Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментних зобов`язань. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012, стягнуто з позивача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. В подальшому рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2023 стягнуто з позивача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. Також стягнуто з позивача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення [PERSON] трирічного віку. У відповідності до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2023, позивач надав [PERSON] , в добровільному порядку, в якості аліментів, грошові кошти в розмірі 59283,00грн. Починаючи з листопада 2022 року відрахування аліментів відбувається на постійній основі, на підставі постанови про звернення на заробітну плату. З 11.03.2022 до теперішнього часу позивач перебуває на військовій службі. 06.06.2022 позивач [PERSON] отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівого плеча, під час виконання бойового завдання. У зв`язку з пораненням у нього погіршився стан здоров`я. З 08.06.2022 по 27.06.2022 позивач знаходився на лікуванні у КП «ДБКЛД «ДОР» з діагнозом постконтузионний синдром. 15.05.2023 позивач [PERSON] пройшов у Житомирському обласному Центрі медико-соціальної експертизи МСЕК №2 індивідуальну програму реабілітації інваліда та отримав Довідку до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якої [PERSON] встановлена 2 група інвалідності з 22.03.2023. Також позивач отримав Довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, відповідно до якої встановлено 70% втрати працездатності. На підставі вищенаведеного просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012, на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини - до 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, та до повноліття дитини. Зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2023 на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини - до 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, та до повноліття дитини. Зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання з 1/6 частини - до 1/8 частини всіх видів заробітку до досягнення [PERSON] трирічного віку. Відкликати з виконання виконавчий лист №0818/6483/2012. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2023, відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. До суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, від якого у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2012, шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.08.2012, стягнуто з позивача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. Відповідачка зазначає, що задовольняючи позов суд виходив з того, що позивач є працездатним, може надавати матеріальну допомогу. У відзиві зазначено, що позивач ніколи не цікавився життям дитини, не приймає участі в вихованні та утриманні дитини. Позивач в повній мірі не сплачує аліменти та ухиляється від їх сплати. За період з 07.06.2012 до моменту відрахування суми заборгованості було сплачено аліменти на загальну суму 18789,90грн, а зазначені довідки позивачем не є підставою звільнення від сплати аліментів. Відповідачка [PERSON] вказує, що позивач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних показань, встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняттям певними видами діяльності останнім не надано, тому є підстави вважати, що позивач спроможним надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в розмірі визначеної рішенням суду. Також відповідачка зазначає, що зміна сімейного стану, народження дитини є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. А позивач, як військовослужбовець, який отримав поранення, може розраховувати на грошове забезпечення військовослужбовця, виплати бойових та одноразову грошову допомогу. На підставі наведеного зазначає, що позивач не довів та не підтвердив наявність підстав для зменшення розміру аліментів, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що твердження відповідачки [PERSON] , що позивач є працездатною особою, і у нього відсутні будь-яки докази про наявність медичних противопоказань та він спроможний надавати матеріальну допомогу, в розмірі встановленого судом - спростовуються доказами про отримання позивачем поранення під час виконання бойового завдання та медичними документами. Також відповідно до довідки МСЕК, позивачу встановлена 2 група інвалідності. А тому вважають обґрунтованим той факт, що стан здоров`я [PERSON] , у порівнянні з становищем, на момент ухвалення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з нього аліментів - значно змінився. Також у відповіді на відзив зазначено, що у позивача не просто змінилось життя у зв`язку з реєстрацією шлюбу та народження дитини, а перед позивачем постали ще одні реальні матеріальні зобов`язання, які підкріпленні рішенням суду. Також у відповідь на відзив зазначено, що з листопада 2022 позивач сплачує аліменти та в нього зменшився загальний розмір заборгованості, розподіл аліментних зобов`язань між дітьми відбувається таким чином, що на утримання доньки [PERSON] , примусово відраховуються аліменти, натомість на утримання доньки [PERSON] , у позивача відсутня фінансова можливість її утримувати. На підставі вищенаведеного просить позов задовольнити в повному обсязі. Від Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) надійшов коректний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості від 28.09.2023, загальний розмір заборгованості станом на 31.08.2023 становить 141598,87грн. До суду від позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що з розрахунку заборгованості, наданого до суду Деснянським ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ), вбачається, що [PERSON] справно відраховує аліменти на користь [PERSON] . Також з розрахунку вбачається, що аліментні зобов`язання позивача складають 75% від 100% всього його доходу. Тому на підставі вищенаведеного просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також до суду від позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення, аналогічні додатковим поясненням від 30.10.2023. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились. У матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позов просять задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у її відсутності. У задоволенні позову просить відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у її відсутності. Просить ухвалити рішення щоб стягнутий розмір аліментів дозволяв позивачу в повному обсязі виплачувати аліменти на неї та їх доньку. Представник третьої особи - Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) в судове засідання, призначене не з`явився. У матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15.07.2005 по 15.11.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12.07.2012 на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.06.2012 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Постанови про передачу виконавчого провадження від 20.07.2023 (ВП [NUMBER]) Головним державним виконавцем Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ), відбувається стягнення з примусового виконання виконавчого листа від 03.08.2012 №0818/6483/2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 07.06.2012, та до повноліття дитини. Відповідачкою [PERSON] на підтвердження того, що позивач [PERSON] не цікавиться життям своєї доньки [PERSON] , надано до суду довідки з Запорізького навчально-виховного комплексу № 41, про те, що батько [PERSON] упродовж 2017-2020 років до закладу освіти не звертався, батьківські збори не відвідував. Відповідно до характеристики, [PERSON] має добрий загальний розвиток. Згідно із Виписки медичної картки, [PERSON] , встановлений діагноз: H 52 Міопія важкого ступеня обох очей J 35 Гіпертрофія лімфатичного кільця 2 ступеня. Q 24/8 Додаткова хорда лівого шлуночка. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , проведеного державним виконавцем Деснянського ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ), вбачається, що у позивача [PERSON] , станом на 31.08.2023, наявна заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 141598,87грн. Крім того з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 24.06.2015 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 845. Позивач [PERSON] є рідним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 284. Згідно із рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.04.2023, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.03.2023. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 17.03.2023 і до 24.03.2024 включно. Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі №754/3513/23 на підставі рішення суду від 13.04.2023, яке набрало законної сили 16.05.2023. Однак виконавчий лист не пред`являвся до виконання, оскільки [PERSON] в добровільному порядку перерахував кошти, як аліментні зобов`язання по рішенню суду у розмірі 59283,00грн, за період з 17.03.2023 по 17.06.2023, про що була складена розписка та підписана особисто [PERSON] . Разом з тим, відповідно до Довідки військової частини [NUMBER] від 10.05.2022 №2792, солдат [PERSON] дійсно перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 11.03.2022. Згідно із індивідуальної програми реабілітації інваліда № 932, виданої Житомирським обласним Центром медико-соціальної експертизи, Обласною МСЕК №2, [PERSON] встановлена 2 група інвалідності в результаті захворювання, отриманого під час проходження військової служби. Згідно із Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, [PERSON] встановлена 2 група інвалідності з 22.03.2023. Дата чергового перегляду 15.05.2024. Відповідно до Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, [PERSON] встановлено 70% втрати працездатності. На підтвердження погіршення стану свого здоров`я, під час проходження військової служби, [PERSON] до суду надано: Довідку про обставини травми (порання, контузії, каліцтва); Витяг з наказу Міністерства Оборони України про підсумки службового розслідування за фактом поранення [PERSON] , виписки з медичних карт, консультаційні висновки. Крім того зі довідки КНП ПЛІЛ Павлоградської міської ради від 09.01.2024 вбачається, що [PERSON] знаходиться на лікування в інсультному відділенні з 04.01.2024 по теперішній час. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Стаття 18 Конвенції про права дитини регламентує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Відповідно до статей 150, 157 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Проте враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Стаття 273 СК України, регламентує, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом встановлено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу за 2023 рік становить для дітей віком від 6 до 18 років - 2833грн; для працездатних осіб - 2684грн; для осіб, які втратили працездатність - 2093грн. Зокрема судом установлено, що у позивача [PERSON] в зв`язку з пораненням, отриманим під час військової служби, значно погіршився стан здоров`я порівняно з моментом призначення судом аліментів, як на дітей так і другу дружину. Суд бере до уваги медичні довідки/висновки, надані позивачем, як підставу зменшення розміру аліментів, оскільки з них чітко вбачається перелік основних та супутніх захворювань позивача, що призвело до встановлення 2 групу інвалідності, а як наслідок це погіршення не тільки фізичного стану, а і значне погіршення матеріального стану. Отже, аналізуючи викладене вище та беручи до уваги тривалу та тяжку хворобу позивача, великі витрати на лікування, не можливість виконувати довготривалу важку роботу, маючи труднощі фінансової спроможності утримувати себе, суд вважає, що позивачем доведений той факт, що матеріальне становище змінилося в бік погіршення, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60грн, а саме з кожної по 536,80грн.

Outcome: approved