Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

В провадженні сду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері на виробництві. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] працювала машиністкою конвеєра дробильної фабрики ПАТ «АМКР». 18.02.2000 року на дробильній фабриці основної дільниці №2 корпусу середньо-дрібного дроблення на майданчику обслуговування стрічкового конвеєру СМ-14 ПАТ «АМКР» стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] загинула. Актом розслідування нещасного випадку, що стався 18.02.2020 року від 16.06.2020 року нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Позивач є донькою [PERSON] та після укладання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . У зв`язку з тим, що мати померла, донька позбавилась можливості отримувати материнську підтримку, ту турботу та допомогу в організації життя та побуту, у тому числі матеріальне забезпечення. Отже, позивачка, втративши свою матір, рідну людину, опору в житті, що має безповоротну дію, зазнала душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у житті позивачки, яка втратила турботу, моральну та матеріальну підтримку близької людини. Тому, позивачка просить суд стягнути з ПАТ «АМКР» на свою користь суму моральної шкоди, завданої внаслідок смерті працівника на виробництві у розмірі 500000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою суду від 11.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву. 07.02.2024 року до надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] , згідно якого просить відмовити в позові повністю. Відзив мотивовано тим, що частина вини в настанні нещасного випадку лежить і на [PERSON] , яка не відмовилась від дорученої їй роботи після того, як створилась небезпечна ситуація та приступила до робіт, пов`язаних зі скропленням не пройшовши спеціальне навчання, тим самим порушила п.п. 1.18, 3.16.1. «Інструкції з охорони праці машиніста конвеєра» ОП.701.41.21. Крім того, представник відповідача просить при винесені рішення врахувати норми ч. 2 ст. 1193 ЦК України, адже груба необережність потерпілої [PERSON] сприяла виникненню шкоди. Зазначає, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могли б призвести до ушкодження здоров`я матері позивача, отже відсутня одна з обов`язкових передумов відшкодування шкоди. Також, вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем належним чином не вмотивований. Крім того, представник відповідача у відзиві просить поновити строк для надання відзиву на позовну заяву, оскільки у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану, веденням активних бойових дій, значна частина працівників ПАТ «АМКР» періодично перебувають у відпустці за власний рахунок, в простої. Також через постійні повітряні тривоги та необхідність перебування в укриттях, фактичний робочий час значно зменшився, а тому представник ПАТ «АМКР» не мав технічної можливості підготувати процесуальні документи у встановлений судом строк. Відповідно до ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Згідно із ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Згідно з ч.5 ст. 12 ільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, причини неможливості подання відзиву, суд вважає за необхідне поновити строк на подання відзиву та прийняти відзив. 19.02.2024 року до суду представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, згідно якої остання просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці. Відповідно до ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] була донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про шлюб позивач [PERSON] під час укладання шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 15). [INFO] померла мати позивачки, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть (а.с. 16). Пунктом 7 Акту №18 розслідування нещасного випадку, що стався 18 лютого 2020 року о 01 годині 55 хвилин комісія дійшла висновку, що випадок з машиністом конвеєра дробильної фабрики гірничого департаменту ПАТ «АМКР» [PERSON] підпадає під дію пп. 1, п. 52 до «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків професійних захворювань та аварій на виробництві» та є таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 32). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Так, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, у зв`язку із смертю рідної людини, істотність вимушених змін в її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 400000 на користь позивача. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Положенням ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивачі подали позов про відшкодування моральної шкоди та визначили її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4000,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial