Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 2148514 в розмірі 16400,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11400,00 грн. - сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 18.07.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2148514, який був підписаний в електронній формі. 27.06.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27062022, у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників. Таким чином позивач має право вимоги до відповідача у сумі 16400,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11400,00 - сума заборгованості за процентами. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.12.2023 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача адвокат Гонтар В.М. подав до суду відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнаю, вважаю їх безпідставними та недоведеними а тому і такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Перш за все, на мою думку, викладені в позові твердження щодо факту видачі кредиту та суми заборгованості не мають документального підтвердження. Так, як вбачається з обставин справи, Кредитний договір було укладено в письмовій формі, зазначено його розмір, умови надання кредиту та умови повернення кредитних коштів. Проте, в обґрунтування своїх позовних вимог Позивачем не надані суду жодні первинні документи (їхні засвідчені копії), що могли б підтвердити факт видачі кредиту та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову. Позивачем не надано належним чином оформлених витягів про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій будь-які інші первинні документи. Позивачем, в обґрунтування розміру заборгованості, надано Розрахунок заборгованості за Крединим договором № 2148514 від 18.07.2021 за період з 27.06.2022 по 31.10.2023 боржника [PERSON] . Таким чином, Розрахунок заборгованості не може підтверджувати наявність кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену Позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Попри недоведеність Позивачем самого факту отримання тіла кредиту Відповідачем, я вважаю невірно і нарахованими відсотки у позові за ним з огляду на таке. Враховуючи викладене, необгрунтованою буде заборгованість за відсотками за Кредитним договором в розмірі, який визначений в позові, а саме 15486,00 грн. Так, за умовами п.п.1.3. Кредитного договору Товариство брало на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн. на загальний строк кредитування, 30 днів, тобто з 18.07.2021 до 18.08.2021 р. За умовами п.4.2.5. Кредитного договору, загальна кількість автоматичних його пролонгацій не може перевищувати 120 календарних днів. У той же час, як вбачається з вищезгаданого Розрахунку заборгованості, складено його за період поза межами обумовленого Сторонами строку кредитування (період з 27.06.2022 р. по 31.10.2023 р.), тобто, Позивач наводить суму відсотків, яка не підтверджена математичними розрахунками, з її розміру неможливо встановити за який період її обраховано, адже, вона вже була наявною на початок вищезазначеного у Розрахунку заборгованості періоду і протягом нього залишається незмінною. Відтак, встановити щомісячний розмір відсотків за Кредитним договором з наданих Позивачем документів неможливо, що виключає і можливість перевірити правильність їх нарахування та правомірність вимог щодо їх стягнення. Також, слід звернути увагу і на те, що доданий до позову Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 не містить підписів Клієнта і Фактора тому він є юридично неспроможним з точки зору його належності і допустимості як доказу, відтак, з огляду на те, що інших ніяких документальних доказів переходу права вимоги до мене до Позивача від попереднього кредитора до позову не додано, слід вважати це право нічим не підтвердженим та не доведеним належним чином. У зв`язку з цим, представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] до суду надіслала відповідь на відзив, в якому зазначила, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» детально ознайомившись з поясненнями представника Відповідача, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Також, укладаючи Договори, Позичальник засвідчив, що погоджується, що Електронний підпис з Одноразовим ідентифікатором є аналогом його власноручного підпису, а також усвідомлює правові наслідки такої згоди. У відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договорів. Сторони узгодили розмір кредитів та позик, грошову одиницю, в якій надано кредити та позики, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зауважую, що для укладення вищевказаних договорів в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариств позичальником власноруч. Позивачем доведено факт укладання вищевказаних договорів Відповідачем в електронній формі, тому позовні вимоги Позивача є законними та обґрунтованими, а Відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо первинних документів бухгалтерського обліку за вищевказаним договором та підтвердження перерахування кредитних коштів, слід зазначити наступне, інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця (Позикодавця), тому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним Кредитними договорами щодо якого виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 ПОЛОЖЕННЯ про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. На підтвердження суми заборгованості по вищевказаних договорах Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за договорами, виготовлений представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», який підтверджує факт, що після переуступлення прав вимоги за даним договорами, Позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань. Просить суд позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, прохав суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином про причини не явки суду не повідомила. Представник відповідача адвокат Гонтар В.М. в судове засідання 04.03.2024 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просить витребувати оригінал виписки та відкласти розгляд справи через його участь в іншому судовому засіданні. Представник відповідача на судові засіданні 19.12.2023, 26.12.2023, 09.01.2024, 17.01.2024, 14.02.2024 не з`являвся, про дату час та місце повідомлявся належним чином, проте систематично надсилав через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи, оскільки позивач, відповідач та представник відповідача були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи. Систематична неявка представника відповідача та надсилання клопотання про відкладення розгляду справи суд сприймає як зловживання процесуальними правами та як спосіб затягування розгляду цивільної справи з боку представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 5 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судом досліджено договір № 2148514 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.07.2021 укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА» та [PERSON] . Відповідно до умов договору, а саме п. 1.2 на умовах, встановлених Договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором; сума кредиту складає 5000,00 грн. Відповідно до умов договору № 2148514 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.07.2021 строк кредиту складає 30 днів, орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних, за зниженою ставкою 3,71% річних; орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 7850,00 грн., за зниженою ставкою 5015,00 грн. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнти товариству з метою отримання кредиту. Як вбачається із договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», п. 1.1 Згідно п. 1.1 договору факторингу № 07062022 від 07.06.2022 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п.1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно Реєстру боржників до договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 [PERSON] за договором № 2148514 має загальну суму заборгованості 16400,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11400,00 грн. сума заборгованості за процентами. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2148514 від 18.07.2021 за період з 27.06.2022 по 31.10.2023 станом на 31.10.2023 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 16400,00 грн. Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію). Приписами статті 12 Закону України Про електронну комерцію регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті: 205, 207 ЦК України). При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, провадження № 61-16243св20, від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, провадження № 61-18967св20, які, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норми права до даних спірних правовідносин. На виконання ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.01.2024 про витребування доказів, АТ КБ «Приват Банк» надіслало до суду інформаційну довідку № 20.1.0.0.0/7-240206/28890 від 11.02.2024, в якій зазначено, що станом на 18.07.2021 у [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] наявні наступні карткові рахунки: № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] . Направляють виписку за номером картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Інформацію про надходження з 18.07.2021 по 20.07.2021 на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] грошових коштів в сумі 5000,00 грн. наявна у виписці. Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі кредитні договір №2148514 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.07.2021. на суму кредиту 5000,00 грн. та отримано кредитні кошти за договорами у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Таким чином, договір укладений відповідачкою на визначених у нього умовах, і доказів протилежного матеріали справи не містять. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказував на те, що він не погоджується з сумою заборгованості, яку позивач просить з неї стягнути, оскільки за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену Позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 15.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 2148514 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.07.2021, у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за договором, відповідно до розділу 4 договору клієнт ініціював продовження строку користування кредитом. Відповідно до п. 3.1 додаткового договору від 15.08.2021 строк користування кредитом за договором продовжується на строк 30 днів; дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 15.09.2021. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення цього додаткового договору складає 7850,00 грн. Отже, наявність додаткової угоди, укладеної між позичальником та відповідачем підтверджує факт отримання відповідачем коштів від ТОВ "ЛІНЕУРА" та користування ними, а також наявність заборгованості перед позичальником та не сплата її станом на день укладання додаткової угоди. Як вбачається позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 16400,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11400,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Однак як вбачається із умов додаткової угоди до договору про надання фінансового кредиту № 2148514, сторонами було погоджено, що станом на 15.08.2021 заборгованість позичальника складала 7850,00 грн., з яких сума кредиту - 5000,00 грн., сума відсотків 2850,00 грн. При цьому, відповідно до пункту 1.3 кредитного договору кредит відповідачу надавався строком на 30 днів, а отже нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами після такого строку, суперечить приписам законодавства України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання за кредитним договором № 2148514, з урахуванням укладеної додаткової угоди про відстрочення сплати заборгованості, якою визначено суму боргу відповідача після закінчення строку кредитування, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу з відповідача в розмірі 7850,00 грн. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ "ЛІНЕУРА" чи сплата такої позивачу після укладання договору факторингу. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 2148514 від 18.07.2021. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладання кредитного договору між відповідачем та ТОВ "ЛІНЕУРА", невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача коштів за договором кредиту № 2148514 від 18.07.2021 у розмірі 7850,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial