Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 35007,05 грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що з 2004 року по 22.05.2023 працював у відповідача на умовах трудового договору. Наказом № 38/19 від 22.05.2023 його було звільнено за угодою сторін. Оскільки при звільненні ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» не провів з ним остаточного розрахунку, він просить стягнути з відповідача 35007,05 грн заборгованості по заробітній платі. Ухвалою суду від 06.11.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до наданих позивачем доказів, [PERSON] 18.12.2003 згідно до наказу № 244/19 від 16.12.2003 прийнятий на роботу до ВАТ «Харківський підшипниковий завод». 22.05.2023 позивач [PERSON] звільнений за угодою сторін відповідно до наказу №38/19 від 22.05.2023. При звільненні відповідач ПАТ «Харківський підшипниковий завод» не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі в розмірі 35007,05 грн (з урахуванням добровільно сплачених у 2023 році 37536,32 грн). 24.07.2023 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» з вимогою про виплату всіх сум, належних йому на день звільнення, яку відповідач отримав 27.07.2023. Ухвалою суду від 06.11.2023 витребувано від ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» відомості про розмір заборгованості по розрахунковим сумам перед [PERSON] та розмір його середньомісячного заробітку за два місяці, що передують його звільненню. Згідно розрахункового листа за січень 2022 року цех 30 тн 150353 усього до виплати [PERSON] нараховано за період з грудня 2021 року по січень 2022 року 50275 грн 57 коп. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб\~платників податків про джерела/суми доходів та утриманих податків від 16.10.2023 [PERSON] відповідачем нарахована заробітна плата: за січень 2022 року 11013,99 грн, за лютий 2022 року\~8598,33 грн, за березень 2022 року\~2655,48 грн, що в загальному розмірі складає 22267,80 грн, та виплачено у січні 2022 року 12310,66 грн, у лютому 2022 року 13452,64 грн та червні 2022 року 11773,02 грн, що в загальному розмірі складає 37536,32 грн. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). У той же час позивач позбавлений можливості отримати довідку про заборгованість нарахованої, проте не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач, у свою чергу, не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, на неодноразові виклики до суду не з`являється, докази, витребувані ухвалою суду від 06.11.2023, не надав. Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин, з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України, саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано, відповідач не надав на ухвалу суду від 06.11.2023 довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, тому суд бере до уваги розрахунковий лист відповідача за січень 2022 року та відомості з Державного реєстру фізичних осіб\~платників податків про джерела/суми доходів та утриманих податків від 16.10.2023 [PERSON] . Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 35007 грн 05 коп. (50275,57 грн + 22267,80 грн 37536,32 грн). За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану суму. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved