Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась Коцюбинська селищна рада з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] працювала на посаді Коцюбинського селищного голови до 07.03.2018 року. 07.03.2018 року Коцюбинською селищною радою було прийнято рішення «Про дострокове припинення повноважень Коцюбинського селищного голови Матюшиної О.В.» Дане рішення є дійсним та жодним судом не скасоване. Таким чином, повноваження [PERSON] як Коцюбинського селищного голови були достроково припинені 07.03.2018 року, що однозначно позбавляє відповідача на отримання будь яких виплат від позивача. Однак, [PERSON] відмовилась виконувати рішення Коцюбинської селищної ради від 07.03.20І8 року «Про дострокове припинення повноважень Коцюбинського селищного голови [PERSON] », незаконно привласнила владні повноваження Коцюбинського селищного голови на період з 07.03.2018 року до 29.10.2018 року, печатку та документи селищної ради не повернула. При цьому, [PERSON] , користуючись незаконно привласненими повноваженнями, нарахувала і виплатила особисто собі з рахунку Коцюбинської селищної ради кошти на загальну суму 37 006,52грн. у вигляді заробітної плати за період з 07.03.2018 року по 31.10.2018 року. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідач, не погоджуючись з рішеннями Коцюбинської селищної ради від 07.03.2018 року, звернулася до суду за захистом своїх прав, проте судами було відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог, про що додані відповідні рішення. Вищенаведене свідчить про те, що відповідач була повідомлена про прийняття Коцюбинською селищною радою рішення від 07.03.2018 року «Про дострокове припинення повноважень Коцюбинського селищного голови [PERSON] », однак відмовилася виконувати таке рішення та протиправно здійснювала платежі на свою користь, що свідчить про недобросовісність з боку відповідача. Оскільки у період з 07.03.2018 року по 31.10.2018 року [PERSON] не була Коцюбинським селищним головою та не перебувала у трудових відносинах із Коцюбинською селищною радою, кошти у сумі 37 007,27грн. вона набула без достатньої правової підстави, а тому дані кошти підлягають поверненню позивачу. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Коцюбинської селищної ради 37007,27грн. та судові витрати по справі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. В якому зазначено що, вона повністю заперечує викладені в позові факти. В Україні закріплений принцип безперервності влади, посадова особа продовжує виконувати свої повноваження до призначення (обрання) іншої посадової особи, яка має за законом займати цю посаду. У відповідності ч. З ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлене виключне право секретаря відповідної ради виконувати повноваження голови відповідної ради. Законодавець не передбачив інших посадових осіб органу місцевого самоврядування, які б могли виконувати повноваження відповідного голови. 25.04.2017 року за вх. № 589/01.28 на ім`я Коцюбинського селищного голови надійшла пропозиція від 10 депутатів Коцюбинської селищної ради від 24.04.2017 року з проханням включити до порядку денного 7-го пленарного засідання II сесії Коцюбинської селищної ради 8-го скликання питання, зокрема, про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради 8-го скликання. 12 травня 2017 року на другій сесії Коцюбинської селищної ради восьмого скликання було прийнято рішення № 41-II-VIII "Про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради", згідно з яким депутата Коцюбинської селищної ради [PERSON] було обрано секретарем селищної ради. У той же час, Коцюбинська селищна голова [PERSON] видала розпорядження від 13.05.2017 № 33 "Про зупинення дії рішення № 41-II-VIII сьомого засідання 2-ої сесії Коцюбинської селищної ради 8-го скликання від 12 травня 2017 року", згідно з яким зупинила дію рішення № 41-II-VIII сьомого засідання 2-ої сесії Коцюбинської селищної ради 8-го скликання від 12 травня 2017 року "Про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради" та внесла на повторний розгляд Коцюбинської селищної ради призупинене рішення із зауваженнями. При цьому, селищна рада не підтвердила своє попереднє рішення від 12.05.2017 № 41-II-VIII "Про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради" двома третинами депутатів від загального складу ради, а тому у останніх не було правових підстав для винесення наступної пропозиції щодо кандидатури секретаря селищної ради та прийняття рішення від 12.10.2017 "Про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради Київської області VIII скликання". Також, розпорядженням Коцюбинського селищного голови від 13.05.2017 року № 33 було зупинено дію рішення № 41-II-VIII сьомого засідання 2-ої сесії Коцюбинської селищної ради 8-го скликання від 12 травня 2017 року "Про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради". Однак, Коцюбинська селищна рада не підтвердила своє попереднє рішення від 12.05.2017 № 41-ІІ-VIII "Про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради" двома третинами депутатів від загального складу ради. Отже, з наведеного слідує, що депутати Коцюбинської селищної ради використали своє право внести на розгляд селищної ради пропозицію щодо кандидатури секретаря ради, оскільки вимогами абз. 2 ст. 50 Закону №280/97-ВР чітко визначено, що у разі якщо рада не підтримала кандидатуру, внесену на її розгляд не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради згідно з пунктом 2 цієї частини, наступну пропозицію щодо кандидатури секретаря ради вносить відповідний сільський, селищний, міський голова. Розпорядження від 13.05.2017 року № 33 "Про зупинення дії рішення № 41-ІІ- VIII сьомого засідання 2-ої сесії Коцюбинської селищної ради 8-го скликання від 12 травня 2017 року", згідно з яким 3-я особа зупинила дію рішення №41-ІІ-VIII сьомого засідання 2-ої сесії Коцюбинської селищної ради 8-го скликання від 12 травня 2017 року "Про обрання секретаря Коцюбинської селищної ради" та внесла на повторний розгляд Коцюбинської селищної ради призупинене рішення із зауваженнями було оскаржене в судовому порядку. Ухвалою Ірпінського районного суду від 01 червня 2017 року у справі № 367/3605/17 - був повернутий без розгляду. Дане процесуальне рішення було залишено без змін у відповідності до Ухвали Київського апеляційного адміністративного суду у вищевказаній справі від 07.11.2017 року. Відтак, депутати Коцюбинської селищної ради не мали правових підстав вносити пропозицію щодо обрання секретаря селищної ради, оскільки вони скористались таким правом ще 25.04.2017 року. Слід зазначити, що станом на 07 березня 2018 року посада секретаря Коцюбинської селищної ради була вакантна, що підтверджується штатним розписом, а також табелями обліку робочого часу та зарплатними відомостями. [PERSON] ніколи не перебував у штаті апарату Коцюбинської селищної ради. Також станом на цю дату такої особи як [PERSON] нема (в штаті апарату Коцюбинської селищної ради та апарату виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, тому на нього не могло бути покладено повноваження Коцюбинського селищного голови, адже закон передбачає виключне право секретаря ради виконувати обов`язки його голови. Аналогічну позицію висловив Київський окружний адміністративний суд у справі № 810/1061/18, який своїм рішення відмовив [PERSON] у задоволенні позову до Голови Коцюбинської селищної ради [PERSON] . Дане рішення було підтверджено постановою Київського апеляційного адміністративного суду та постановою Верховного суду України. Тому, станом на 07.03.2018 року та до 29.10.2018 року не існувало посадової особи, яка могла за законом виконувати повноваження Коцюбинського селищного голови. Просить суд прийняти процесуальне рішення, яким відмовити Коцюбинській селищній раді в задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач - [PERSON] не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07.03.2018 року головуючим секретарем Коцюбинської селищної ради Єременко М.О. на позачерговій сесії восьмого скликання № 1-2-VIII було прийнято рішення «Про дострокове припинення повноважень Коцюбинського селищного голови Матюшиної О.В.» Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Коцюбинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді. Постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 р. - залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Коцюбинської селищної ради, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді - залишено без змін. Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою скаргу [PERSON] на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №810/1327/18 за адміністративним позовом [PERSON] до Коцюбинської селищної ради, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді. В рішенні Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №810/1327/18 за позовною заявою [PERSON] до Коцюбинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді судом встановлено, що рішення, прийняті на позачерговій сесії Коцюбинської селищної ради 12.10.2017, не ветовані та не оскаржені у судовому порядку. [PERSON] було відомо про скликання депутатами позачергової сесії, оскільки в матеріалах справи міститься пропозиція від 15.09.2017 та рішення від 10.10.2017, в яких зазначено підстави для скликання позачергової сесії, вказані документи були підписані належною кількістю депутатів від загального складу ради. Не скликання селищним головою протягом двох тижнів позачергової сесії селищної ради слугувало підставою для проведення позачергової сесії за ініціативою депутатів. Отже, депутатами Коцюбинської селищної ради була дотримана процедура скликання другого засідання позачергової сесії, передбачена ЗУ «Про місцеве самоврядування в України» та Регламентом. Згідно змісту постанови шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року по справі №810/1327/18 з приводу аргументів апелянта [PERSON] , що право скликати позачергову сесію селищної ради належить лише голові селищної ради, а [PERSON] не можна вважати секретарем Коцюбинської селищної ради, колегія суддів зазначає таке. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 12.10.2017 [PERSON] було обрано секретарем Коцюбинської селищної ради. Вказане рішення ради станом на 07.03.2018 і станом на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ні постановою ради, ні в судовому порядку не скасовано. Таким чином, [PERSON] під час проведення 07.03.2018 другого засідання позачергової сесії Коцюбинської селищної ради як секретар ради мав відповідні повноваження, передбачені Законом № 280/97, в тому числі щодо скликання сесії селищної ради (ч.6 ст.46). Колегія суддів, вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність спірних рішень, що процедура скликання другого засідання позачергової сесії, яка передбачена Законом України «Про місцеве самоврядування в України» та Регламентом депутатами Коцюбинської селищної ради, була дотримана. Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач [PERSON] займала посаду голови Коцюбинської селищної ради до 07.03.2018 року. Згідно довідки про доходи вбачається, що [PERSON] працює в Коцюбинській селищній раді, займає посаду: селищний голова, табельний номер: 168, ідентифікаційний номер: 3159003602 та її заробіток за період з квітня 2018р. по грудень 2018р. складає всього 37007,27грн. Згідно даних особового рахунку № [NUMBER] Коцюбинської селищної ради Матюшиній Ользі Володимирівні, ідентифікаційний номер: [NUMBER] за 10 місяців, включаючи грудень 2018 року (дати: народження 28.06.1986, прийняття 04.08.2016) нараховано - 38 295,75грн, утримано - 10 419,35грн, до видачі - 27 876,40грн. Згідно довідки про доходи та даних особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] за період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року нараховано 37007,27грн заробітної плати; за 10 місяців включаючи березень - грудень 2018 року нараховано - 38 295,75грн, утримано - 10 419,35грн, до видачі - 27 876,40грн. Щодо підсудності справи суду, суд приходить до наступних висновків. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. В свою чергу, пунктом 2 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. При цьому стаття 2 КАС України. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З огляду на вказані норми можна зробити висновок, що законодавець установив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод фізичних та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Згідно з частиною третьою статті 50 КАС України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим кодексом. А відповідно до частини четвертої цієї статті фізичні особи можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом. Відтак, громадянин України може бути відповідачем в адміністративному суді лише у визначених законом випадках. Предметом даного спору є стягнення надмірно виплаченої з вини відповідача частини заробітної плати, позивач та відповідач беруть участь у цій справі не на виконання передбачених законодавством владних повноважень, а з підстав, передбачених цивільним законодавством. У справі, яка розглядається, предметом позову є вимога позивача стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти, які він отримав як заробітну плату після звільнення, отже спір у даній справі не пов`язаний з захистом інтересів позивача щодо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не пов`язаний з захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, не стосується виконання відповідачем владних повноважень у спірних відносинах управлінських функцій та не стосується відшкодування завданої шкоди, а стосується виключно вимог цивільного характеру, оскільки спори про стягнення надмірно виплачених сум заробітної плати є приватноправовими та мають розглядатися за правилами цивільного судочинства. Тобто спір за предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин є приватно правовим. До схожих висновків щодо підсудності справ дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18, які суд враховує при вирішення питання про юрисдикцію спору. З позицій сторін у справі вбачається, що спірним у ній є питання, чи правомірним є нарахування заробітної плати особі після дострокового припинення її повноважень. Суд констатує, що сторонами не заперечується та обставина, що після прийняття рішення 07.03.2018 року Коцюбинською селищною радою «Про дострокове припинення повноважень [PERSON] » [PERSON] нараховувала собі як голові селищної ради та отримувала заробітну плату, тому вказані обставини не підлягають доказуванню і не є предметом оцінки суду в межах даної справи. Процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює « право на суд », в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. the United Kingdom ), п. п. 28 - 36. Series A № 18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 1, 32 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно ст. 2, 6, 8, 9 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Державна політика щодо служби в органах місцевого самоврядування здійснюється за такими напрямами, в тому числі, правовий та соціальний захист посадових осіб місцевого самоврядування. До основних обов`язків посадових осіб місцевого самоврядування належать, зокрема, сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі, а до прав посадової особи місцевого самоврядування належать: право на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи та на соціальний і правовий захист. Відповідно до частини 3 статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження селищного голови можуть бути припинені достроково за рішенням відповідної ради, прийнятим шляхом таємного голосування не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження селищного голови припиняються достроково, а відповідна особа звільняється з посади: 3) з підстав, зазначених в абзаці першому частини другої цієї статті, - з дня прийняття відповідною радою рішення про дострокове припинення повноважень. Отже, відповідач, під час своєї служби в органах місцевого самоврядування до 07 березня 2018 року мала як гарантовані законодавством права, зокрема - і на оплату праці та соціальний захист, так і обов`язки, в тому числі - на сумлінне ставлення до їх виконання. При цьому відповідач може нести відповідальність за свою діяльність під час виконання обов`язків посадової особи. Відповідно положень ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет. Згідно ч. 6 ст. 16, ч. 4 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону. Тобто саме селищна рада як розпорядник місцевим бюджетом сплачувала заробітну плату відповідачу, а відтак і має право вимоги у спорі, який стосується безпідставної, на думку позивача, виплати заробітної плати відповідачу в спірний період часу. Згідно зі статтею 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. В свою чергу, добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. В ході судового розгляду не було встановлено доказів того, що відповідач в період з 08.03.2018 року по жовтень 2018 року виконувала обов`язки голови Коцюбинської селищної ради правомірно, в зв`язку з чим нараховувалася заробітна плата в повному обсязі. Отже, і в даному випадку, якби відповідач не відмовилася виконувати рішення Коцюбинської селищної ради від 07.03.2018 року «Про дострокове припинення повноважень Коцюбинського селищного голови [PERSON] », чим незаконно привласнила владні повноваження то, очевидно, вона би не отримувала заробітну плату за цей час, яка і є предметом стягнення у даній справі. Відповідачем жодним належним доказом не спростовано твердження проте, що вона була повідомлена про прийняття Коцюбинською селищною радою рішення від 07.03.2018 року «Про дострокове припинення повноважень Коцюбинського селищного голови [PERSON] », однак відмовилася від його виконання та протиправно здійснювала платежі на свою користь, що суд розцінює як недобросовісність з боку [PERSON] що дає підстави для стягнення суми надміру сплаченої заробітної плати на підставі ст. 1215 ЦК України. Заперечення відповідача проти позову - щодо не існування посадової особи, яка могла за законом виконувати повноваження Коцюбинського селищного голови станом на 07.03.2018 року до 29.10.2018 року суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують неправомірності нарахування заробітної плати [PERSON] яка не перебувала у вище вказаний період у трудових відносинах із Коцюбинською селищною радою. Проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог Коцюбинської селищної ради Київської області у повному обсязі та про стягнення з [PERSON] безпідставно набутої заробітної плати в розмірі 37007,27 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 102,00грн. На підставі ст.ст. 2, 6, 8, 9, 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст.ст. 16, 61, 79 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 3, 15, 16, 1215 ЦК України, ст. 94 КЗпП України,

Outcome: approved