Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Керівник Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про конфіскацію земельних ділянок, ціна позову 9 230 грн. 07 к., мотивуючи тим, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2019 року набула право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 4825486300:01:000:1033 та 4825486300:01:000:1034 загальною площею по 0,0125 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Крім того, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825486300:04:039:0004 загальною площею 0,25 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , межі якої після виготовлення землевпорядної документації у зв?язку з обміром ділянки більш точним обладнанням склали 0,23 га. Впродовж року після набуття права власності на зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення відповідачка не відчужила їх. За таких обставин позивач вважає, що наявні підстави для конфіскації земельних ділянок у власність держави. Разом з позовною заявою керівник Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки з метою уникнення ризиків їх відчуження. Ухвалою суду від 14.12.2023 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на вищезазначені земельні ділянки. 19.12.2023 року від прокурора Первомайської окружної прокуратури Жорової В. надійшла заява щодо виконання ухвали про забезпечення позову з витягами з Державного реєстру речових прав. Ухвалою суду від 19.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Південь Агро Інвест», призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 16.01.2024 року, 10:30 годину. 02.01.2024 року від в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Сандольської Л. надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу у відсутність представника та зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Від прокурора Первомайської окружної прокуратури Жорової В. надійшла заява, в якій вона просила провести підготовче засідання в її відсутність та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.02.2024 року, 10:00 годину. Судове засідання 12.02.2024 року знято з розгляду у зв?язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у справі № 484/4217/22, провадження № 1-кп/484/236/24 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3. ст. 307 КК України. Розгляд справи відкладено на 11.03.2024 року, 10:00 годину. Станом на день розгляду справи відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлена в порядку ст. 128 ЦПК України через оголошення на веб-порталі судової влади України, однак до суду не з?явилась, відзиву не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Південь Агро Інвест» про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, заперечень проти позову не подала. В судовому засіданні прокурор підтримала позов, просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Ухвалою суду від 11.03.2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних доказів та викладених письмово позицій сторін, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор наділений повноваженнями на представництво інтересів держави в суді у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 145 ЗК України, Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, то воно наділене правом на подання такого роду позовів. Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зазначило про відсутність заперечень щодо вжиття Первомайською окружною прокуратурою Миколаївської області заходів представницького характеру для відновлення інтересів держави у зазначеній справі. Станом на день надходження наданого позову прокурора до суду ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області самостійно не реалізувало своє процесуальне право, тому у відповідності до положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 56 ЦПК України існують всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорта громадянина рф № [NUMBER] , виданого ВВС м. Сєвєроморська Мурманської області (а.с.34-35). На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2019 року у справі № 484/2766/19, провадження № 2/484/1088/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнаня права власності на спадкове майно, позивачка набула право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 4825486300:01:000:1033 та 4825486300:01:000:1034 загальною площею по 0,0125 га кожна з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Крім того, на підставі зазначеного рішення суду [PERSON] набула право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] (а.с.18-19). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта № 358135492 від 12.12.2023 року та з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.11.2023 року вбачається, що право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 4825486300:01:000:1033 та 4825486300:01:000:1034 загальною площею по 0,0125 га кожна та з кадастровим номером 4825486300:04:039:0004 загальною площею 0,23 га зареєстроване за [PERSON] (а.с.13-17; 20-22). Також з інформації Державного земельного кадастру від 09.11.2023 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 4825486300:01:000:1033 та 4825486300:01:000:1034 загальною площею по 0,0125 га кожна передані в оренду ТОВ «Південь Агро Інвест» (а.с.20-21). Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 20.08.2019 року межі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , у зв?язку з обміром більш точним обладнанням склали 0,23 га. Зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4825486300:04:039:0004 (а.с.23-30). Відповідно до листа Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 13.11.2023 року № 952 [PERSON] на території Синюхинобрідської сільської територіальної громади не зареєстрована та не проживає (а.с.45). З листа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , із заявами щодо належності до громадянства України, припинення громадянства України, оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду закордон, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання на території України, із заявою щодо отримання дозволу на міграцію не зверталась (а.с.44). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї від 1952 року передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного та надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Статтями 13-14 Конституції України передбачено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Згідно до ч.4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України "Про міжнародне приватне право", положеннями ЦК України, ЗКУкраїни. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 38 Закону України "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно до ч.1 ст. 39 Закону України "Про міжнародне приватне право" виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Статтею 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність або надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно до ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1302 від 09.12.2021 року Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Згідно до ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та на умовах, встановлених законом. Положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентує те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-92цс13 зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Аналогічна позиція викладена в рішеннях від 23.09.1982 року у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", від 11.03.2003 року у справі "Новоселецький проти України", від 01.06.2006 року у справі "Федоренко проти України". Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до п.1 ч.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. За таких обставин судом достовірно встановлено, що [PERSON] , яка є громадянкою рф, протягом року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужила їх, тому позов про конфіскацію земельних ділянок на користь держави підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача всі понесені і документально підтверджені судові витрати, в даному випадку витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved