Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «ОТП Банк» та відповідачкою [PERSON] 19.11.2021 року був укладений кредитний договір №2038082130, за яким позивач надав відповідачці кредит у сумі 49029 грн. строком до 19.11.2023 року. 21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений Договір факторингу про відступлення прав вимоги №21/10/22, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 2038082130 від 19.11.2021 року, і ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідачки за вказаним договором в сумі 49 033,53 грн, з яких 49 029 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19 450 грн. заборгованість за процентами. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснив повернення кредитних коштів, внаслідок чого позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 49 033,53 грн, з яких 49 029 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19 450 грн. заборгованість за процентами. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позовна заява надійшла до суду 16.11.2023 року. 20.11.2023 року справа розподілена судді для розгляду. 29.11.2023 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідачка підтвердила факт укладення кредитного договору та отримання кредиту, вказавши при цьому, що після отримання кредиту через особисті обставини та через початок повномасштабної війни її матеріальне становище значно погіршилось, вона втратила роботу, тому не погасила заборгованість за кредитним договором. При цьому відповідачка вважала, що заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу завищені та не відповідають категорії та складності справи. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору №2038082130 від 19.11.2021 року; копію паспорта споживчого кредиту від 19.11.2021 року; копію графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту від 19.11.2021 року; копію специфікації до кредитного договору від 19.11.2021 року; копію рахунку на оплату №617 від 19.11.2021 року; копію опису документів кредитної справи; копію договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 року з додатками; копію витягу від 16.10.2023 року з додатку до договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 року; копію платіжних інструкцій від 21.10.2022 року; копію досудової вимоги від 28.06.2023 року; копію розрахунку заборгованості станом на 20.10.2022 року; копію договору про надання правової допомоги №42649746 від 22.09.2023 року; копію детального опису робіт від 22.09.2023 року; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 22.09.2023 року; додаткову угоду №002280810084 до договору про надання правової допомоги №42649746 від 22.09.2023 року; ордер адвоката; копію свідоцтва про шлюб; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 19.11.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №2038082130. За умовами вказаного договору позичальник надав відповідачці кредит в сумі 49 029 грн. під 0,01% річних. Дата остаточного повернення кредиту був визначена - 19.11.2023 року. Договір передбачав щомісячне погашення відповідачем заборгованості в сумі 2044 грн та останній платіж 2022,11 грн. За весь період користування кредитом передбачалось нарахування 5,11 грн процентів і загалом позичальник мав повернути кредитору грошові кошти в сумі 49 034,11 грн. 21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений Договір факторингу про відступлення прав вимоги №21/10/22, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 2038082130 від 19.11.2021 року, і ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідачки за вказаним договором в сумі 49 033,53 грн, з яких 49 029 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19 450 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до закріпленої в ст. 13 ЦПК України диспозитивності, як основної засади цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, судовий розгляд обмежується вказаними в позові вимогами та наданими доказами. При цьому, позивач в позові вказує загальний розмір заборгованості, який бажає стягнути з відповідачки на свою користь, в сумі 49 033,53 грн, натомість сума складових такої заборгованості вказаний розмір значно перевищує (49 029 грн. заборгованість за тілом кредиту + 19 450 грн. заборгованість за процентами = 68\~479 грн). За такого відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, розглядаючи вказаний позов, обмежується заявленим позивачем до стягнення загальним розміром заборгованості в сумі 49 033,53 грн, яка відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49\~029 грн та заборгованості по процентам в розмірі 4,53 грн. \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим, позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №2038082130 від 19.11.2021 року в сумі 49 033,53 грн, з яких: 49\~029 грн заборгованість за тілом кредиту; 4,53 грн - проценти. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання правової допомоги №42649746 від 22.09.2023 року, копією детального опису робіт від 22.09.2023 року, копією акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 22.09.2023 року, додатковою угодою №002280810084 до договору про надання правової допомоги №42649746 від 22.09.2023 року, ордером адвоката, копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 49 033,53 грн., натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу 7500 грн., що становить більше шостої частини від ціни позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому, вказана вище категорія даної справи та типовий її характер спростовує те, що на підготовку такого позову загалом потрібно було 7,5 год., як це вказано в описі та акті виконаних робіт. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 3000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved