Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. З 11 серпня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] .. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі сторони, як подружжя, придбали у спільну власність: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м, машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 11,9 кв.м; машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 13,2 кв.м; машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 12,1 кв.м; гараж № [NUMBER] з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м; гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; гараж № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м., автомобіль Mercedes-Benz, 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] , автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , орієнтовною вартістю. Посилаючись на те, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, просила його поділити наступним чином: -визнати право власності на квартири [ADDRESS] , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м за [PERSON] , -визнати право власності на квартири [ADDRESS] , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м за [PERSON] -визнати право власності на машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 11,9 кв.м за [PERSON] , -визнати право власності на машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 13,2 кв.м за [PERSON] -визнати право власності на машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 12,1 кв.м за [PERSON] -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 108 000грн. - вартості машиномісця № [NUMBER] у підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 12,1 кв.м; -визнати право власності на гараж № [NUMBER] з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м за [PERSON] ; -визнати право власності на гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м за [PERSON] -визнати право власності на гараж № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м за [PERSON] -стягнути [PERSON] на користь [PERSON] 163 500 грн. - 1/2 вартості гаража № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м; Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання вказаної ухвали. 13 вересня 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків та квитанція про сплату судового збору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 25 жовтня 2021 року. 11 жовтня 2021 року до суду від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 5 листопада 2021 рок до суду від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив. 15 листопада 2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] вимоги первісного позову не визнав та пред`явив зустрічний позов до [PERSON] про визнання особистою власністю майна набутого за особисті кошти. В обгрунтування зустрічного позову, представник [PERSON] - адвокат Соковікова Ю.М. посилалась на ті ж обставини що відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Зокрема, зазначала, що 10 грудня 2004 року [PERSON] на підставі договору дарування (реєстровий номер 2-3257), отримав у особисту власність об`єкт нерухомості трикімнатну квартиру, що розташована в [ADDRESS] , яку 11 квітня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири (реєстровий № 1874) відчужив за 400 000 грн. 25 червня 2012 [PERSON] уклав попередній договір купівлі-продажу з ПАТ «Київміськбуд» стосовно об`єкту, що є предметом спору в даній справі, а саме: квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов попереднього договору [PERSON] , як покупець зобов`язаний був здійснити перший внесок в сумі 204 092,10 грн в строк 5 банківських днів з моменту укладення попереднього договору, та решту суми у розмірі 476 100 грн внести продавцю на рахунок до 25 червня 2017 року щомісяця сплачувати рівними сумами в розмірі 7 935 грн до 25 числа кожного місяця. Станом на червень 2012 року [PERSON] та [PERSON] мали джерела доходу у вигляді заробітної плати ( [PERSON] в середньому на місяць в сумі 3 600 грн і [PERSON] - близько 11 700,00 грн. на місяць, разом - 15 300 грн., а інші джерела спільного доходута накопичення у сторін справи на червень 2012 року були відсутні, для внесення 1-го авансового платежу за п. 2.2.1. Попереднього договору, [PERSON] були використані особисті кошти, які він отримав від продажу11 квітня 2012 року власного особистого майна. Отже, 30/100 частки квартири [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , як того з подружжя, за чиї особисті кошти набута частка в нерухомому майна. 2 квітня 2015 року [PERSON] , на підставі договору дарування, отримав у особисту власність об`єкт нерухомості, що розташований в [ADDRESS] , який 3 липня 2015 року на підставі Договору купівлі-продажу нежитлової нерухомості продав за 880 000 грн. Саме ці особисті кошти, які були виручені від продажу нерухомості, [PERSON] було придбане майно, що є його особистою власністю,а саме: 18 листопада 2015 року за 587 500,00 грн він придбав - транспортний засіб Mersedes-Benz S600, 2004 року виписку; у жовтні 2016 року гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; 15 вересня 2017 року за 100 000 грн. автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, у січні 2018 року за 85 000 грн - гараж № [NUMBER] з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 ; у лютому 2019 року гараж № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 . Разом на суму 854 100 грн. Посилаючись на норми ст. 57 СК України, вважаючи, що вказане майно придбано ним за кошти, які належали йому, просив визнати право особистої власності на 30/100 частки квартири [ADDRESS] , транспортний засіб Mersedes-Benz S600, 2004 року виписку; гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, гараж № [NUMBER] з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 ; гараж № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 . 14 грудня 2021 року до суду надійшов відзив від представника [PERSON] на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому вона не погоджувалась із доводами [PERSON] , посилаючись на те, що вона надавала згоду на придбання квартири, квартира придбана за спільні кошти подружжя, про отримання [PERSON] у дарунок нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] від 2 квітня 2015 року, яке ним продано 3 липня 2015 року позивач дізналася 25 жовтня 2021 року із відзиву на свій позов про поділ майна подружжя, хоча за час укладення правочинів сторони проживали ще у шлюбі 5 років. Вказане майно придбавалось за кошти з їх сімейного бюджету, їй було відомо про їх придбання і документи на вказане майно зберігалось у них вдома, як на спільне майно подружжя. Щодо гаражів №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , то позивачем купувались не самі гаражі, як об`єкти нерухомого майна, а паї у гаражно-будівельному кооперативі, тому такі договори нотаріально не посвідчувались і відповідачем письмова згода на їх придбання не складалась, в подальшому вони були зареєстровані як об`єкти нерухомого майна. Щодо автомобілів, то договір купівлі-продажу транспортного засобу не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то відповідно відповідачем за зустрічним позовом не складалась письмова згода на їх реєстрацію . 26 січня 2022 року до суду від адвоката Соковікової Ю.М., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій представник вказувала на те, що [PERSON] пропонував [PERSON] вирішити спір мирним шляхом, коли документи були підготовлені нотаріусу, [PERSON] , заявивши що її буде ошукано, відмовилися від укладення мирової угоди. Представник звертала увагу на те, що у подружжя [PERSON] були відсутні кошти на можливість здійснити внесок на квартиру подружжя не сплачувало пайових внесків за гаражі протягом подружнього життя, відбулося одномоментне переоформлення паю. [PERSON] визнала що документи на автомобілі не зберігались у квартирі, що виходячи із її логіки не є спільним майном подружжя. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 липня 2022 року задоволено клопотанням представника [PERSON] адвоката Соковікової Ю.М. про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинено провадження у справі. 29 серпня 2023 року до суду надійшов висновок експерта. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 вересня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18 жовтня 2023 року. 18 жовтня 2023 року учасники справи у судове засідання не з`являються, від адвоката Соковікової Ю.Л. надійшло клопотання про перенесення судового засідання. Наступною датою судового засідання визначено 9 листопада 2023 року. 9 листопада 2023 року у судове засідання з`явилася адвокат Соковікової Ю.Л., [PERSON] та її представник Єркін М.М. не з`явилися, судом за клопотання представника [PERSON] відкладено розгляд справи на 5 грудня 2023 року. 5 грудня 2023 року до суду з`явилися представник [PERSON] - адвокат Єркін М.М. та представник [PERSON] - адвокат Соковікова Ю.Л., протокольною ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16 січня 2024 року. 16 січня 2024 року до суду з`явилися представник [PERSON] - адвокат Єркін М.М., який просив задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник [PERSON] - адвокат Соковікова Ю.Л. просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Судом було досліджено письмові докази, та оголошено перерву до 15 лютого 2024 року. 14 лютого 2024 року до суду від адвоката Соковікової Ю.Л. надійшли письмові пояснення. Крім того, із відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС 2 лютого 2024року вбачається, що автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, на який просить визнати право власності [PERSON] був перереєстрований 26 жовтня 2021 року на [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 серпня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року було розірвано (а.с. 11,12 т. 1). [INFO] у них народився син [PERSON] . У період шлюбу сторони набули у власність таке нерухоме та рухоме майно, а саме: - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м; - машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 11,9 кв.м; - машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 13,2 кв.м; - машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 12,1 кв.м; - гараж № [NUMBER] з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м; - гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; - гараж № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м; - автомобіль Mercedes-Benz, 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] ; - автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] ; - автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 2статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За приписами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення ст. 81 ЦПК України відображають приватно-правові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Судом встановлено, що в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,8 кв.м, площею 46,8 кв.м. Згідно п. 4.4. договору купівлі-продажу вказаної квартири від 16 травня 2014 року укладеного між ПАТ «ХК «Київмісьбуд» та [PERSON] , цей договір укладений за згодою дружини покупця [PERSON] , викладеній у заяві справжність підпису на якій засвідчено 16 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. за реєстровим № 1048. [PERSON] у зустрічній позовній заяві посилається на те, що 25 червня 2012 року він уклав попередній договір купівлі-продажу з ПАТ «Київміськбуд» стосовно об`єкту, що є предметом спору в даній справі, а саме: квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов попереднього договору [PERSON] , як покупець зобов`язаний був здійснити перший внесок в сумі 204 092,10 грн в строк 5 банківських днів з моменту укладення попереднього договору,та решту суми у розмірі 476 100,00 грн. внести продавцю на рахунок до 25 червня 2017 року щомісяця сплачувати рівними сумами в розмірі 7 935 грн до 25 числа кожного місяця. Оскільки у подружжя спільних коштів не було [PERSON] вклав особисті кошти,отримані ним від продажу квартири [ADDRESS] ,яку він отримав за договором дарування та відчужив 11 квітня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири. Однак, відповідно до п. 6. 10 попереднього договору цей договір укладений за згодою дружини майбутнього покупця, гр. [PERSON] , яка викладена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Негрич О.М. 25 червня 2012 року за реєстровим № 339 (а.с. 128 т. 1). Таким чином посилання, [PERSON] на те, що ним у спірну квартири вкладено 1/3 особистих коштів спростовується в тому числі і умовами попереднього договору та жодними іншими доказами не підтверджено. Разом з тим, із моменту продажу [PERSON] у м. Харкові квартири та до укладення попереднього договору придбання квартири у місті Києві пройшло понад три місяці. [PERSON] посилаючись на те, що він 2 квітня 2015 року на підставі договору дарування отримав не житлове приміщення, яке продав 3 липня 2015 року за 800 000 грн, та за вказані кошти протягом листопада 2015 року до лютого 2019 року придбав транспортний засіб Mersedes-Benz S600, 2004 року виписку; гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, гараж № [NUMBER] з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 ; гараж № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 . Вказане майно вважає особистою власністю. Разом з тим доказів того, що саме за ці кошти придбавалось спірне майно [PERSON] не надано. Крім того, як зазначає позивач за зустрічним позовом особисте майно ним відчужене у 2015 році, а об`єкти придбавались у період: листопад 2015 року, жовтень 2016 року, вересень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2019 року, протягом досить великого проміжку часу. Позивачем за зустрічним позовом не доведено що це майно, яке придбано у шлюбі протягом чотирьох років, є його особистою власністю. Таким чином, суд дійшов висновку, що це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що у період шлюбу, коли постало питання про розірвання шлюбу та поділ майна [PERSON] були відчужені 19 вересня 2020 року Mercedes-Benz, 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] , а 10 жовтня 2020 року - автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] . [PERSON] просила в предмет поділу включити кошти отримані [PERSON] від продажу вказаних автомобілів. Разом з тим, вказані автомобілі були відчужені за декілька місяців до розірванню шлюбу подружжям [PERSON] , який розірвано 28 січня 2021 року, таким чином суд дійшов висновку, що кошти отримані від продажу автомобілів в період шлюбу були витрачені на потреби сім`ї. З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу в натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї. Наведене означає, що у разі відчуження майна (грошових коштів) у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює. Оскільки [PERSON] не доведено що вказані автомобілі відчуджено без її згоди, вказані автомобілі були відчужені у період шлюбу, суд дійшов висновку, що в предмет поділу грошові кошти від продажу автомобілів в період шлюбу не підлягають включенню у вартість загального майна, яке підлягає поділу. Щодо вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, то після дослідження доказів, адвокат Соковікова Ю.М. представник [PERSON] надала докази того, що автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, на який просить визнати право власності [PERSON] був перереєстрований 26 жовтня 2021 року на [PERSON] (відповідь Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС 2 лютого 2024 року). Сама [PERSON] та її представник вказаний факт від суду приховала, відчуживши майно після розірвання шлюбу підтримала вимогу про визнання за нею право власності на майно, яке подружжю [PERSON] вже не належить. Представник [PERSON] після з`ясування вказаних обставин просила призначити експертизу щодо визначення вартості автомобіля. Разом з тим, суд вирішив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки підготовче провадження у справі вже закрито. У позовній заяві [PERSON] зазначає його орієнтовну вартість згідно даних веб-порталу auto.ria.com , 273 120 грн. При визначенні часток у майні суд бере до уваги його вартість, яка зазначена [PERSON] у позовній заяві, оскільки дослідивши сайт веб-порталу auto.ria.com , автомобілі FIAT 500 Е, 2014 року випуску приблизно стільки і коштують. За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на майно є рівними. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, цей спір повинен вирішуватися судом. Стороною позивача за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами по справі, що майно, яке просить визнати особистою власністю є його особистим майном. Вказане майно придбане у період шлюбу за спільні кошти подружжя, та є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м підлягає поділу порівну, по 1/2 частці кожному. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі N 910/3009/18 (пункт 63)). Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитись із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог. Інше мано суд вирішив поділити наступним чином: - визнати право власності на машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 11,9 кв.м за [PERSON] ; - визнати право власності на машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 13,2 кв.м за [PERSON] ; - визнати право власності на машиномісце № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 12,1 кв.м за [PERSON] ; Оскільки вартість цих машиномісць однакова по 216 000 грн, що не заперечується сторонами, суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 108 000 грн. - вартості машиномісця № [NUMBER] в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , площею 12,1 кв.м. Крім того, суд вирішив: - визнати право власності на гараж № [NUMBER] з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м за [PERSON] - визнати право власності на гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м за [PERSON] ; - визнати право власності на гараж № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м за [PERSON] ; Згідно висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість гаража № [NUMBER] становить 112 371 грн, а ринкова вартість гаража № [NUMBER] становить 125 448 грн. Вартість гаража № [NUMBER] , згідно звіту про оцінку надану [PERSON] становить 319 000 грн, а згідно оцінки наданої [PERSON] - 101 819 грн. Враховуючи, що сторони не ставили питання на експертизу щодо ринкової вартості вказаного гаража, суд вирішив визначити його наступним чином із врахуванням вартості попередніх гаражів та його розміру (112 371+101 819)/2 =107 095 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 53 548 грн - 1/2 вартості гаража № [NUMBER] у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м. Оскільки автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску був проданий [PERSON] після розірвання шлюбу, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути вартості вказаного автомобіля (273 120/2) у розмірі 136 560 грн. Шляхом взаємних розрахунків щодо компенсації вартості майна з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню (108 000 +53 548 грн + різниця гаражів (125448-112371))= 174625 -136 560=38 065 грн. З огляду на викладене вище позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при подані позову сплачено судовий збір у розмірі 11 350 грн (а.с. 102 т. 1), її позов задоволено частково, то із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 5 675 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial