Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

20 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 3000 доларів США, та судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.07.2021 року між ним та [PERSON] укладений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 3000 доларів США. Факт отримання коштів підтверджується відповідною розпискою. Оскільки відповідачем добровільно борг не повернуто та проігноровано вимогу про досудове врегулювання, він звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 02 травня 2023 року відповідач подав до суду заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного провадження та просив проводити судовий розгляд у загальному позовному провадженні. 08 травня 2023 року представник позивача - адвокат Куєвда Ю.С. подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача замість 3000 доларів США - 2417 доларів США, в зв`язку із частковим погашенням боргу відповідачем. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2023 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та прийнято зменшені позовні вимоги. 19 червня 2023 року відповідач подав до суду відзив, яким заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що особисто кошти в сумі 3000 доларів США у [PERSON] ніколи не брав, особисто його навіть не знає. 01 березня 2020 року позичив кошти в такій сумі у [PERSON] . До 05 лютого 2022 року грошові кошти у сумі 2420 доларів США були повернуті [PERSON] . В подальшому повернув борг в сумі 580 доларів США на рахунок [PERSON] на прохання [PERSON] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, обгрунтовуючи обставинами, викладеними у позові. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідач пояснив, що розписку не писав, звідки вона взялася не знає, після відкриття провадження у справі здійснив проплату 583 доларів США позивачу. Свідок [PERSON] пояснив суду, що у свого знайомого [PERSON] позичив гроші у січні-березні 2020 року у розмірі 3000 доларів США. Кошти повертав частинами з 26.02.2020 року по 08.07.2021 року. Інший його знайомий - [PERSON] у лютому 2020 року потребував грошової суми на купівлю автомобіля для роботи та попросив його позичити для нього кошти у [PERSON] в сумі 3000 доларів США. На що останній надав [PERSON] таку позику. Щомісяця зустрічався з [PERSON] для повернення йому боргу за його позикою та позикою [PERSON] . Всього для погашення боргу, від відповідача отримав грошові кошти у сумі 2420 доларів США. Залишок від суми у розмірі 580 доларів США [PERSON] зобов`язався повернути позичальнику найближчим часом. Про існування розписки йому невідомо. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2021 року відповідач склав розписку, в якій зазначив, що взяв в борг у [PERSON] - 3000 доларів США та зобов`язався повернути їх на усну вимогу позивача. Відповідач суду пояснив, що розписку не складав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач не надав жодних доказів того, що розписка складена не ним. Відповідач не звертався до суду та не ставив питання про оспорювання розписки. Вказане свідчить, що розписка в силу ст. 204 ЦК України є дійсною, що є правовою позицією ВС, викладеною у постанові ВС від 16.05.2019 у справі № 442/158/18 Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 63886 доларів США підлягають задоволенню. Постанова ВСУ № 373/2054/16 зроблено висновок, про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою, а відповідач разом із відзивом. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх обгрунтувань. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню позика в розмірі 2417 доларів США та судовий збір в розмірі 1097 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. [PERSON] поніс витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимим доказами, а саме ордером, договором про надання правничої допомоги № 68/22 від 18.10.2022 року, актом наданих послуг, квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.27122350121 від 19.10.2022 року, згідно якої надано правову допомогу на суму 10 000 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі ст.ст. 526, 533, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved