Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування реєстраційних записів про право власності на земельну ділянку в якому просить: визнати право власності за [PERSON] на садибу, яка складається з житлового будинку, сараю, вбиральні, погреба, огорожі, земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:085:0013, земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:085:0087, що розміщені за адресою [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати рішення Ірпінської міської ради Київської області від 13.08.2018 року №4233-57-VІІ «Про затвердження гр. [PERSON] Проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] » та визнати не дійсною передачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0600 га кадастровий номер 3210900000:01:085:0225; виключити запис про право власності, шляхом скасування реєстраційних записів про право власності на земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:085:0231 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 26.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Маркушиною Наталією Олександрівною стосовно наступного майна: земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] ; виключити запис про право власності, шляхом скасування реєстраційних записів про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] ; стягнути солідарно з Відповідачів на користь [PERSON] судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Рішенням Ірпінської міської ради Київської області №42133-57-VІІ від 13.09.2018 року «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] » надано у власність земельну ділянку [PERSON] частина якої накладається на земельну ділянку [PERSON] з кадастровим номером 3210900000:01:085:0013. [PERSON] є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке належить їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину виданого Ірпінською нотаріальною конторою 18.09.1980р. №3677. До складу домоволодіння входить житловий будинок, сараї, вбиральня, погріб, огорожа. Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано в порядку встановленому законом 12.11.1998 року про що Ірпінським міським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення та зроблено запис в реєстраційну книгу за №4515. Вказане домоволодіння розташовується на земельних ділянках кадастровий номер 3210900000:01:085:0013 та кадастровий номер 3210900000:01:085:0087. Технічну документацію із землеустрою на вказані земельні ділянки було виготовлено у 2004 році КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» та затверджено Ірпінською міською радою. Зазначає, що Ірпінською міською радою 26.04.2018 року було прийнято рішення №3527-50-VІІ «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] ». Під час засідання погоджувальної комісії Ірпінської міської ради, на якій розглядалося питання погодження меж [PERSON] позивач звернула увагу на те, що Ірпінська міська рада не має право виділяти земельну ділянку [PERSON] за адресою [ADDRESS] , адже на вказаній земельній ділянці розміщене її домоволодіння. Посадові особи Ірпінської міської ради пообіцяли розібратися в цьому питанні. При цьому, Ірпінською міською радою 13.09.2018 року було прийнято рішення №4233-57- VІІ «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] » (кадастровий номер 3210900000:01:085:0225 площею 0,0600 га). Додає, що надана у власність земельна ділянка [PERSON] накладається на земельні ділянки [PERSON] з кадастровими номерами 3210900000:01:085:0013 та 3210900000:01:085:0087, на яких розміщене домоволодіння у складі житлового будинку, сараїв, вбиральні, погреба, огорожі. Також, вказує, що в подальшому [PERSON] розділив земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:085:0225 площею 0,0600 га на дві земельні ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га та 3210900000:01:085:0231 площею 0,03 га. Вказаним земельним ділянкам було присвоєно нові адреси [ADDRESS] та [ADDRESS] . Після отримання у власність земельної ділянки [PERSON] знищив частину огорожі, яка належить [PERSON] на праві власності. Після цього, 26.06.2020 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га з [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Маркушиною Н.О., при цьому в межах вказаної земельної ділянки знаходилися погріб та вбиральня, право власності на які належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину виданого Ірпінською нотаріальною конторою 18.09.1980р. №3677. В подальшому, невідомі особи, при повній бездіяльності поліцейських Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області на початку липня 2020 року знищили погріб та вбиральню право власності на які належить [PERSON] . Стверджує, що Ірпінська міська рада не мала права надавати дозвіл Відповідачу 2 на розробку проекту землеустрою, приймати рішення про затвердження проект землеустрою та передавати у власність [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3210900000:01:085:0225 площею 0,0600 та, яка знаходилися в [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що Відповідач 1, передаючи безоплатно земельну ділянку, яка є садибою Позивача, був обізнаний про наявність прав [PERSON] (адже саме Ірпінська міська рада раніше передавала вказану землю [PERSON] у власність та користування). Відповідач 2 у свою чергу був обізнаний про звернення Позивача до суду, про розгляд судом питання повернення земельної ділянки власнику та про правові наслідки можливого судового рішення в даній справі, а отже, передбачаючи негативні для себе наслідки, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх дій [PERSON] здійснив продаж земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га [PERSON] . Домовленістю між [PERSON] та [PERSON] передбачено не реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, а здійснення дій направлених на формальний перехід права власності на нерухоме майно з метою унеможливлення в майбутньому його повернення [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17 травня 2021 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області від представника Ірпінської міської ради Київської області надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити позивачу у задоволені позовної вимоги щодо визнання недійсним рішення Ірпінської міської ради від 13.09.2018 №4233-57-VІІ на підставі її безпідставності та недоведеності. Розгляд справи проводити за відсутності Представника Ірпінської міської ради враховуючи поданий Відзив та матеріали справи. В обґрунтування відзиву представником Ірпінської міської ради Київської області зазначено, що на підставі заяви [PERSON] від 23.04.2018 року вх.№К-4460.2 Ірпінською міською радою будо прийнято рішення від 26.04.2018 №3527-50- VII яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка, що відводилась у власність [PERSON] розташована вже в існуючому кварталі садибної та житлової забудови міста, не відноситься до земель загального користування та у власності або в користуванні третіх осіб не перебуває. Згідно з викопіювання з плану зонування території [ADDRESS] , відноситься до зони Ж-1 - зона садибної забудови. Зона садибної забудови Ж-1 призначена для розташування одноквартирних житлових будинків до 4 поверхів із земельними ділянками та зблокованих одно-двоквартирних житлових будинків на суміжних ділянках. До зони відносяться квартали сформованої та перспективної садибної забудови. Переважними видами використання визначаються, зокрема окремі житлові будинки садибного типу. Згідно з витягу з ДЗК №НВ-321240532018 земельна ділянка комунальної власності кадастровий номер 3210900000:01:085:0225, що розташована в [ADDRESS] відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначає, що у рамках цієї цивільної справи позивачем оскаржується рішення Ірпінської міської ради від 13.09.2018 №4233-57-VІІ, яким Ірпінська міська рада затвердила гр. [PERSON] проект землеустрою та передала у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд в [ADDRESS] . У якості підстави позову позивач зазначає, що межі земельної ділянки переданої у власність оскаржуваним рішенням, порушують межі земельної ділянки, яка перебуває у її постійному користуванні. Право постійного користування Позивач підтверджує копією листа Бучанського лісгоспу від 25.05.1990 №5/152 та копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду. Наведені обставини позивач вважає такими, що доводять наявність у нього права постійного користування земельною ділянкою. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що Ірпінська міська рада, прийнявши оспорюване рішення, порушила межі земельної ділянки, яка перебуває у її постійному користуванні. Ірпінська міська рада наголошує на тому, що на законних підставах розпорядилася земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки зазначена земельна ділянка перебувала у комунальній власності. Такі доводи відповідача ґрунтуються на наступному. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 26.04.2018 №3527-50-VII розглянувши заяву [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення [PERSON] звернувся до КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» з проханням виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . В ході розроблення проекту землеустрою виконується комплекс робіт, зокрема встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. У зв`язку з тим, що [PERSON] відмовилася підписувати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, питання щодо погодження меж земельної ділянки було передано на розгляд узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Ірпінської міської ради. На засіданні комісії було розглянуто надані документи та встановлено, що порушень меж земельної ділянки [PERSON] не виявлено. Згідно з протоколом №31/10 від 26.07.2018 року комісією було вирішено: акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0600 га за адресою: в [ADDRESS] вважати дійсним без підпису [PERSON] . На засідання комісії неодноразово запрошувалася [PERSON] у зв`язку з розглядом питання узгодження меж земельної ділянки [PERSON] , а саме листами вих.№К-6010.2 від 08.06.2018 року та 20.07.2018 року. Непогодження гр. [PERSON] меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останньої, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямована на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компентенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база. У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Рішенням Ірпінської міської ради від 13.09.2018 року №4233-57-VІІ було затверджено Кавалеру проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в [ADDRESS] . На підставі Рішення Ірпінської міської ради від 13.09.2018 року №4233- 57-VII гр. [PERSON] згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію» зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га в [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:085:0225. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2021 року закрито підготовче\~провадження у\~справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала зазначивши, що будинок належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину, яке ніким не оспорювалося, та просила позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову повністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до копії реєстраційного посвідчення виданого Ірпінським міським бюро технічної інвентаризації від 12 листопада 1998 року [PERSON] , за правом особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом видане Ірпінської нотаріальної конторою 18 вересня 1980 року № 3677 та записане в реєстраційну книгу за № 4515 є власником домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину, виданого Ірпінською нотаріальною конторою 18 вересня 1980 року №3677 [PERSON] є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії технічного паспорту щодо домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] , до складу домоволодіння входить: житловий будинок, сарай, сарай, вбиральня, погріб, огорожа. В листі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 390/184-20 від 24 липня 2020 року адресованого [PERSON] зазначено, що Міськрайонне управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області розглянуло запит № 3488 щодо надання відомостей з фонду документації із землеустрою (вх. № 97-2787/0/298-20). За результатами розгляду повідомлено що в місцевому фонді документації із землеустрою наявна, технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] , копії сторінок вищезазначеної документації, що стосуються формування земельної ділянки [PERSON] надіслано на адресу [PERSON] . З дослідженої копії технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянам (м. Ірпінь) відповідно до висновку Ірпінського міського відділу земельних ресурсів від 24 січня 2004 року № 35 про обмеження використання земельних ділянок громадянам м. Ірпінь згідно додатку установлено, що [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,1 га (а.с. 21, зворот). Відповідно до копії витягу з рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 360/3 передано безкоштовно в приватну власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд земельну ділянку в існуючих межах [PERSON] площею 0,10 га за адресою [ADDRESS] (а.с. 25, зворот). Рішенням п`ятдесятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 3527-50 VII від 26 квітня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до в.о. Ірпінського міського голови з заявою в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] на надати йому цю земельну ділянку у власність. Відповідно до копії довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель № 202 від 14 серпня 2018 року, за результатами розгляду заяви [PERSON] стосовно земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , Головним управлінням держгеокадастру у Київській області повідомлено , що згідно даних державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель вказана земельна ділянка орієнтовною площею 0,0600га не надана у власність або постійне користування в межах населеного пункту. Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області було видано [PERSON] довідку від 12 червня 2018 року про те, що земельна ділянка площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: в [ADDRESS] , відводиться [PERSON] у власність за рахунок земель запасу , категорія земель землі житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка до земель загального користування не відноситься та у власності або користуванні третіх осіб не перебуває. Відділом містобудування та архітектури Ірпінської міської ради сформовано довідку №202 від 14 серпня 2018 року в якій зазначено, що земельна ділянка площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відводиться у власність та [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Ірпінської міської ради N? 3527-50-VII від 26.04.2018 року «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] » перебуває у його користуванні, розташована в існуючому кварталі садибної житлової забудови міста, не відноситься до земель вального користування та у власності або користуванні третіх осіб не перебуває. Судом досліджено також копію плану зон обмежень земельної ділянки. Відповідно до протоколу № 31/10 узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Ірпінської міської ради від 26 липня 2018 року на порядок денний виносилося питання щодо звернення гр. [PERSON] щодо погодження меж земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . слухали: секретаря узгоджувальної комісії [PERSON] , яка повідомила, що на розгляд комісії надійшло звернення [PERSON] про погодження меж земельної ділянки площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відмовою підписати акт прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки суміжним землекористувачем [PERSON] . Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] розробляється КП «Ірпінське ЗКБ» на підставі рішення Ірпінської міської ради №3527- 50- VII від 26.04.2018 p. Суміжна земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3210900000:01:085:0013) знаходиться у власності [PERSON] . Розглянувши надані документи, було встановлено, що порушень меж суміжної земельної ділянки [PERSON] не виявлено. Запропоновано погодити межі земельної ділянки, яка відводиться у власність [PERSON] згідно наданого кадастрового плану, та вважати дійсним акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису [PERSON] Пропозиції підтримано одноголосно. Враховуючи вищевикладене, вирішено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0600 га за адресою: [ADDRESS] вважати дійсним без підпису гр. [PERSON] . Згідно із копією висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21 серпня 2018 року щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим стандартам, нормам і правилам та погоджується. Основні характеристики запроектованої земельної ділянки: 1) адреса (місце розташування): [ADDRESS] в межах м. Ірпінь Київської області; 2) загальна площа 0.0600 га; 3) категорія земель: землі житлової та громадської забудови; склад угідь: зелені насадження загального користування; форма власності: комунальна: 4) цільове призначення запроектованої земельної ділянки, код згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель: на момент складення проекту землеустрою: 16.00 землі запасу; запропоноване проектом землеустрою: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 4233-54- VII від 13 вересня 2018 року затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3210900000:01:085:0225) площею 0,0600 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна щодо обкат нерухомого майна № 227729708 від 12 жовтня 2020 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 240, виданий 26 червня 2020 року належить право власності на земельну ділянку за кадастровим номером : 3210900000:01:085:0230 площею 0.03 га за адресою: [ADDRESS] . Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №227731944 від 12 жовтня 2020 року [PERSON] на підставі заяви, серія та номер 2865, виданий 01 листопада 2018 року належить право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3210900000:01:085:0231 площею 0.03 га, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії листа Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області наданого адвокату на адвокатський запит (вх. №4522/01-18 від 29.09.2020 р.) повідомлено, що Ірпінською міською радою рішення щодо передачі у власність чи користування фізичним чи юридичним особам земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:085:0087 не приймалося. Згідно із копією листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 09 вересня 2020 року № 18-10-0.333-11805/2-20 він 1-08/ з від 28 серпня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Київській області в межах наданих повноважень, розглянуло запит стосовно надання інформації та копій документів на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:085:0087 та повідомило, що за інформацією Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:085:0087 не внесені до Державного земельного кадастру. Відповідно до наявних Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:085:0087 не реєструвався та не видавався. У місцевому фонді документації із землеустрою Міськрайонного управління, документація із землеустрою на запитувану земельну ділянку, відсутня. Судом також досліджені копії технічних планів на будинок [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У статті 6 Конвенції зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частинами першою, другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частинами першою 1 та 2 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України. Згідно статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з частиною першою статті 125, частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі -Інструкція № 376), чинної на дату виникнення спірних правовідносин. Ст. 125 Земельного кодексу України 2002 року, свідчила, що право\~\~ власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її\~\~ власником\~\~ або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати\~\~ до\~\~ використання\~\~ земельної\~\~ ділянки\~\~ до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Ст. 126 Земельного кодексу України 2002 року, встановлювалось, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. А право\~\~ оренди\~\~ землі\~\~ оформляється\~\~ договором,\~\~ який реєструється відповідно до закону. Ст.125 та 126 Земельного Кодексу України 2013 року свідчать, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до наданої позивачем копії технічного паспорту (а.с. 11) видно, що земельна ділянка площею 1000 м.кв узаконена та перебуває у постійному користуванні [PERSON] , також зазначено про самозахват [PERSON] землі площею 815 м.кв, частина якої є предметом спору даного позову. Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.118 ЗК України у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до в.о. Ірпінського міського голови з заявою в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та надати йому цю земельну ділянку у власність. Рішенням п`ятдесятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 3527-50 VII від 26 квітня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Рішенням п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 4233-54- VII від 13 вересня 2018 року затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3210900000:01:085:0225) площею 0,0600 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Відомості про земельну ділянку були внесені до Державного земельного кадастру, а речові права зареєстровані відповідно до діючого законодавства, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Набуття відповідачами права власності на земельні ділянки доведено належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У відповідності до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав). Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі наявності таких підстав: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Як бачимо із матеріалів справи до [PERSON] не застосовувалась жодна із цих підстав. Відповідно до ч.1 ст. 153 Земельного Кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Серед іншого, порядок добровільної відмови від права власності або права постійного користування земельною ділянкою регулюється ст. 142 Земельного кодексу України, відповідно до якої припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Також, порядок для примусового припинення прав на земельну ділянку регулюється Ст. 143 Земельного кодексу України, відповідно до якої примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Таким чином, судом не встановлено підстав для припинення права власності відповідачів на земельні ділянки та задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання не законним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 13.08.2018 року №4233-57-VІІ «Про затвердження гр. [PERSON] Проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] », визнання не дійсною передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0600 га кадастровий номер 3210900000:01:085:0225; виключення запису про право власності, шляхом скасування реєстраційних записів про право власності на земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:085:0231 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] ; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки укладений 26.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Маркушиною Наталією Олександрівною стосовно наступного майна: земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] ; виключення запису про право власності, шляхом скасування реєстраційних записів про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] , оскільки позивачем [PERSON] не доведено право користування чи володіння земельною ділянкою площею 0.600 га кадастровий номер 3210900000:01:085:0225 на законних підставах на час передачі вказаної земельної ділянки [PERSON] . Як вже наголошувалось, ч.1 ст.116 ЗК України передбачено, що право на земельну ділянку набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Доводи позивача, викладені в позовній заяві про те, що вона не підписувала акт погодження меж при передачі земельної ділянки відповідачу, суд відхиляє, оскільки погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації із суміжними власниками та землекористувачами є складовою кадастрових зйомок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справах № 514/1571/14-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19). Тобто, Ірпінською міською радою прийнято рішення про затвердження технічної документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок повністю у відповідності з чинним законодавством. Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19,провадження № 12-80гс20). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) дійшов висновку, що вказана норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 806/5244/15, провадження № 12-3гс22. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. В сукупності надаючи оцінку доводам позивача [PERSON] , викладеним у поданій нею позовній заяві, суд враховує, що позивачем не було надано суду доказів того, що їй було передано у користування земельну ділянку кадастровий номер 3210900000:01:085:0225, площею 0,06га, а тому суд відмовляє в задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 13.08.2018 року №4233-57-VІІ «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] » та визнання недійсною передачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0600 га кадастровий номер 3210900000:01:085:0225, виключення запису про право власності, шляхом скасування реєстраційних записів про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210900000:01:085:0231 площею 0,03 га розміщену за адресою [ADDRESS] , визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 26.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Маркушиною Наталією Олександрівною стосовно наступного майна: земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] та виключення запису про право власності, шляхом скасування реєстраційних записів про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210900000:01:085:0230 площею 0,03 га розміщеної за адресою [ADDRESS] , оскільки вони не порушують жодних прав позивача. Щодо визнання права власності за [PERSON] на домоволодіння, яке відповідно свідоцтва про право на спадщину належить [PERSON] та розміщене за адресою [ADDRESS] , суд також відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не доведено що її право власності в цій частині є порушеним, невизнаним чи оспореним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed