Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 71 847, 66 грн. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що відповідно до розписки від 01.03.2021 позивач надав у борг відповідачу 50 000 грн. Строк повернення 01 травня 2021 року. Вказував, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача ним було надіслано вимогу про повернення боргу, однак вимогу відповідачем проігноровано. Враховуючи той факт, що відповідач прострочив виконання зобов`язання та не виконав у строк встановлений у розписці, прохав стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням 3% річних та інфляційних у сумі 71 847,66 грн. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. 30.10.2023 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.01.2024 витребувано від позивача [PERSON] оригінал боргової розписки від 01.03.2021 складеної від імені [PERSON] про отримання у борг від [PERSON] 50 000 грн. 21.02.2024 від представника позивача - адвоката Титаренка В.М. надійшов супровідний лист на ухвалу від 24.01.2024, в якому зазначено, що позивач у зв`язку з переїздом не зміг знайти оригінал боргової розписки. Однак, у якості додаткового доказу надав відеозапис прийняття коштів у позику за борговою розпискою. У судові засідання 09.10.2023, 15.11.2023, 30.11.2023, 14.12.2023, 11.01.2024, 24.01.2024, 19.02.2024, 04.03.2024 позивач та його представник не з`явилися будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового розгляду.Направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні 09.10.2023 відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, вказував, що кошти у позивача не позичав, розписки не писав. У судові засідання 15.11.2023, 30.11.2023, 14.12.2023, 11.01.2024, 24.01.2024, 19.02.2024, 04.03.2024 відповідач не з`явився будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до наявної в матеріалах копії розписки від 01.03.2021 [PERSON] , [INFO] , отримав у [PERSON] , [INFO] , у борг грошову суму 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Грошові кошти зобов`язався повернути у повному обсязі до 01 травня 2021 року (без відсотків за домовленістю з [PERSON] ). Розписка написана в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . До матеріалів справи позивачем також додано копію досудової вимоги про повернення грошової позики від 17.12.2022. На підтвердження про направлення відповідачу даної вимоги, позивачем долучено до позовної заяви копію опису вкладення відправлення 0216300803302 з відтиском печатки Укрпошти 06.12.2022 та накладну Укрпошта № 0216300803302 від 07.12.2022. На сайті Укрпошти https://track.ukrposhta.ua дані про відправлення № 0216300803302 відсутні. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В постанові № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Також суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №206/6401/18 зазначено, що: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях(електронних копіях),повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Позивачем [PERSON] до суду оригіналу розписки від 01.03.2021, як документа, що підтверджує боргове зобов`язання у відповідача [PERSON] не надано. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Таким чином, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. При цьому, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі міг бути переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником. Тому суди при розгляді таких спорів зобов`язані дослідити саме оригінали розписок та оригінали договорів позики. Враховуючи вищевикладене, з аналізу спірних правовідносин та матеріалів справи суд позбавлений можливості вивчити зміст розписки від 01 березня 2021 року та встановити той факт, що за даною розпискою відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 50 000 грн. в борг від [PERSON] . Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 154/3443/18 та встановив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Тобто, суд, вирішуючи спір про повернення боргу по суті, обов`язково повинен пересвідчитися в існування відповідного оригіналу боргової розписки та оглянути цей оригінал в судовому засіданні. Приймаючи до уваги те, що позивачем на підтвердження позовних вимог не подано до суду оригіналу боргової розписки, за таких обставин суд доходить висновку про залишення позову без задоволення за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. Питання про судові витрати підлягають вирішенню судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судові витрати, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача у справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed