 відповідач погасив частину заборгованості у примусовому порядку, шляхом стягнення коштів із заробітної плати виконавцем. Відповідач протягом жовтня 2022 року квітня 2023 року проходив військову службу та отримував грошове забезпечення, однак заборгованість зі сплати аліментів не сплатив, доказів свого скрутного матеріального становища відповідачем не надано, сам факт наявності трьох неповнолітніх дітей та захворювань відповідача не свідчить про його скрутне матеріальне становище, а наявність дружини-інваліда третьої групи не свідчить про її утримання відповідачем, оскільки доказів, що вона є непрацездатною та перебуває на його утриманні не надано. Протокольною ухвалою суду від 19.02.2024 слухання справи відкладено на 10:15 11.03.2024 у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 11.03.2024 представник позивача та позивачка просили задовольнити позов із зазначених в ньому підстав та з підстав викладених у відповіді на відзив, представник відповідача не заперечувала щодо часткового задоволення позову в межах викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.08.2001 між сторонами було укладено шлюб (а.с.9), який було розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10) про що 23.11.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського районного управління юстиції Сумської області було зроблено актовий запис №160. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8), який з 31.05.2005 і по теперішній час зареєстрований за однією адресою з позивачкою, а саме [ADDRESS] (а.с.7 зворот, 5 зворот). Як зазначає позивачка та не спростовано відповідачем на підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми у справі №2-3675/2004 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого позивачем, заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.12.2023 становить 123022,68 грн. Відповідно до ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до положень п.22 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Відповідач посилається на те, що у вересні 2013 році він уклав шлюб з [PERSON] (а.с.44), яка є інвалідом з дитинства третьої групи (а.с.48), від шлюбу вони мають дітей [PERSON] , [INFO] (а.с.45), [PERSON] , [INFO] (а.с.46), [PERSON] , [INFO] (а.с.47), крім того наголошує, що і він, і його дитина [PERSON] має ряд захворювань (долучає до справи медичні документи датовані 2023 роком) та на даний час є безробітньою особою, та у зв`язку з зазначеним не міг сплачувати аліменти з незалежних від нього обставин, а тому вважає, що пеня за несвоєчасну сплату аліментів може бути нарахована йому лише за період до вересня 2013 року у розмірі не більше 23869,85 грн. Однак суд не може погодитися з зазначеним, з огляду на те, що відповідач знав про наявність рішення про стягнення з нього аліментів, що не заперечувалося ним в судовому засіданні, за період з 24.11.2009 по 01.10.2020 жодного платежу в рахунок сплати аліментів не здійснив, з позовом про зменшення розміру аліментів чи звільнення від їх сплати не звертався, доказів неможливості сплатити аліменти в цей період не надав (зокрема довідок про доходи, тяжкі захворювання, затримки з виплати заробітної плати, які відбувалися не з його вини, інші об`єктивні обставини які б перешкоджали йому виконувати рішення суду зі сплати аліментів на утримання свого сина), посилання на укладення шлюбу, наявність трьох дітей, перебування на обліку як безробітньої особи (став на облік лише у лютому 2024 року) жодним чином не свідчать про матеріальне становище відповідача, відсутність інших доходів та звільнення від обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що відповідач безпідставно не сплачує в повному обсязі на користь позивачки аліменти на утримання дитини та станом на 01.12.2023 у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 123022,68 грн, то у зв`язку з цим позивачка має право на стягнення з нього неустойки (пені). Правова позиція щодо розрахунку пені наведена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16, відповідно до якої зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Також, відповідно до вищевказаної постанови Верховного суду, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Наданий позивачкою розрахунок пені відповідає вимогам Сімейного кодексу України та вказаній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №333/6020/16 від 03.04.2019, не оспорюється та не спростовується відповідачем. Вирішуючи питання про застосування вимог ч. 2 ст. 196 СК України, суд враховує наявність на утриманні платника аліментів 3 дітей та захворювання дружини, при цьому також враховує і ту обставину, що незважаючи на відсутність зазначених обставин відповідач протягом 10 років взагалі не сплачував аліментів і тільки в 2020-2021 роках було здійснено 6 платежів у менш ніж місячному розмірі, перебуваючи на військовій службі не відраховував на погашення заборгованості будь-яких коштів і тільки після звернення позивачки до суду відповідач став на облік в центрі зайнятості (що дає підстави для висновку про існування неофіційних джерел доходу). Зважаючи на зазначені обставини, а також на ту обставину, що обрахована пеня є меншою навіть за інфляційні втрати позивачки, внаслідок несвоєчасної сплати аліментів, суд приходить до висновку, що застосування ч. 2 ст. 196 СК України у даному конкретному випадку буде фактично сприянням суду в попередніх діях відповідача щодо несплати аліменті. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати аліментів, не надав доказів, щодо поважності підстав невиконання ним свого обов`язку зі сплати аліментів, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі 123022,68 грн. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішення суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ч. 2 ст.185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, присуджуються одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин\~закон\~відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. При цьому позивач повинна довести їх необхідність. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489 цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Позивачем за заявлено вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітину, які обґрунтовані необхідністю оплати навчання у Сумському коледжі харчової промисловості Національного університету харчових технологій на денній формі на спеціальності «151 Автоматизація та комп`ютерно-інтегровані технології», що обумовлено розвитком у дитини здібностей до комп`ютерної майстерності та отримання професії (а.с.13-18). З наданих до суду документів, а саме довідок про оплату за навчання вбачається, що позивачкою за період з 10.08.2017 по 01.06.2020 було понесено додаткові витрати на оплату навчання сина [PERSON] у розмірі 30360 грн, зазначена сума не оспорюється та не спростовується відповідачем. Отже, судом встановлено, що позивачка у зв`язку із розвитком здібностей дитини [PERSON] понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 30360,00 грн, половина якої становить 15180,00 грн, В той же час суд враховує, що позивачкою пред`явлений позов через значний проміжок часу після понесення додаткових витрат, народження у позивача ще 2 дітей та звільнення його зі служби в ЗСУ, що могло мати наслідком зменшення його доходу, суд вважає за потрібне визначити розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину в розмірі 10000 грн, оскільки батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які вона понесла у зв`язку з отриманням правової допомоги у розмірі 4000,00 грн, на підтвердження чого надає договір про надання правової допомоги (а.с.22-23), платіжні інструкції (а.с.24, 69), акт надання послуг (а.с.25, 68). З огляду на характер спірних правовідносин, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, враховуючи відсутність заперечень сторони відповідача щодо співмірності заявленої суми з предметом позову та його складністю, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за кожну з позовних вимог у розмірі 1073,60 грн, а разом 2147,20 грн.

Outcome: partial