Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Александрука Р.А., звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, стосунки з часом погіршились. На даний час, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб має лише формальний характер та вони проживають окремо один від одного, позивач проживає за кордоном, де і планує залишитись на постійне проживання в зв`язку з триваючою збройною агресією російської федерації. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва 21.02.2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 01.03.2024 відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, відповідачем за первісним позовом [PERSON] , та встановити, що відповідач за первісним позовом [PERSON] здійснює самостійне (одноособове) виховання дитини, [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] зазначає, що дійсно шлюбні відносини з позивачем за первісним позовом [PERSON] фактично припинились, оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] проживає за кордоном, а їх спільна дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає спільно з батьком, який і здійснює самостійне (одноособове) виховання дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2024 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, встановлення самостійного (одноособового) виховання дитини. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, встановлення самостійного (одноособового) виховання дитини об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку; до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі та визнає позовні вимоги за зустрічною позовною заявою. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку; до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги за первісним позовом та в повному обсязі підтримує позовні вимоги за зустрічним позовом. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовами задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис №410, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві 30.07.2007 року. Крім того, судом встановлено, що у сторін є дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1940. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені та спільне господарство не ведеться, позивач за первісним позовом 29 квітня 2022 року виїхала за кордон. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції сторін, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на буд-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справі або в окремій письмовій заяві. Враховуючи те, що відповідач за первісним позовом визнав позовні вимоги первісного позову, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за зустрічним позовом подала заяву про визнання зустрічного позову. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Разом з цим, виходячи із приписів ст. 169 Податкового кодексу України, у разі самостійного (одноособового) виховання дитини віком до 18-ти років, платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги, у розмірі, що дорівнює 150 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 ст. 169 Податкового кодексу України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту статті 150 СК України, вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, встановлення самостійного (одноособового) виховання дитини, підлягають задоволенню.

Outcome: approved