Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

05.02.2024 представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , через систему "Електронний суд" подала позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01 листопада 2008 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис\~№\~169. У заяві просила не надавати сторонам строку на примирення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати щодо сплати судового збору. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.11.2008 сторони перебувають у шлюбі, мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх двох років сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї між ними є не можливим, суперечитиме інтересам сторін по справі та їх неповнолітніх дітей. Спору щодо поділу спільного сумісного майна між ними немає. Питання щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей мирним шляхом врегульовано. На підставі викладеного вважала, що збереження сім`ї з відповідачем неможливе. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.02.2024 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.03.2024. 01.03.2024 сторони на судовий розгляд не прибули. Позивач [PERSON] засобами телефонного зв`язку повідомила про неможливість прибуття до суду, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник позивача [PERSON] на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] засобами телефонного зв`язку повідомив про неможливість прибуття до суду, просив розглянути справу за його відсутності, позов про розірвання шлюбу визнав. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного : Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] , Серія [NUMBER] , підтверджується, що сторони перебувають в шлюбі з 01.11.2008, мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 13-15). З копії паспорта громадянина України [NUMBER] , вбачається, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 8-11). З копії паспорта громадянина України [NUMBER] , довідки відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №\~01-21/198 від 06.02.2024 вбачається, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 16-20, 28). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно частині 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви слідує, що після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідачем зазначені обставини не заперечувалися. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дітей між сторонами у цій справі немає. Відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і, відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, належить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету та стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 605 грн 60 коп. (а. с. 25).

Outcome: approved