Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї шостої частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення його навчання 30 червня 2027 року або до досягнення сином двадцяти трьох річного віку (залежно від того, яка обставина настане першою). Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22 травня 2014 року розірвано. У шлюбі в них народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] [INFO] досяг повноліття та продовжує навчання в Інституті економіки та менеджменту Національного університету «Львівська політехніка» на контрактній основі. Термін навчання [PERSON] до червня 2027 року. Так, [PERSON] досяг віку повноліття, продовжує навчання та знаходиться на її повному утриманні, через навчання не працює і не має самостійного доходу, стипендії не отримує, тобто має потребу у додаткових коштах від батька на період навчання, у той час як відповідач добровільно фінансову допомогу не надає. Відповідач є особою працездатного віку, до досягнення повноліття сина сплачував аліменти, заборгованості не мав. На даний час, на думку позивача, [PERSON] може продовжувати сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчатися. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У ч. 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 березня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 12 березня 2024 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22 травня 2014 року у справі № 460/1051/14. Також суд встановив, що сторони є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 лютого 2006 року Старичівською сільською радою Яворівського району Львівської області. [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання рівня вищої освіти бакалавр Інституту економіки і менеджменту Національного університету «Львівська політехніка», дата закінчення навчання червень 2027 року, що підтверджується довідкою № 117, виданою 13 лютого 2024 Національним університетом «Львівська політехніка». Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Як зазначено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, як описано вище, повнолітній [PERSON] продовжує навчання на денній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, тому потребує при цьому матеріальної допомоги. Зважаючи на те, що утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, як і те, що основні витрати на утримання повнолітнього сина на даний час несе мати з якою він проживає. В свою чергу, відповідач позовні вимоги про стягнення 1/6 частки його доходу визнає, тому суд вважає, що на відповідача можна покласти обов`язок щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного вище, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі однієї шостої від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з 19 лютого 2024 року та до закінчення навчання, або до досягнення ним двадцяти трьох років (залежно від того, яка обставина настане швидше). Також згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи імперативну вимогу наведеної норми, суд дійшов висновку, що рішення в частині стягнення із [PERSON] аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 142 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 605, 60 грн, тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору в сумі 605, 60 грн. віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved