Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

16 січня 2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 20 жовтня 2023 року [PERSON] стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 53702 від 28 вересня 2020 року, який в свою чергу був виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 293442104 від 08 січня 2020 року у розмірі 19182,06 грн. Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв?язку з тим,що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Вчинення виконавчого напису суперечить приписам ст.88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому вважає, що виконавчий напис №53702 від 28 вересня 2020 року, який виданий приватним-нотаріусом житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис № 53702 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» заборгованості за кредитним договором № 293442104 від 08 січня 2020 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на загальну суму у розмірі 3 400 грн. На адресу позивача постанова про відкриття виконавчого провадження не направлялась і адреса позивача у цій постанові зазначена не вірно. Окрім того, просила поновити пропущений строк позовної давності для звернення до суду із вказаними позовними вимогами. Позовні вимоги задовольнити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмір 1816,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу к розмірі 5000 грн (а.с. 1-5). Ухвалою суду від 17.01.2024 за даним позовом відкрито спрощене позовне провадження і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням викликом сторін (а.с.32). У судові засідання призначені 14.02.2024, 28.02.2024 та 12.03.2024 відповідач, повідомлений про дату та час судового засідання, не з`явився. Відповідач неодноразово повідомлялися про розгляд справи через розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Відповідач причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не направляв, відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст. 280-282ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. В судове засідання позивачка та її представник не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити. Треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, письмових пояснень на позов не подали. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 08.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №293442104, відповідно до умов якого надано [PERSON] кредит в сумі 3400 гривень, а остання зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування (а.с.8-10). 28.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на підставі, зокрема, п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинено виконавчий напис, реєстровий №53702, про стягнення з [PERSON] на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на підставі за кредитним договором № 293442104 від 08 січня 2020 року у розмірі 19182,06 грн. (а.с. 11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 13.01.2021 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса та проводяться виконавчі дії (а.с.15). Так, за правилами статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 8Закону України «Про нотаріат»). Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання йомустягувачем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. В той же час, надана стягувачем виписка з рахунку не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача, і цей розрахунок підлягає перевірці нотаріусом при вчинені виконавчого напису. Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. Крім того, суд вважає, що нотаріус під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не дотримався всіх вимог передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме стягувачем було надано нотаріусу заяву про примусове виконання рішення на ім`я [PERSON] від 20.10.2020, однак не було надано доказів фактичного направлення засобами поштового зв`язку, кур`єром, тощо. Крім того, стягувачем не надано жодних підтверджень того, що боржник [PERSON] отримувала зазначену вище вимогу. Отже приватним нотаріусом не було перевірено дотримання вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання стягувачем письмової вимоги до боржника, чим порушено права позивача щодо можливості спростування розміру заборгованості. Отже, викладене у своїй сукупності свідчить про наявність підстав для задоволення вимог позивача, щодо пропущеного строку позовної давності для звернення до суду із вказаними позовними вимогами та задоволення позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при зверненні до суду із позовною заявою у розмірі 1211,20 грн., щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 605,60 грн., сплаченої за подання заяви про забезпечення позову, як вказано позивачем, то зазначена сума не підлягає стягненню, оскільки із вказаною заявою позивач до суду не звертався. Крім того, згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, судом встановлено, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, згідно договору про надання правової допомоги № 76 від 20 грудня 2023 року, укладеному між позивачем та адвокатом Васильєвою Марією В`ячеслвівною (а.с.22) Зокрема, адвокатом Васильєвою М.В. надано обсяг правової допомоги позивачу у вигляді складання позовної заяви, клопотання про витребування доказів, складено адвокатський запит, згідно з актом виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 76 від 20 грудня 2023 року (а.с.26), за що позивачем було сплачено адвокату 5000 гривень, на підтвердження чого суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 318 від 27.12.2023 (а.с.24). Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved