Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договорами позики у розмірі 1\~438\~874 грн. 93 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачем були укладені наступні договори позики: 05 червня 2020 року - договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 21000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 01 жовтня 2020 року; 07 червня 2020 року - договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 01 жовтня 2020 року; 20 липня 2020 року - договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 200\~000 грн. 00 коп., які останній зобов`язався повернути у строк до 31 вересня 2020 року. Однак, до теперішнього часу відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти за вказаними вище договорами позики позивачу не повернув, у зв`язку з чим останній вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та в разі неявки відповідача ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. На підставі зазначеного, з урахуванням наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, відповідно до розписки від 05.06.2020 року, відповідач узяв у борг у позивача 21000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2020 року. Відповідно до розписки від 07.06.2020 року, відповідач узяв у борг у позивача 10000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2020 року. Відповідно до розписки від 20.07.2020 року, відповідач узяв у борг у позивача 200000 грн. 00 коп., які зобов`язався повернути до 31 вересня 2020 року. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63цс13 (постанова від 18.03.2013 року), яка є обов`язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник\~\~\~\~\~\~видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Як убачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останній свого зобов`язання за договорами позики від 05.06.2020 року, від 07.06.2020 року та від 20.07.2020 року не виконав, грошових коштів у строк та в порядку, передбаченому укладеними договорами, позивачеві не повернув. При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно\~ст. 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст. 192, ст. 533 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України\~гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Разом з тим, встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 1 ст. 524 ЦК України,\~Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти\~фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики від 05.06.2020 року у розмірі 767940 грн. 60 коп. (21000,00 доларів США - за курсом НБУ станом на 26.01.2023 року 36,5686 грн.), від 07.06.2020 року у розмірі 365686 грн. (10000,00 доларів США - за курсом НБУ станом на 26.01.2023 року 36,5686 грн.) та від 20.07.2020 року у розмірі 200000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат за користування грошовими коштами, отриманими за договором позики від 20.07.2020 року, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст. 525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ч. 2\~ст.\~625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, зважаючи на вищевикладене, правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем є грошовим зобов`язанням, позаяк відповідач має зобов`язання перед позивачем повернути отримані у борг грошові кошти, а позивач має право вимагати від відповідача відповідного виконання укладеного договору позики, однак, у зв`язку із невиконанням належним чином відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена у грошовому еквіваленті, а тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню згідно наданих позивачем розрахунків, з якими погоджується суд, інфляційні збитки у розмірі 91312 грн. 74 коп. та 3% річних у розмірі 13935 грн. 59 коп. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у загальному розмірі 13956 грн. 80 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved