Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явлених позовів. а. позови, пред`явлені [PERSON] . В березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом та посилається на те, що 22 вересня 2007 року він уклав шлюб з [PERSON] [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Позивач посилається на те, що він не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON] . В подальшому [PERSON] пред`явив ще один позов та обґрунтовує його тим, що 30 березня 2011 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером 3220886401:01:015:0142 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що земельна ділянка була придбана в період шлюбу, цей об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю сторін. Підстави для відступлення від засад рівності часток в спільному майні відсутні. Тому [PERSON] просить суд визнати земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером 3220886401:01:015:0142 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю сторін та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна. б. зустрічний позов, пред`явлений [PERSON] 26 квітня 2021 року [PERSON] пред`явила зустрічний позов та посилалась на те, що 7 травня 2011 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що квартира була придбана під час шлюбу, вказаний об`єкт нерухомого майна також є спільною сумісною власністю сторін. Крім того, [PERSON] ухиляється від участі в утриманні дитини. Тому [PERSON] просила суд визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подала заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.85 т.2): просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. 2. Процесуальні дії по справі. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 9 березня 2021 року (а.с.12 т.1) вбачається, що цивільну справу за позовом, пред`явленим [PERSON] , було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 квітня 2021 року (а.с.16 т.1) було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 28 квітня 2021 року (а.с.56-57 т.1) було об`єднано зустрічний позов, пред`явлений [PERSON] , в одне провадження з первісним позовом, здійснено перехід до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 червня 2021 року (а.с.97 т.1) було витребувано у ГУ ДПС у Київській області інформацію щодо доходів [PERSON] за 2007 2013 роки. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2021 року (а.с.140 т.1) вбачається, що цивільну справу за позовом, пред`явленим [PERSON] , було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Яковлєвій Л.В. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 липня 2021 року (а.с.144-145 т.1) було відкрито провадження по справі №359/4406/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 12 липня 2021 року (а.с.108 т.1) цивільну справу №359/1925/21 було об`єднано в одне провадження з цивільною справою №359/4406/21. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 вересня 2021 року (а.с.166 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 26 серпня 2022 року (а.с.6-7 т.2) було зупинено провадження у цивільній справі у зв`язку з перебуванням [PERSON] на військовій службі у складі Збройних Сил України. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 вересня 2023 року (а.с.29-30 т.2) було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про поновлення провадження у цивільній справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 19 вересня 2023 року (а.с.57-60 т.2) було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення провадження у цивільній справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2023 року (а.с.63-64 т.2) було залишено без розгляду клопотання [PERSON] про поновлення провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 7 лютого 2024 року (а.с.73 т.2) було поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 лютого 2024 року (а.с.83-84 т.2) було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про роз`єднання позовних вимог. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 лютого 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.91 т.2), було прийнято до розгляду заяву про часткову зміну предмета зустрічного позову. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явлених позовів. [PERSON] та його представник [PERSON] наполягають на задоволенні позовів про розірвання шлюбу та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в земельній ділянці. Вони визнають зустрічний позов в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Однак [PERSON] та його представник [PERSON] не визнають зустрічний позов в частині вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку в квартирі. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що в квітні 2011 року [PERSON] , який є батьком позивача, продав домоволодіння та дві земельні ділянки. Грошові кошти, отримані від продажу цих об`єктів нерухомого майна були витрачені на оплату половини вартості спірної квартири. Ця обставина є підставою для відхилення від засад рівності подружжя у спільному майні. Тому [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд визнати за [PERSON] право власності лише на 1/4 частку в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] та визнають первісний позов про розірвання шлюбу. Однак вони посилаються на те, що спірна квартира була придбана за спільні грошові кошти подружжя, частина яких була позичена у близьких родичів. Підстави для відступлення від засад рівності часток в спільному майні відсутні. Тому [PERSON] та її представник [PERSON] наполягають на визнанні за кожною стороною права власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . Крім того, вони посилаються на те, що земельна ділянка була приватизована [PERSON] , а не придбана за відплатним цивільно-правовим договором. Ця обставина свідчить про те, що земельна ділянка є особистою власністю [PERSON] , а не спільною сумісною власністю подружжя. Тому [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову в частині вимог про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 22 вересня 2007 року [PERSON] уклав із [PERSON] шлюб, зареєстрований у ВРАЦС Бориспільського МРУЮ Київської області, про що був складений відповідний актовий запис №609. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22 вересня 2007 року (а.с.11 т.1). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 1 червня 2018 року (а.с.8 т.1). 30 березня 2011 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером 3220886401:01:015:0142 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №264901 від 30 березня 2011 року (а.с.131 т.1). 7 травня 2011 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 7 травня 2011 року (а.с.174 т.1). 13 серпня 2013 року на підставі укладеного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] .\~Цепідтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №7923788 від 13 серпня 2013 року (а.с.35 т.1). Спірні правовідносини регулюються главою 3 «Загальні положення», главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя», главою 11 «Припинення шлюбу» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки» та главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. б. щодо поділу майна подружжя. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.5 ст.61 СК України в редакції, чинній з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя належала земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. в. норми процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Встановлено, що ні [PERSON] , ні відповідач не бажають жити однією сім`єю та категорично заперечують проти вжиття заходів, спрямованих на примирення. Ці обставини свідчать про те, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін, примушування їх до шлюбу не допускається. Ці обставини є достатньою підставою для розірвання шлюбу у судовому порядку. Встановлено, що [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] . Ця обставина свідчить про те, що на підставі ст.181 СК України вона має\~право на\~стягнення з\~ [PERSON] аліментів на утримання дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що протягом серпня грудня 2020 року [PERSON] проживав разом з батьком та перебував на його повному утриманні. Однак, як вбачається з ч.1 ст.191 СК України, суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Зі змісту штампу, розміщеного на титульному аркуші зустрічного позову (а.с.22 т.1), вбачається, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини 26 квітня 2021 року. Тому обставини, які відбулись в період часу з серпня по грудень 2020 року, не мають значення для правильного вирішення спору. Показання свідка [PERSON] не містять відомостей про обставини, що стосуються предмета доказування, та не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подав докази на підтвердження того, що він щомісячно бере участь в утриманні сина [PERSON] . Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] має поганий стан здоров`я або тяжке матеріальне становище, а також на його утриманні перебувають інші діти та непрацездатні особи. Чверть від заробітку (доходу) [PERSON] є цілком достатнім для належного забезпечення та гармонійного розвитку сина [PERSON] , та відповідає визначеному ч.5 ст.183 СК України розміру аліментів, який може бути стягнутий з платника аліментів навіть у безспірному порядку. З огляду на це суд висновує про те, що шлюб, укладений між позивачем та [PERSON] , належить розірвати, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 26 квітня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття. б. щодо поділу земельної ділянки. Встановлено, що земельна ділянка площею 0,0700 га з кадастровим номером 3220886401:01:015:0142 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована по [ADDRESS] , була придбана [PERSON] в період часу, протягом якого вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Набуття права власності на цей об`єкт нерухомого майна було здійснено в порядку приватизації та відбулось 30 березня 2011 року, тобто в період часу чинності ч.5 ст.61 СК України, що поширювала режим спільної сумісної власності подружжя на приватизовані земельні ділянки. Ці обставини свідчать про те, що спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №1311/832/12 та від 12 листопада 2018 року у справі №753/6139/14-ц, зі змісту якої вбачається, що згідно з Законом України «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Отже, з урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. З огляду на це суд висновує про те, що з метою забезпечення юридичної визначеності у спірних правовідносинах земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером 3220886401:01:015:0142 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , належить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження підстав для відступлення від засад рівності часток сторін у цьому об`єкті нерухомого майна, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку у спірній земельній ділянці. в. щодо поділу квартири. Встановлено, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] в період часу, протягом якого він перебував у шлюбі з [PERSON] . В такому випадку презюмується виникнення спільної сумісної власності сторін на вказаний об`єкт нерухомого майна. Цей висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах\~Верховного Суду\~від 6\~лютого 2018\~року у\~справі №235/9895/15-ц,\~від 5\~квітня 2018\~року у\~справі №404/1515/16-ц,\~від 21\~листопада 2018\~року у\~справі №372/504/17,\~зі змісту\~якої вбачається,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляду за\~дітьми,\~хвороба)\~самостійного заробітку\~(доходу).\~Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~Зазначені правила\~свідчать про\~презумпцію спільності\~власності подружжя\~на майно,\~яке набуте\~ними в\~період шлюбу.\~Ця презумпція\~може бути\~спростована й\~один із\~подружжя може\~оспорювати поширення\~правового режиму\~спільного сумісного\~майна на\~певний об`єкт,\~в тому\~числі в\~судовому порядку.\~Тягар доказування\~обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції,\~покладається на\~того з\~подружжя,\~який її\~оспорює.\~Водночас,\~в матеріалах цивільної справи відсутні докази на спростування презумпції спільної сумісної власності сторін на квартиру [ADDRESS] . Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та його представник [PERSON] не подали належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження існування підстав для відступлення від засад рівності часток сторін в квартирі [ADDRESS] . Зокрема, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його син [PERSON] та невістка [PERSON] планували придбати квартиру в м. Бориспіль. У зв`язку з відсутністю в них достатніх грошових коштів 22 квітня 2011 року свідок [PERSON] був вимушений продати дві земельні ділянки та житловий будинок [ADDRESS] . Грошові кошти, отримані від продажу цих об`єктів нерухомого майна, свідок [PERSON] передав своєму сину [PERSON] для внесення завдатку за спірну квартиру. В матеріалах цивільної справи містяться копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 квітня 2011 року (а.с.67 т.1) та копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 22 квітня 2011 року (а.с.68, 69 т.1), з яких вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,1416 га з кадастровим номером 3220886402:02:001:0059 та площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220886402:02:001:0058, розташовані в с. Кириївщина Бориспільського району. Однак договір купівлі-продажу квартири був укладений 7 травня 2011 року. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та його представник [PERSON] не подали докази на підтвердження того, що грошові кошти, отримані [PERSON] від продажу домоволодіння та земельних ділянок, були передані [PERSON] та використані ним для придбання спірної квартири. Загальний розмір грошових коштів, отриманих [PERSON] від продажу вказаних об`єктів нерухомого майна, становить 170493 гривень (97493 + 27000 + 46000). Передача грошових коштів в такому розмірі не може підтверджуватись показаннями свідка. Ці обставини свідчать про те, що показання свідка [PERSON] не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України, а копії договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок від 22 квітня 2011 року не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України, адже вони не містять відомості про обставини, що відносяться до предмета доказування. Крім того, в змісті договору купівлі-продажу квартири від 7 травня 2011 року відсутня умова про внесення покупцем завдатку. Вартість квартири була визначена в розмірі лише 62445 гривень, що є вдвічі меншою, ніж загальний розмір грошових коштів, отриманих [PERSON] від продажу житлового будинку та земельних ділянок. Ці обставини свідчать про те, що показання свідка [PERSON] також не є достовірним доказом в розумінні ст.79 ЦПК України. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона позичила дочці [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 30000 доларів США для придбання квартири. Однак передача грошових коштів в такому розмірі також не може бути підтверджена показаннями свідка. Тому показання свідка [PERSON] , як і показання свідка [PERSON] , не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. Таким чином, в ході розгляду цивільної справи не здобуто жодного доказу на підтвердження наявності підстав для відступлення від засад рівності при поділі спірної квартири. З огляду на це суд висновує про те, що за [PERSON] належить визнати право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . Однак [PERSON] не має права вимагати визнання права власності на іншу 1/2 частку за [PERSON] . Заявлення такої вимоги суперечить принципу диспозитивності, що полягає у тому, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом виключно своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому у задоволенні позову в частині вказаної вимоги [PERSON] слід відмовити. 7. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір в розмірі 1872 гривень 75 копійок за вимогу про поділ земельної ділянки. Ці обставини підтверджуються дублікатами квитанцій від 2 березня 2021 року та 21 травня 2021 року (а.с.5, 120 т.1). Вказані позовні вимоги задоволені в повному обсязі. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1872 гривень 75 копійок за вимогу про поділ земельної ділянки. Крім того, [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 3961 гривні 26 копійок за вимогу про визнання за кожною стороною права власності на частку в квартирі. Ця обставина підтверджується квитанцією від 28 грудня 2020 року (а.с.21 т.1). Означена позовна вимога задоволена частково: визнано лише за [PERSON] право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] ; у задоволенні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на інші 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна відмовлено. Зі змісту звіту про оцінку майна від 14 грудня 2020 року (а.с.39-53 т.1) вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] становила 362669 гривень 00 копійок. Ця обставина свідчить про те, що вартість 1/2 частки в цьому об`єкті нерухомого майна складає 181334 гривні 50 копійок (362669,00 :2). З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1813 гривень 35 копійок (181334,50 : 100%). Водночас, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок за заявлення вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Ця позовна вимога задоволена в повному обсязі. В такому випадку з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: partial