Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

У липні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 15049,93 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8474,49 грн., заборгованості за процентами - 2286,04 грн., заборгованості за комісією - 3794,88 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року - 69,39 грн., інфляційних втрат за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року - 425,13 грн., а також стягнути судові витрати в сумі 2684 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн. та зобов`язання за кредитним договором щодо його повернення та сплати кредитних платежів належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість до стягнення в сумі позову перед новим кредитором. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, хоча судова кореспонденція була йому надіслана за зареєстрованим місцем його постійного проживання, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 05.02.2020 року між [PERSON] , відповідачем у справі, та Акціонерним товариством «РВС Банк» було укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником Заяви-Договору № 0050269 від 05.02.2022 року про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно з умовами якого відповідач отримав споживчий кредит на будь-які цілі у розмірі 10101,01 грн. безготівкових коштів, перерахованих на його поточний рахунок у АТ «РВС Банк», під 1% разової комісії, 5% щомісячних комісійних за супроводження кредиту (тобто за розрахунково-касове обслуговування кредиту) та 18 % річних за користування кредитом строком на 6 місяців зі схемою повернення щомісячними платежами протягом платіжних періодів: 05.03.2020 року, 05.04.2020 року, 05.05.2020 року, 05.06.2020 року, 05.07.2020 року - по 2278,03 грн. та 05.08.2020 року - 2280,62 грн., у зв`язку з чим загальна вартість кредиту склала 13670,77 грн., з яких загальні витрати по процентах за користування кредитом становлять 539,46 грн., загальні витрати за розрахунково-касове обслуговування кредиту становлять 3030,30 грн. Факт отримання відповідачем від АТ «РВС Банк» кредиту згідно кредитного договору № 0050269 від 05.02.2022 року сумі 10101,01 грн. підтверджується копією меморіального ордеру № 5471 від 05.02.2020 року. 28.12.2021 року між Акціонерним товариством «РВС Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі - ТОВ «ФК «Паріс»), позивачем у справі, укладено Договір відступлення права вимоги № 28/12/2021-1, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Паріс» перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами та додатковими договорами до них, згідно з переліком, наведеним у Додатку № 1 до цього договору . Відповідно до Додатку № 1 до договору відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28.12.2021 року та Акту прийому-передачі прав вимоги і документів до Договору відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28.12.2021 року позивач ТОВ «ФК «Паріс» з 28.12.2021 року набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 0050269 від 05.02.2022 року із загальною сумою заборгованості 14555,41 грн., в тому числі за тілом кредиту - 8474,49 грн., заборгованістю за процентами - 2286,04 грн., заборгованістю за комісією - 3794,88 грн. 25.01.2022 року позивач, набувши право вимоги до боржника за кредитним договором як новий кредитор, звернувся до відповідача з письмовою вимогою про усунення порушення кредитного зобов`язання та повернення простроченої заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту, процентах та комісії протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги. Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0050269 від 05.02.2022 року, станом на 17.07.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором склав 15049,93 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8474,49 грн., заборгованість за процентами - 2286,04 грн., заборгованості за комісією - 3794,88 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року, інфляційних втрат за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року - 425,13 грн. У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. (постанова ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010). Доказів того, що укладений сторонами кредитний договір визнавався в судовому порядку недійсним матеріали справи не містять, а тому суд презюмує його правомірність. Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентах та комісії за користування кредитом, розмір яких встановлений умовами договору у процентному відношенні, розрахований у договорі, підписаному відповідачем, та включений у загальну вартість споживчого кредиту, що по суті є платою за кредит і не є видом відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання. Відтак, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам, комісією. У відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника непогашеного тіла кредиту процентів та комісії за користування кредитом в сумах позову та про задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних втрат за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року, то такі підлягають задоволенню на підставі ст.625 ЦК України. При цьому, суд вважає, що у випадку даних позовних вимог не підлягають застосуванню до спірних правовідносин норми пунктів 15, 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про споживче кредитування", оскільки позивач вимог про сплату передбачених ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати грошового зобов`язання за період дії воєнного стану з 24.02.2022 року, до відповідача не пред`являв. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн., які у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved