Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2022, укладеного між сторонами (далі Договір). Відповідно до пункту 4.12 Договору [PERSON] зобов`язаний був знятися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі протягом 7 днів з дня припинення та/або скасування воєнного стану або з дня відновлення послуг реєстрації місця проживання фізичних осіб. Відповідач умови Договору не виконав, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця реєстрації, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2022, укладеного між сторонами (а.с. 6, 7). Право власності позивача на вказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2022 (а.с. 8). Відповідно до пункту 4.12 Договору сторонни домовились про те, що продавець зобов`язується повністю звільнити відчужувану квартиру для вільного користування і безперешкодного володіння нею покупцем, будуть сплачені всі комунальні платежі до моменту фактичного звільнення відчужуваної квартири, будуть передані всі коплекти ключів в день підписання цього договору, а також буде знятий з реєстраційного обліку продавець протягом 7 (семи) днів з дня припинення та /або скасування воєнного стану або з дня відновлення послуг реєстрації місця проживання фізичних осіб. Проте, як зазначено в позові, відповідач свої зобов`язання за Договором виконав не в поному обсязі, оскільки з квартири він виїхав, а з реєстраційного обліку не знявся. Відповідно до довідки № 9737 від 21.11.2023, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, станом на 20.11.2023 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 22.04.2020 (а.с. 11). Таким чином, порушуються права позивача, як власника квартири. Згідно зі статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386\~Цивільного кодексу\~України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що позивач є власником житлового приміщення, а відповідач не є членом його сім`ї та не проживає у квартирі, а тому, з метою захисту права власності позивача та усунення йому перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved