Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . За життя, [PERSON] лишив заповіт, який був посвідчений 21.10.2009 року секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області (№48517122 у спадковому реєстрі). Відповідно до волевиявлення померлого все його майно заповідалося в рівних частках двом донькам: [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його нерухоме майно, що включає житловий будинок садибного типу з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, котрі розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] не одержав свідоцтва про право власності на будинок. Проте, належність йому вищезазначеного нерухомого майна підтверджується: рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області від 08.07.1999 року №6, що доводить факт визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок; державним актом на право власності на землю від 05.10.1996 року, що доводить факт передачі [PERSON] рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Васильківського р-ну Київської області від 10.04.1995 року у приватну власність земельної ділянки розміром 0,85 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства; витягом з Державного земельного кадастру про земельну 15.11.2022 року, що доводить факт знаходження вищезазначеного нерухомого майна на належній [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки. 17.08.2021 року, [PERSON] , звернулася із заявою про прийняття спадщини до Другої Васильківської державної нотаріальної контори, 20.09.2022 року, сестра Позивачки [PERSON] написала у цій нотаріальній конторі заяву про відмову від своєї частини спадщини на користь Позивачки. Таким чином, [PERSON] , є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом. 22.11.2022 року своєю постановою нотаріус Другої Васильківської державної нотаріальної контори відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с.27-28). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання, витребувано докази (а.с. 84). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду (а.с. 161-162). У судове засідання позивачка не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просила справу слухати у її відсутності (а.с. 2). Староста с. Тростинка та с. Шевченківка [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника стростинського округу (а.с.90, 171). [PERSON] , в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв або клопотань до суду не направляла, як і не скористалася правом направлення відзиву на позовну заяву (а.с.169). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутністю відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.08.2021 року (а.с. 7). Згідно з копії Заповіту від 21.10.2009 року [PERSON] , заповідав все належне йому майно своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області від 08.07.1999 року №6 визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 21). Згідно до копії державного акту на право власності на землю від 05.10.1996 року, що доводить факт передачі [PERSON] рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Васильківського р-ну Київської області від 10.04.1995 року у приватну власність земельної ділянки розміром 0,85 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 22-23). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну 15.11.2022 року, доводить факт знаходження вищезазначеного нерухомого майна на належній [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки (а.с. 24-25). Постановою державного нотаріуса Другої Васильківської державної нотаріальної контори Шевченко Ю.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України (а.с. 56). Як вбачається із спадкової справи № 126/2021 із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 102-159). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Факт наявності даного будинку у власності померлого підтверджуються копією рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області від 08.07.1999 року №6, яким визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] , але право власності не зареєстровано. У зв`язку з відсутністю документа, що, посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутися до суду, для встановлення за позивачем, як спадкоємцем померлого [PERSON] права власності на вказаний будинок. Тобто у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак свідоцтво про спадщину на 1/1 частку будинку не видавалось, оскільки відсутній документ, що, посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Ц[К та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved