Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 10.02.2017 Кременчцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 85. На обґрунтування позову зазначила, що з 10.02.2017 вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі дітей не мають. Вказала, що з березня 2022 року вона та [PERSON] проживають окремо, сімейні відносини не підтримують. Шлюб розпався через різні погляди на життя, вирішення сімейно-побутових проблем, різні інтереси. Зазначила, що між ними втрачені почуття любові та поваги, примирення неможливе. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». З урахуванням викладеного просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] , подана через її представника адвоката Нестеренко А.В., в якій позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розгляд справи проводити у її відсутність та просила стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу згодний, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Вказав, що шлюбно-сімейні відносини між ним та позивачем припинені з березня 2022 року, строк для примирення не потрібний, неповнолітніх дітей в шлюбі не мають. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 10.02.2017 у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 85, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відомості про наявність у подружжя неповнолітніх дітей відсутні. В судовому засіданні встановлено, що з березня 2022 року між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства вони не ведуть. У сторін відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки сторони не мають, що підтверджується їхніми письмовими заявами. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання їм часу для примирення не заявлялися. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, [PERSON] , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, а також стягнути на її користь з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved