Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: Вознесенська універсальна товарно-сировинна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги мотивує тим, що 03 березня 1999 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Договір зареєстрований Універсальною Товарно-сировинною біржею за реєстровим номером 195 від 03 березня 1999 року без нотаріального посвідчення. З часу укладення договору сторони здійснили всі необхідні дії щодо його виконання, а саме в частині ціни будинку, передачі у власність, оформлення та реєстрації договору. за куплений будинок позивачем сплачені кошти в розмірі 1000 грн., він зробив ремонт в будинку, в якому став у подальшому проживати. Жодних претензій після укладення договору купівлі-продажу будинку сторони один до одного не мали. Будинок зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації. [INFO] [PERSON] померла. На даний час позивач позбавлений можливості оформити договір в нотаріальному порядку. Посилаючись на ці обставини, вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 грудня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: Вознесенська універсальна товарно-сировинна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на житловий будинок передано за підсудністю на розгляд Арбузинському районному суду Миколаївської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження судді Кірімовій О.М. Ухвалою судді від 18 січня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 лютого 2024 року витребувано з Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області інформацію зі спадкового реєстру про те, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представником відповідача Южноукраїнської міської ради Миколаївської області направлено на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості та пропорційності, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що 03 березня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстровано Універсальною товарно-сировинною біржею в м. Вознесенськ Миколаївської області за реєстровим номером 195 від 03 березня 1999 року. Будинок [ADDRESS] на момент продажу належав [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Костянтинівською селищною радою народних депутатів 03 квітня 1987 року, та зареєстрованого в реєстрі за №388. [PERSON] , як покупець, сплатив продавцю належну за договором покупну ціну, а [PERSON] отримала гроші та передала будинок у його розпорядження. Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. Крім того, право власності на будинок було зареєстровано 11 березня 1999 року в Арбузинському БТІ за № 961 за [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , яка являлась продавцем за договором купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №75942446 від 22 лютого 2024 року та письмового повідомлення з.о. Завідувача Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області І. Буртей від 23.02.2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. На момент укладення договору купівлі-продажу, сторони були членами біржі, що вказано в самому договорі. Зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі. Як встановлено судом, між сторонами була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачам нерухомого майна. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми ( простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК України 1963 року. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-Х11 "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарні біржі"). Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. На даний час біржа ліквідована як юридична особа. За таких обставин позивач позбавлений можливості нотаріального посвідчення угоди. На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як видно, при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України у 1999 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № 195 від 03 березня 1999 року, укладеним на Універсальній товарно-сировинній біржі в м. Вознесенськ, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку. Однак, відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, в решті частини позову слід відмовити.

Outcome: partial