Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом про позбавлення батьківських прав до [PERSON] , треті особи: [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна малолітнім особам. Позов мотивований тим, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як діти, які опинились в складних життєвих обставинах. Підставою для взяття малолітніх [PERSON] та [PERSON] на облік стала інформація про факт їх залишення без батьківського піклування, оскільки мати, [PERSON] , безпідставно покинула дітей і не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Як з`ясовано, мати дітьми не опікується та не приймає участі у їх вихованні і утримання. Малолітні мешкають з бабусею, [PERSON] , [INFO] , вважають її своєю матір`ю, оскільки ніколи не отримували материнської любові від жінки, яка їх народила. [PERSON] мешкає окремо від дітей, місце свого проживання не повідомляє, телефонного зв`язку не підтримує. Після народження сина, [PERSON] , [PERSON] , покинула дітей у своєї матері і ніякої турботи до них не проявляє, не знає про їх розвиток, здоров`я, не приймає участі у матеріальному забезпеченні. Також зазначає, що за час проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у бабусі, [PERSON] , [PERSON] дітьми не опікувалась. Будучі єдиним законним представником сина та доньки, матір`ю не вирішені питання необхідні для забезпечення належних умов для проживання та розвитку дітей. Не вирішені матір`ю питання матеріального забезпечення дітей, соціальні державні виплати, які мати отримує для утримання малолітніх, витрачаються нею на свої потреби. Самостійно [PERSON] не надає матеріальної підтримки для забезпечення потреб дітей. З викладених підстав вбачається, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти фактично залишились без батьківського піклування. Мати відсторонився від дітей, не цікавиться їх життям, розвитком, не піклується про майбутне, не проживає з ними. Дані обставини свідчать про нехтування матір`ю потреб малолітніх [PERSON] та [PERSON] на сімейне виховання та материнську турботу і любов, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Дзержинського районного суду від 25 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 10 січня 2024 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради подано до суду висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача через канцелярію суду подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву не подала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17.02.2017, батьками дитини [PERSON] записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 06.03.2020, батьками дитини [PERSON] записані: [PERSON] та [PERSON] . З характеристики, виданої Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 51 комбінованого типу Харківської міської ради, вбачається, що [PERSON] відвідувала групу №5 вищезазначений заклад освіти з 02.09.2019 по 23.02.2022. Також зазначається, що [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , яка приводила і забирала дівчинку, відвідувала батьківські збори, дитячі свята тощо. Відповідно до Довідки, виданої Освітнім центром «Victoria's School», [PERSON] навчається в освітньому центрі, на заняття її водить та забирає бабуся. Наказами №№ 10,11 від 30.05.2023 малолітні [PERSON] , [PERSON] тимчасово влаштовані до сім`ї [PERSON] . Відповідно до відповіді адміністрації КНП «МДП №4» ХМР, лікаря-педіатра малолітні [PERSON] , [PERSON] відвідують в супроводі бабусі, яка виконує медичні рекомендації в повному обсязі. Звернень до закладу з приводу жорстокого поводження в сім`ї батьків або родичів не було. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як встановлено вище, відповідач по справі не займається вихованням малолітніх дітей, не виявляє до них будь-якої уваги та турботи, не займається розвитком дітей. Відповідно до Висновку №34 від 08.01.2024, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [PERSON] . Висновок уповноваженого органу про доцільність позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника відповідає встановленим до нього вимогам, підписаний уповноваженою особою, та складений на підставі вивчення всіх обставин справи, у зв`язку із чим суд враховує його під час ухвалення рішення. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З матеріалів справи вбачається, що малолітні [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] . З матеріалів, доданих до позовної заяви, встановлено, що [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] , [PERSON] , та відбуває покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка. Враховуючи, що відповідач [PERSON] відмовилась від виконання своїх батьківських обов`язків, а бабуся [PERSON] фактично займається вихованням малолітніх [PERSON] , [PERSON] та має переважне право на передання їй дітей, суд вважає за можливе призначити [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [PERSON] . Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці її право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дочкою та сином у відповідності зі ст. 168 СК України, якщо це не причинить шкоди їх життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідачку до виправлення та надасть можливість в майбутньому, при наявності її бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки судовий збір на користь держави в сумі 1 073 грн. 60 коп., за вимогу майнового характеру (про стягнення аліментів), та 1 073 грн. 60 коп. за вимогу не майнового характеру (про позбавлення батьківських прав), а всього 2 147 грн. 20 коп.

Outcome: approved