Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01 березня 2000 року, укладеного між нею та [PERSON] , вона є власником житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, за кадастровим номером 4825783400:17:020:0009, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 05 жовтня 1994 року Новотимофіївською сільською радою на підставі рішення Новотимофіївської сільської ради від 01 жовтня 1994 року б/н, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 240, належить відповідачці. Посилаючись на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу діяла ст.30 Земельного кодексу УРСР, 1990 року, позивачка вважає, що до неї разом з будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4825783400:17:020:0009, для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] . Також просить, не стягувати з відповідачки понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] згідно поданої письмової заяви просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, в разі неявки відповідача заперечень щодо ухвалення заочного рішення не має. Відповідачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за останнім відомим місцем проживання та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 01 березня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Середою Н.І. за реєстровим № 2-354, відповідачка [PERSON] продала, а позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) купила житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, житловою площею 40,2 кв.м,, що розташований за адресою по [ADDRESS] (а.с. 11). Пунктом 6 договору, нотаріусом роз`яснено сторонам, в тому числі зміст ст.ст. 22, 30 ЗК України. Право власності на вище вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачкою Снігурівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 03 серпня 2005 року, номер запису 398 в книзі 10 (а.с. 12). В натупному, речове право на придбаний житловий будинок зареєстровано за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 серпня 2023 року, номер відомостей про речове право: 51511165, що підтверджується відповідним витягом № 344306561 сформованого 28 серпня 2023 року (а.с. 17). Позивачка зареєстрована та проживає у вище вказаному житловому будинку з 26 травня 2006 року, що підтверджується записом в її паспорті серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2009 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 9-10). Одночано, як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Новотимофіївською сільською радою 05 жовтня 1994 року на підставі рішення Новотимофіївської сільської ради від 01 жовтня 1994 року, зареєстрованого в Книзі реєстації державних актів на право приватної власності на землю № 240, та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4600752962023 сформованого 12 жовтня 2023 року, земельна ділянка площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить відповідачці [PERSON] (а.с. 20--21, 24-25). Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК України (яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу 01 березня 2000 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Крім того, пунктом "є" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за відповідачкою на підставі державного акта, у зв"язку з чим позивачка не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку. \~ \~ \~ \~При цьому, те, що позивачка не посвідчила перехід права на землю жодним чином не вплинуло на наявність в неї права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Судом перевірено, що за наявною інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, станом на 14 березня 2024 року, відомості про право власності, заборону відчуження, іпотеку спірної земельної ділянки відсутні. Грошова оцінка оціночна (ринкова вартість) вище вказаної земельної ділянки, відповідно до висновку ТОВ "ЮГЗЕМСЕРВІС", станом на 16 листопада 2023 року складає 118400,00 грн (а.с.27). Таким чином, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з метою захисту прав позивачки на безперешкодне обслуговування та користування належним їй на праві власності житловим будинком, враховуючи, що право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] , яка 01 березня 2000 року відчужила вказаний будинок [PERSON] , суд приходить до висновку, що [PERSON] , набувши в свою чергу право власності на об`єкт нерухомості на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 березня 2000 року набула також і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На прохання позивачки суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved