Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~У травні 2023 року представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії, в якій просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 11.10.2021 по 06.04.2023 на суму основного боргу у розмірі 338\~181,47 грн., вартість абонентської плати у розмірі 174,38 грн. та вартість послуги обслуговування ВБС у розмірі 2 325,60 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог\~представник позивача посилається на те,що відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2017 належить нежитлове приміщення третього поверху загальною площею 254,3 кв. м. в житловому будинку по [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює позивач. \~ \~ \~ \~ На офіційному сайті \~ \~ \~ \~ КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі інтернет було розміщено 31.10.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021. Таким чином, з 01.12.2021 по нежитловим приміщенням загальною площею 254,3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] , укладений індивідуальний договір про надання про надання послуги з постачання теплової енергії. За період з 11.10.2021 по 06.04.2023 вартість несплаченої теплової енергії за вказаними приміщеннями складає 338\~181,47 грн., заборгованість з абонентської плати складає 174,38 грн., заборгованість за послуги обслуговування ВБС складає 2 325,60 грн. КП «Харківські теплові мережі» направляли відповідачу рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, однак до цього часу заборгованість не сплачена відповідачем. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі №639/2518/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі. Замінено судове засідання для розгляду справи по суті на підготовче судове засідання. Повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/2518/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Призначено справу до судового розгляду 04 серпня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомив, що вважає позовні\~вимоги такими,\~що не\~підлягають задоволенню,\~з огляду\~на наступне.\~Позивачем до\~позовної заяви\~не додано\~розрахунок обсягу\~спожитої відповідачем\~теплової енергії\~та розрахунок\~суми заборгованості,\~яку заявлено\~до стягнення\~з відповідача,\~що ускладнює\~надання заперечень\~щодо неї.\~Однак,\~загальний висновок\~про сумнівність\~заявленої суми\~можна зробити\~з аналізу\~окремих доданих\~до позовної\~заяви документів\~у порівнянні\~з наявними\~у відповідача\~доказами.\~Згідно виставлених\~рахунків-фактур\~за січень\~2022\~року споживачем\~спожито теплової\~енергії в\~обсязі 8,22509\~Гкал,\~за лютий\~2022\~року -\~6,15604\~Гкал,\~за березень\~2022\~року -\~6,52601\~Гкал,\~за січень\~2023\~року -\~7,31986\~Гкал,\~за лютий\~2023\~року -\~6,96153\~Гкал,\~березень 2023\~року -\~4,63256\~Гкал.\~Такий заявлений\~позивачем обсяг\~спожитої теплової\~енергії значно\~відрізняється від\~того,\~що за\~розрахунками самого\~позивача був\~спожитий відповідачем\~раніше в\~той саме\~період року.\~Так,\~згідно Актів\~виконаних робіт\~по наданню\~послуг з\~теплопостачання за\~січень 2019\~року споживачем\~спожито теплової\~енергії в\~обсязі 3,90024\~Гкал,\~за лютий\~2019\~року -\~2,12763\~Гкал,\~за березень\~2019\~року -\~0,46340\~Гкал.\~Очевидно,\~що показники\~споживання за\~відповідні місяці\~2019\~року менші\~від показників\~22-23\~років у\~2-6\~разів. Будь-яких\~фактичних та\~правових підстав\~для такої\~різкої зміни\~нарахування позивачем\~обсягу споживання\~теплової енергії\~відповідачем не\~було.Будинок, в якому знаходяться приміщення відповідача, і самі приміщення не обладнані приладами обліку спожитої теплової енергії. Крім того, зазначив, що із січня 2019 року є чинною Методика розподілу комунальних послуг, яка згідно позовної заяви враховувалась під час нарахування обсягів споживання відповідача. При такому обсязі споживання, загальний обсяг споживання за опалювальний період у 6 місяців складає 1,36533 Гкал, а за 2 опалювальні періоди, вимоги по яким заявлені у цій справі (2021/2022-2022/2023) - 2,730672 Гкал. Враховуючи розмір тарифу на теплову енергію (5546,12 грн. за Гкал), вартість спожитої відповідачем теплової енергії складає 15144,63 грн. Цю суму відповідач вважає прийнятною за опалення приміщення заізольованими транзитними трубопроводами та такою, що підтверджується наявними доказами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 18 жовтня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої повідомив, що відповідач у відзиві наголошує, що належні йому нежитлові приміщення не обладнані приладами опалення, через приміщення проходять заізольовані стояки внутрішньобудинкової системи опалення. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. З 17 вересня 2019 року набрав чинності Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019, № 169. Єдиною законною підставою для відключення нежитлових приміщень відповідача по [ADDRESS] від системи централізованого опалення, є виконання власником вищезазначеного Порядку. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення нежитлових приміщень від мережі теплопостачання. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. 23 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких Подані позивачем докази підтверджують, що споживання теплової енергії відповідачем здійснюється. Однак, та технічна конфігурація мережі теплового споживання, яка розміщена в приміщеннях, і яка достеменно відома відповідачу (з огляду на акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту № 176/1082 від 16.08.2021), забезпечує споживання теплової енергії в значно менших обсягах, ніж заявлено в позовній заяві.Позивач не висловив жодних доводів проти доказів, якими обґрунтовуються технічні параметри системи теплопостачання, позаяк саме від них залежить правильність розрахунку обсягу спожитого тепла. Позивач не додав ні до позовної заяви, ні до відповіді на відзив розрахунок обсягу спожитої відповідачем теплової енергії та розрахунок суми заборгованості, яку заявлено до стягнення з відповідача, внаслідок чого встановити її обґрунтованість неможливо. Згідно виставлених рахунків-фактур за січень 2022 року споживачем спожито теплової енергії в обсязі 8,22509 Гкал, за лютий 2022 року - 6,15604 Гкал, за березень 2022 року - 6,52601 Гкал, за січень 2023 року - 7,31986 Гкал, за лютий 2023 року - 6,96153 Гкал, березень 2023 року - 4,63256 Гкал. Згідно рахунків-фактур за січень-березень 2019 року, які додані до відзиву, показники споживання за відповідні місяці 2019 року менші від показників 2022-23 років у 2-6 разів. Такі ж саме невідповідності при визначенні обсягів спожитої теплової електроенергії можна виявити, якщо проаналізувати відповідні данні за 2020-21 роки. Ці данні підтверджені заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2023 року в справі № 639/4322/22. Цим рішенням задоволено позовні вимоги про стягнення х відповідача заборгованості за оплату теплової енергії за за період з 05.11.2019 по 10.12.2021 в сумі 39 030,14 грн. Так, згідно доданих до позовної заяви в справі № 639/4322/22 рахунків-фактур та розрахунків, за січень 2023 року нараховано 1,96 Гкал, за лютий 2020 року - 1,31295 Гкал, за січень 2021 - 2,89622 Гкал, за лютий 2021 - 3,48792 Гкал, за березень 2021 року - 1,46742 Гкал. Будь-яких фактичних та правових підстав для істотного збільшення обсягу споживання теплової енергії відповідачем не було. Слід також зауважити, що заборгованість, стягнута рішенням від 08 лютого 2023 року в справі № 639/4322/22, охоплює періоди жовтня та листопада 2021 року, що заявлені також і в цій справі, що є підставою для закриття провадження в цій частині. Просив у позові відмовити. 07 листопада 2023 року від представника позивача надійшли пояснення згідно яких повідомив, що 23.09.2021 було змінено розрахунок теплового навантаження на опалення для приміщень відповідача, у зв`язку зі зміною тарифу на теплову енергію нарахування позивачу обґрунтовано збільшилось порівняно з попереднім періодом, просив задовольнити позовні вимоги за період з 11.12.2021 по 06.04.2023 на суму основного боргу у розмірі 306 325,14 грн., вартість абонентської плати у розмірі 174,38 грн. та вартість послуги обслуговування ВБС у розмірі 2 325,60 грн. Представник позивача Суржан Р.Д., який діє на підставі довіреності від 05.09.2023 № 01-40/9513/109, в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у відповіді на відзив та поясненнях. Представник відповідача Омельченко О.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 24.07.2023 № 107, в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення вартості спожитої теплової енергії у розмірі 15\~144,63 грн., детальний розрахунок стягнення вартості спожитої теплової енергії навів у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність. Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за житлову\~послугу з\~постачання теплової\~енергії повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019. В судовому засіданні встановлено, що\~власником нерухомого майна - нежитлового приміщення третього поверху № ХLIX 14-:-24. 15А, 15Б, 15В, які розташовані в житловому будинку літ. «А-3», загальною площею 284,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 08.06.2017 (а.с. 6-7). Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 ст. 317 ЦК України зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вищевказаний житловий будинок обладнаний централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює позивач. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок №\~ [NUMBER] (а.с. 15). Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно із\~статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини першої\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із зазначених положень\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. На підставі ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 (зі змінами) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затвенрджених постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 (зі змінами) на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» було розміщено 31 жовтня 2021 року індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії . Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01 грудня 2021 року. Таким чином, по об`єкту нерухомості нежитлове приміщення третього поверху загальною площею 284,3 кв. м. в житловому будинку по [ADDRESS] , з 01 грудня 2021 року було укладено індивідуальний договір про надання послуги с постачання теплової енергії. Відповідно до п. 34 Індивідуального договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісячно не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Отже, відповідач [PERSON] є споживажеч теплової енергії. Пунктом 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24 червня 2004 року передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.09.2019 у справі №904/6293/17, відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Однак, представник позивача повідомив, що відповідач [PERSON] , отримуючи надані йому послуги з теплопостачання, своєчасно їх не оплачує, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,за період з 11.12.2021 по 06.04.2023 на суму основного боргу 306\~325,14 грн., абонентську плату в сумі 174,38 грн. та вартість обслуговування внутрішньо-будинкових систем у розмірі 2\~325,60 грн. В якості доказів, на підтвердження позовних вимог щодо заборгованості вартості спожитої відповідачем теплової енергії до нежитлового приміщення третього поверху № ХLIX 14-:-24. 15А, 15Б, 15В, які розташовані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] були надані акти виконаних робіт по наданню послуг з теплопостачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , акти звіряння, акти підключення/відключення споживача, розрахунок теплового\~навантаження на\~опалення \~від 23.09.2021\~ВКТ/493\~(а.с. 12-14, 16-48, 151). Однак, вищевказані докази не містять у собі детального розрахунку заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію. У відповідності до положень ч. 3 ст.\~12\~ та ч. 1 ст.\~82 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~ учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~ передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~ достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд вважає, що дані докази, які на думку позивача підтверджують розмір заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію є недостатніми. Представник відповідача, в свою чергу, заперечуючи щодо суми заборгованості посилався на те, що будинок, в якому знаходяться приміщення відповідача, і самі приміщення не обладнані приладами обліку спожитої теплової енергії, опалення приміщення здійснюється заізольованими транзитними трубопроводами, а отже вартість спожитої відповідачем теплової енергії завищена. Представник позивача, в свою чергу, зазначив, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. З 17 вересня 2019 року набрав чинності Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169. Єдиною законною підставою для відключення нежитлових приміщень відповідача по [ADDRESS] від системи централізованого опалення, є виконання власником вищезазначеного Порядку. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення нежитлових приміщень від мережі теплопостачання. Так, згідно пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 , споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 р., зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 р. за №1478/11758 (із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 р. №169) затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, який згідно з п. 1.1 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказаним Порядком передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не у квартирах чи нежитлових приміщеннях багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а відключення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період. Відповідно до пункту 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. З огляду на викладене та аналізуючи вищенаведені норми права, суд прийшов до висновку, що чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Як вбачається\~з акту\~обстеження системи\~тепло споживання\~об`єкту\~ від\~16.08.2021\~№ 176/1082,на момент обстеження приміщень, які належать ФО [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , опалювальні прилади відсутні, через нежитлове приміщення проходять стояки L=52,5m. Стояки за ізольовані, гаряче водопостачання відсутнє за проектом (а.с. 91). Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП "Харківські теплові мережі" виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Крім того, представник відповідача заперечуючи проти розміру нарахованої заборгованості посилався на те, що із січня 2019 року є чинною Методика розподілу комунальних послуг, яка згідно позовної заяви не враховувалась під час нарахування обсягів споживання відповідача. При такому обсязі споживання, загальний обсяг споживання за опалювальний період у 6 місяців складає 1,36533 Гкал, а за 2 опалювальні періоди, вимоги по яким завлені у цій справі (2021/2022-2022/2023) - 2,730672 Гкал. Враховуючи розмір тарифу на теплову енергію (5546,12 грн. за Гкал), вартість спожитої відповідачем теплової енергії складає 15 144,63 грн. Цю суму відповідач вважає прийнятною за опалення приміщення заізольованими транзитними трубопроводами та такою, що підтверджується наявними доказами та надав свій розрахунок. Так, згідно з п. 2 Розділу ІІ Базових правил визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг Методики розподілу комунальних послуг, обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення Q відкл.і), розраховується за формулою (3). Суд вважає, що заборгованість за спожиту теплову енергію до нежитлового приміщення третього поверху № ХLIX 14-:-24. 15А, 15Б, 15В, які розташовані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням того, що у зазначених приміщеннях опалювальні прилади відсутні, стояки за ізольовані, потрібно розрахувати за наступною формулою. Q відкл.і=0,86*10-6* qвтр.транз.*lтранз.*m опал.розр., Гкал: 0,86*10-6* перевідний коефіцієнт\~одиниць вимірювання\~фізичних величин,\~Вт*год\~у Гкал; qвтр.транз=7 Вт/м питомі теплові втрати ізольованих трубопроводів, які прокладаються в шахтах, каналах, штрабах, Вт/м; питомі теплові втрати трубопроводів, ізоляція на ділянках яких відсутня або порушена, збільшуються на 100 %; можуть застосовуватись питомі теплові втрати відповідно до проекту відокремлення (відключення) приміщення (за його наявності) або за результатами розрахунку організації, яка має на це відповідний дозвіл; lтранз - довжина всіх\~транзитних трубопроводів\~у приміщенні\~з індивідуальним\~опаленням або\~окремому приміщенні\~з транзитними\~мережами опалення,\~м;згідно з Актом обстеження системи тепло споживання об`єкту № 176/1082 від 16.08.2021, складає 52,5 м; m опал.розр - фактична кількість\~годин надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії у\~розрахунковому періоді,\~годин.Для розрахунку береться 30 календаних днів по 24 години в кожному (загалом - 720 годин на тиждень). Згідно акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту № 176/1082 від 16.08.2021, про який було зазначено у рішенні суду вище, вбачається, що обсяг спожитої теплової енергії в приміщеннях відповідача [PERSON] у розрахунку за споживання в одному календарному місяці із кількістю 30 календарних днів, становить 0,227556 Гкал. (Q відкл.і=0,86*10-6* 7*52,5*720). Загальний обсяг споживання за опалювальний період у 6 місяців складає 1,36533 Гкал, а за 2 опалювальні періоди 2021/2022 та 2022/2023 - 2,730672 Гкал. Враховуючи розмір тарифу на теплову енергію (5546,12 грн. за Гкал), вартість спожитої відповідачем [PERSON] теплової енергії складає 15144,63 грн. Суд погоджується з наданим розрахунком представника відповідача щодо вартості спожитої відповідачем теплової енергії за період 11.12.2021 по 06.04.2023 у розмірі 15144,63 грн., який було розраховано відповідно до Методика розподілу комунальних послуг. Як встановлено судом обставини, на які посилається представник позивача щодо нарахованої заборгованості вартості спожитої теплової енергії не підтверджено належними та допустимими доказами, в свою чергу, представником відповідача були надані розрахунки заборгованості проведені відповідно до Методика розподілу комунальних послуг, з якими суд погодився, а отже заборгованість вартості спожитої відповідачем теплової енергії за період 11.12.2021 по 06.04.2023 складає у розмірі 15 144,63 грн. Крім того,\~представник позивача\~просив стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивачаза період з 11.12.2021 по 06.04.2023 абонентську плату в сумі 174,38 грн. та вартість обслуговування внутрішньо-будинкових систем у розмірі 2\~325,60 грн. Виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» Урядом прийнято постанову від 01 вересня 2021 року № 928 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808. Згідно з внесеними змінами, змінено концепцію застосування до споживачів комунальних послуг плати за абонентське обслуговування та змінено склад витрат, які включаються до плати за абонентське обслуговування. Так, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач оплачує виконавцю комунальної слуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги. Зокрема, абонентська плата включає такі витрати: з укладення договору про надання комунальної послуги; з здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами; з нарахування та стягнення плати за спожиті комунальні послуги; з обслуговування та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води) \~ \~ \~ \~Так, відповідно п. 30 індивідуального Договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. \~ \~ \~ \~Абонентська плата нараховується щомісячно, у фіксованому розмірі, з розрахунку за один особовий рахунок з моменту укладання індивідуальних договорів, якщо рішенням органів місцевого самоврядування не зазначене інше. Так судом встановлено, що відповідачу нараховувалась абонентська плата та обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що підтверджують рахунки-фактури (а.с. 17-48). За період 11.12.2021 по 06.04.2023 заборгованість відповідача з абонентської плати про надання послуги постачання теплової енергії складає 174,38 грн. та за послуги обслуговування ВБС з постачання теплової енергії складає 2 325,60 грн., які і підлягають стягненню. \~ \~ \~ \~ Даючи оцінку вищезазначеним доказам у їх сукупності, враховуючи надані докази по справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 308 825,00 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 17\~644,61 грн. = 5,2%; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 2\~684,00 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 5,2% = 139,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial