Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Решетар В.В. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 21 жовтня 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано у виконкомі Лазівської сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, за актовим записом №24. Від даного шлюбу з відповідачем по справі мають двох дітей, а саме: доньку [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що за останній період перебування з відповідачем у шлюбі у них виникали постійні конфлікти, сварки і їхні сімейні (шлюбні) стосунки були припинені досить тривалий час. Тому вважає, що їх шлюб розпався, так як не має подружнього життя, спільне господарство вони не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають, між нею та [PERSON] немає почуття любові та поваги, без чого не може повноцінно існувати жоден шлюб і є стійкий розлад подружніх стосунків. Разом не прожитвають більше двох місяців. У зв`язку з наведеним просить суд шлюб розірвати та строк на примирення не надавати. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове не з`явилася. Представник позивача адвокат Решетар В.В. будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 13 березня 2024 року до канцелярії Тячівського районного суду Закарпатської області від представника позивача надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. Відповідач будучи відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №0600088056270, в судове не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2003 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано у виконкомі Лазівської сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, за актовим записом №24, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] виданого 21.10.2003 року (а.с. 5). Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , яка 17 червні 2024 досягне поноліття, що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22.06.2006 (а.с. 12). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено,\~що\~подружнє\~життя\~між\~сторонами\~не\~склалося. Про це свідчать ті обставини, що сторони тривалий час не проживають однією сім`єю. Шлюбні відносини у подружжя відсутні, оскільки кожен з них проживає окремим сімейним життям. Оскільки позивачка\~наполягає\~на\~розірванні\~шлюбу\~з\~відповідачем, який не виявив бажання з`явитися в судове засідання, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо, утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved