Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулися до\~суду з\~позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~Одеської міської\~ради,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~Одеська товарна\~біржа, яким просили: 1) Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] від 17 березня 1997 року, укладеного між [PERSON] , діючою від свого імені та від імені її неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] та, [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , як покупцями з іншого боку - дійсним. 2) Визначити по 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 3) Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Вказаний позов мотивовано тим, що [INFO] [PERSON] , діючи від свого імені та від імені її неповнолітньої доньки [PERSON] , на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №179 від 14.03.1997 року, [PERSON] , [PERSON] , діюча від свого імені за згодою матері - [PERSON] на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №179/1 від 14.03.1997 року, продали, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі укладеного письмового договору купівлі-продажу купили квартиру в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 15 Закону України від 10.12.1991 «Про товарну біржу» цей договір було зареєстровано на Одеській товарній біржі за реєстраційним номером 18204, який був підписаний продавцями і покупцями та посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі від 17.03.1997 року. Правочин сторонами був повністю виконаний: продавцями було звільнено приміщення та передано покупцю ключі, а також знялися з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований у комунальному підприємстві Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у реєстровій книзі Бюро, номер запису 216 стр.199- реєстр 119 від 25.03.1997 року. [INFO] мати\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] померла.\~ [PERSON] є\~спадкоємцем за\~заповітом,\~який його\~мати залишила\~за життя.\~ Після\~смерті матері\~ [PERSON] \~звернувся до\~приватного нотаріуса\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Джулай С.В.\~із заявою\~про прийняття\~спадщини.\~14.02.2023\~року нотаріусом\~була відкрита\~спадкова справа\~№19/2023.\~До спадкової\~маси на\~день відкриття\~спадщини входила\~частина вищезазначеної\~квартири,\~що належала\~померлій на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~№ 18204\~від 17.03.1997\~року.\~Аленаданий правовстановлюючий документ на квартиру біржовий договір, не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору, а тому нотаріусом рекомендовано позивачу звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток в майні. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2023р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2023р. витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлани Володимирівни ( [ADDRESS] ) належним чином завірену копію спадкової справи № 93/2023, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів адвокат Бурега Л.С. у судове засідання подала заяву про підтримання позовних вимог, в якій також просила розглянути справу у їх з позивачами відсутність, а також зазначили, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендовані повідомлення повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від відповідачів на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду останні не подавали. Представник третьої особи Одеської товарної\~біржи в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідачів, які причини неявки не повідомили, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 19.07.1967 р, актовий запис № 39. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , видане Палацом урочистих подій у м.Одесі, позивачі [PERSON] та [PERSON] уклала шлюб 16.12.1989 року, актовий запис № 2882. За\~договором\~№ 18204 купівлі-продажу нерухомого майна від 17.03.1997р. [PERSON] , діючи від свого імені та від імені її неповнолітньої доньки [PERSON] , на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №179 від 14.03.1997 року, [PERSON] , [PERSON] , діюча від свого імені за згодою матері - [PERSON] на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №179/1 від 14.03.1997 року, продали, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили квартиру в [ADDRESS] . Після укладення договору він був зареєстрований покупцями в ОМБТІ та РОН. Вказаний договір купівлі-продажу нотаріально засвідчений не був, однак сторони по договору домовилися щодо усіх істотних умов і відбулося повне його виконання, а укладався він на біржі, так як це не суперечило законодавству того часу. Покупці свої обов`язки за договором виконали, сплатили вказану в договорі суму відповідачам. Після укладення договору відповідачі виселилися з квартири в зазначений договором строк та знялися з реєстраційного обліку, а позивачі зареєстрували місце свого проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 45 ЦК УРСР\~від 18\~липня 1963\~року, в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише у в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до ч.1 ст.47\~ЦК УРСР\~від 18\~липня 1963\~року, в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст.47\~ЦК УРСР\~від 18\~липня 1963\~року, в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК Українивід 18 липня 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього кодексу). Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч.4 ст.15 Закону України „ Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За таких обставин, оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] \~\~на законних підставах набули право власності на придбане майно, проте позивач немає можливості оформити свої спадкові права, з причин, що не залежать від нього, в зв`язку з чим вважає, що права позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, суд дійшов висновків що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визначення по 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , а також визнання за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стан Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 219. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне її майно, а саме на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] за життя склала заповіт від 24.04.2003 року, відповідно до якого заповіла все своє майно, яке до дня її смерті виявиться їй належним, [PERSON] . Відповідно наданої на виконання ухвали суду копії спадкової справи № 19/2023, позивач [PERSON] , як спадкоємець\~першої черги,\~звернувся до\~ приватного\~нотаріуса Одеського\~міського нотаріального\~округу Джулай\~С.В.із заявою про прийняття спадщини. Будь-які інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 07.03.2023 №1954Н/11-06, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими значаться наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 09.04.1997 року. Але з тих підстав, що наданий оригінал договору № 18204 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрований на Одеській товарній біржі 17 березня 1997 року не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому не може вважатися чинним, та не були визначені частки в майні, позивач позбавлений права прийняти спадщину після померлої матері. Відповідно до ст. ст. 1216, 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину прийняв, в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 372 ЦК України ,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, позовні вимоги про визначення по 1/3 частки у праві власності та визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved