Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання безвісно відсутнім його батька [PERSON] , [INFO] , уродженця смт Хорошеве, Харківського району, Харківської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , [INFO] . До травня 2005 року батько заявника проживав разом зі своєю матір?ю - [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їм обом. Наприкінці травня 2005 року під час телефонної розмови заявника із своїм батьком, [PERSON] повідомив синові про намір поїхати на заробітки до РФ, проте чи дійсно він здійснив свій намір, нікому достеменно невідомо. Зв?язок із [PERSON] після цієї телефонної розмови обірвався, до теперішнього часу нікому з рідних невідомо його місцезнаходження. Всі намагання розшукати [PERSON] , або хоча б отримати яку-небудь інформацію про нього, не призвели до позитивного результату. Так, починаючи з 2009 року заявник декілька разів подавав заявки про розшук свого батька до сайту російської програми «Жди меня» то розміщував, повідомлення у соціальних мережах. Зі свого боку, мати [PERSON] у вересні 2020 року зверталася за допомогою у розшуку сина до народного депутата України [PERSON] , якою з цього питання був здійснений запит до Міністерства закордонних справ України, але такі звернення та проведені на їх підставі перевірки також не дали змоги встановити будь-яку інформацію про місце перебування [PERSON] . Не полишаючи спроби розшукати свого батька, 09.07.2021 року [PERSON] звертався зі заявою про розшук особи до Відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області. Проте, як і у попередніх спробах встановити місце знаходження або іншу інформацію щодо [PERSON] не виявилось можливим. Окрім того, факт тривалої відсутності [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання підтверджують сусіди, які проживають у будинку [ADDRESS] та склали про це відповідний акт. З огляду на те, що багаторічними спробами заявникові не вдалося розшукати або хоча б отримати будь-яку інформацію про свого батька, а також те, що вказані обставини позбавляють його бабусю можливості зменшити тягар комунальних платежів за утримання квартири шляхом оформлення субсидії і йому приходиться нести додаткові витрати на утримання квартири замість свого батька, він змушений звернутися до суду зі заявою про визнання [PERSON] , безвісно відсутнім. Ухвалою від 20.11.2023 року суд відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд, цією ж ухвалою суд постановив витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію про те, чи перетинав громадянин України [PERSON] державний кордон України. У судовому засіданні представник заявника адвокат Грищенко О.В. та заявник [PERSON] заяву підтримали, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомлено. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Палацом новонароджених м. Харкова 27.03.1992 року. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] , яка є його матір`ю. Заявник надав докази, що починаючи з травня 2005 року місцезнаходження батька йому не відоме, з 2009 року він декілька разів подавав заявки про розшук свого батька до сайту російської програми «Жди меня» то розміщував відповідні повідомлення у соціальних мережах. У вересні 2020 року мати [PERSON] [PERSON] зверталася за допомогою у розшуку сина до народного депутата України [PERSON] , якою з цього питання був здійснений запит до Міністерства закордонних справ України, але такі звернення та проведені на їх підставі перевірки також не дали змоги встановити будь-яку інформацію про місце перебування [PERSON] . 09.07.2021 року [PERSON] звертався зі заявою про розшук особи до Відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області. Проте, встановити місце знаходження або іншу інформацію щодо [PERSON] не виявилось можливим. Окрім того, факт тривалої відсутності [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають у будинку [ADDRESS] та склали про це відповідний акт. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (мати [PERSON] , та його колишня теща - [PERSON] повідомили про факт тривалої відсутності [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання з 2005 року. З огляду на те, що багаторічними спробами заявникові не вдалося розшукати або хоча б отримати будь-яку інформацію про свого батька, а також те, що вказані обставини позбавляють його бабусю можливості зменшити тягар комунальних платежів за утримання квартири шляхом оформлення субсидії і йому приходиться нести додаткові витрати на утримання квартири замість свого батька, заявник змушений звернутися до суду зі заявою про визнання [PERSON] , безвісно відсутнім. Відповідно до п. 3 .ч 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці ї постійного проживання немає відомостей про місце ї перебування. Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. У відповідності до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити ї померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до імперативних положень ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи слід врахувати висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 2 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою та зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці ї постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця ї знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці ї постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 34 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити ї місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. 3 аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місце перебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місця її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Суд вважає, що наявність усіх вказаних вище умов доведена заявником, і він надав суду\~належну кількість\~доказів відсутності\~його батька\~в місці\~постійного проживання\~протягом встановленого\~законом строку\~ 1\~рік,\~узв`язку із чим заява підлягає задоволенню. Враховуючи те, що останні відомості про місце перебування [PERSON] за останнім відомим місцем проживання датовані у травні 2005 року - його слід визнати безвісно відсутнім з 01 червня 2005 року. Окрім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. Згідно з ч. 7ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved