Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить суд поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя наступним чином: 1) визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок загальною площею 172,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку; 3) залишити за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку; 4) визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб марки ВАЗ 21114, [NUMBER] , порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити у власності [PERSON] вказаний автомобіль і стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості вказаного автомобіля; 5) судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 19.07.1991 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022. В період шлюбу сторонами придбане майно, а саме: 1) житловий будинок загальною площею 172,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) автомобіль марки ВАЗ 21114, [NUMBER] . Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, тому позивач звернулась до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 19.10.2023 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання 22.11.2023. 11.12.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.02.2024 суд на місці ухвалив приєднати до матеріалів справи подані представником відповідача виписку з сервісного центру, довідку та копію пенсійного посвідчення відповідача. 08.02.2024 ухвалою суду вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 172,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, а саме: підвал (№ 1.1 площею 101,6 кв.м); тамбур (№ 1.2 площею 5,3 кв.м); ґанок (№ 1.3 площею 2 кв.м); сарай (№ 1.4 площею 49,2 кв.м); погріб під частиною будівлі (№ 1.4.1 площею 18,8 кв.м); сарай прибудова (№ 1.5 площею 25,4 кв.м); убиральня (№ 1.6 площею 1,8 кв.м); жомова яма (№ 1.7 площею 7,3 кв.м); колодязь питний (№ 1.8 глибиною 8 м.); яма вигрібна (№ 1.9 площею 1 кв.м); ворота з хвірткою (№ 1.10 площею 9,9 кв.м); огорожа (№ 1.11 площею 22,2 кв.м), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] . 12.03.2024 позивач подала до суду письмі пояснення в судових дебатах. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, надали пояснення по суті та просили задовольнити позов в повному обсязі. Позивач зазначила, що майно придбане за спільні кошти, в тому числі автомобіль за 2 500 доларів США. Вказану машину відповідач продав своєму зятеві, чоловіку його дочки - [PERSON] . Під час оцінки ринкової вартості автомобіля ВАЗ експерт оглядав авто, але в машину не сідав, вона була зачинена. В судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали частково, зазначивши про відсутність предмету спору, оскільки майно придбане під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, тому згодні на поділ нерухомого майна по 1/2 частці, окрім стягнення вартості за автомобіль, як заявлено у позовній заяві. Відповідач зазначив, що транспортний засіб був у непридатному стані після аварії, його відремонтували, відповідач приїздив на цьому авто до суду на судове засідання. Визнав, що новий власник автомобіля [PERSON] - це зять відповідача, який перебуває на фронті, йому потрібен був автомобіль, тому машину продано за його дійсну вартість - 30 000 грн. Відповідач готовий сплатити позивачу 15 000 грн. в рахунок вартості спільного автомобіля, а її вимоги вважає завищеними. Також зазначив, що він виготовляв документи на будинок, а позивач не компенсувала йому ці кошти. Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 19.07.1991 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 у справі № 357/4152/22. Вказане рішення набрало законної сили 16.09.2022. Згідно довідки КП КОР "Київське обласне бюро технічної інвентаризації" № 441-БЦ від 30.09.2022 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 09.07.1997 року, у відповідності до рішення Томилівської сільської ради № 28 від 08.04.1997 року, зареєстровано право власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2023 забезпечено докази шляхом витребування від [PERSON] належним чином засвідчені копії наступних документів: 1) правовстановлюючий документ (документ, що підтверджує право власності) на будинок, домоволодіння (гараж, літня кухня, сарай та ін.) та земельну ділянку, що знаходяться за адресою [ADDRESS] ; 2) матеріали технічної інвентаризації (технічний паспорт) на будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 340226302 від 24.07.2023, державним реєстратором Білоцерківської районної державної адміністрації Нуждою Н.І. прийнято рішення з індексним номером 67939487 від 08.06.2023 про реєстрацію права власності на закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок загальною площею 172,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2746542232020, номер відомостей про речове право: 50559611. Документи, подані для державної реєстрації: технічний паспорт ТІ01:0195-0660-1092-8442 від 17.05.2023, видавник: ЄДЕССБ та свідоцтво про право власності Виконавчого комітету Томилівської сільської ради № 13 від 09.07.1997. Відповідно до листа ТСЦ № 3242 від 28.09.2023 № 31/10/3242-1144 станом на 21.09.2023 згідно з Єдиним реєстром МВС автомобіль ВАЗ 21114, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб.см., зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ 3242 від 05.04.2019. В матеріалах справи міститься стислий висновок експерта ПП "М.С.Консалтинг" [PERSON] від 13.10.2023, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21114, 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER] , складає 83 600 грн. ПП "М.С.Консалтинг" має сертифікат Фонду державного майна України № 666/21 від 02.09.2021, строк дії до 06.09.2024, на оцінку об`єктів у матеріальній формі. Експерт [PERSON] має безстрокове кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України МФ № 5244 від 14.07.2007, яке підтверджує фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки за напрямом оцінки майна: "Оцінка об`єктів в матеріальній формі" та спеціалізаціями в межах напряму: оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), в тому числі експертна грошова оцінка земельних ділянок; оцінка машин і обладнання; оцінка дорожніх транспортних засобів. Відповідно до листа ТСЦ № 3242 від 31.01.2024 № 31/10/3242-131, транспортний засіб ВАЗ 21114, 2006 року випуску, був зареєстрований за [PERSON] та перереєстрований на нового власника [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в СГ № 8531/23/000326 від 30.11.2023, вартість 30 000 грн. Згідно з довідкою ВЧ [NUMBER] № 32/61 від 31.01.2024, сержант [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 14.03.2022 по теперішній час. За індивідуальною програмою реабілітації інваліда Білоцерківської МСЕК № 132 від 16.10.2013, [PERSON] має діагноз: захворювання лівої нирки кл. гр. ІІІ, операція 26.06.2013, лівобічна нефродреналектомія, група інвалідності відсутня. [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 20.09.2023. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 60 СК України, що дублюється зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з положення статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Правилами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга статті 364 ЦК України). Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Судом встановлено, що сторони придбали спірне майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб ВАЗ 21114, [NUMBER] , тож за презумпцією спільності права власності подружжя, вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, тобто по 1/2 частині придбаного майна. Вирішуючи питання про стягнення компенсації вартості частки автомобіля, суд бере до уваги, що спірний автомобіль перереєстрований на нового власника, при цьому перереєстрований (проданий) вже після відкриття провадження у даній справі. Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово. Отже, [PERSON] здійснив відчуження спірного автомобіля на свій розсуд без згоди другого з подружжя. Під час розгляду справи, заперечуючи щодо вартості автомобіля, відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо дійсної вартості автомобіля, тож суд дійшов висновку, що визначенню підлягає ринкова вартість у відповідності до ціни автомобіля згідно наданого позивачем висновку експерта. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно проти її волі. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Відповідно до п. 7.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду Державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість". Ринкова вартість автотранспортного засобу ВАЗ 21114, 2006 року випуску станом на 13.10.2023 становить 83 600 грн., що визначена професійним експертом у відповідності до чинного законодавства. Натомість відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав та не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували дані, які визначені експертом, при цьому довідка ТЦС № 3242 про продаж автомобіля за 30 000 грн. не є належним доказом вартості т/з, враховуючи наявний у справі висновок експерта. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 по справі № 523/14489/15-ц (п. 70) вказано, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Заявляючи вимогу про конкретний поділ нерухомого майна та стягнення компенсації за автомобіль, позивач одночасно заявляє і позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін домоволодіння та автомобіля, що суперечить одне одному, а також висновку ВП ВС, враховуючи здійснення судом в межах даної справи конкретного поділу нерухомого майна та стягнення компенсації за автомобіль. Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. У даній справі позивачем сплачено судовий збір у відповідності до ціни нерухомого майна та суми компенсації за автомобіль (1% від 1/2 вартості). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та враховуючи визнання позову відповідачем в частині поділу нерухомого майна, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в частині вартості нерухомого майна, тобто 4 456,50 грн. (8 913 грн. х 50%), а також стягнути 418 грн. судового збору за вимогу про компенсацію вартості авто (1% ціни). Іншу частину судового збору за вимогу про поділ домоволодіння слід повернути позивачу зі спеціального фонду Державного бюджету України. Суд зауважує про відхилення доказів позивача про понесені витрати на проведення експертної оцінки майна, а саме квитанції № 233759146 від 13.10.2023 про перерахування платником [PERSON] на картку отримувача [NUMBER] суми 5 000 грн. без призначення платежу та розписки [PERSON] від 13.10.2023. Такі докази, на думку суду, в порушення ст. 77-80 ЦПК України не містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі них не можна встановити чи дійсно позивач понесла такі витрати і що ця сума в розмірі 5 000 грн. була перерахована саме експерту за надані ним послуги.

Outcome: partial