Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

У січні 2024 року позивачка [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 15 вересня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 127. Від шлюбу подружжя дітей не має. Більше, ніж півроку, подружжя проживає окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Під час спільного проживання відповідач постійно влаштовував сварки, що супроводжувалось викликами полції, позивачка була змушена переїхати проживати до своєї матері. Тому подальше подружнє життя сторін, збереження сім`ї є неможливим з причин різних поглядів на сімейне життя, відсутності взаємоповаги один до одного. Зважаючи на вищевикладене, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, судові витрати у вигляді судового збору просить стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. На задоволенні позову наполягала. Відповідач надіслав до суду заяву про визнання позову, просив розглянути справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його задоволення. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15.09.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 127 від 15.09.2012. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи обставини справи, те, що сторони подружні стосунки не підтримують більше півроку, примиритися наміру позивач та відповідач не мають, суд приходить до висновку, про те, що сім`ю зберегти немає можливості, тому шлюб розриває. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач у заяві не зазначила про повернення їй дошлюбного прізвища, тому суд залишає за нею прізвище, набуте під час реєстрації шлюб « [PERSON] ». Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50% судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 484,50 грн., а 50% - повернути позивачу з державного бюджету відповідно до квитанції № 8ХЗТ-К170-Т68Х-7533 від 09.01.2024.

Outcome: approved