Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 27300 грн. за договором № 23267-12/2022 від 20.12.2022 та 27300 грн. за договором 23375-12/2022 від 20.12.2022, а також сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №23267-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» 20.12.2022 направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання фінансового кредиту №23267-12/2022 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://www.zecredit.com.ua/. 20.12.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №23267-12/2022, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор W0832, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 20.12.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №23267-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1 Договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. ТОВ «ФК Інвеструм» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов Договору, не здійснивши повернення наданого йому кредиту і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 28.07.2023 між ТОВ «ФК Інвеструм» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Відповідно до Реєстру боржників до Договору Факторингу № 28072023 від 28.07.2023, заборгованість [PERSON] за кредитним договором складала 27300 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором № 23267-12/2022 від 20.12.2022 становить: заборгованість по тілу кредиту - 7000 грн., заборгованість по відсотках - 20300 грн. Крім того, 20.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №23375-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» 20.12.2022 направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання фінансового кредиту №23375-12/2022 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://www.zecredit.com.ua/. 20.12.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №23375-12/2022, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор W0832, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 20.12.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №23375-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1 Договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. ТОВ «ФК Інвеструм» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов Договору, не здійснивши повернення наданого йому кредиту і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 28.07.2023 міє ТОВ «ФК Інвеструм» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Відповідно до Реєстру боржників до Договору Факторингу № 28072023 від 28.07.2023, заборгованість [PERSON] за кредитним договором складала 27300 грн. позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором № 23375-12/2022 від 20.12.2022 становить: заборгованість по тілу кредиту - 7000 грн., заборгованість по відсотках - 20300 грн. 05 січня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному порядку. 25 січня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов у якому відповідач вказує, що ознайомившись зі змістом позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», вважає, що суд повинен відмовити позивачу у її задоволенні через недоведеність обставин, котрі зазначені у ній. Звертає увагу суду на необхідність врахування, при вирішенні справи, наступного висновку Верховного Суду з приводу нарахування та стягнення заборгованості за кредитними договорами: «Виписка по особовому рахунку, платіжне доручення є документом, який підтверджує факт видачі кредиту». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1542/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022№ 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц. Суть вказаного висновку зводиться до того, що саме виписка по рахунку клієнта, відповідне платіжне доручення є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому саме виписка, відповідне платіжне доручення може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. Якщо кредитор не надав документи, які підтверджують факт видачі кредиту то суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2022 у справі №336/4796/18. Його суть зводиться до того, що для стягнення боргу не достатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітніст». Відтак, надані позивачем копії листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11.12.2023 №3767 (аркуші 10, 25 позовної заяви) є неналежними доказами в розумінні частини 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, а тому не повинні братися до розгляду судом в силу припису частини 4 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням вищевказаного можна стверджувати про недоведеність позивачем факту наявності заборгованості відповідача у вказаній справі, оскільки позивачем фактично не долучено до позовної заяви у справі відповідних меморіальних ордерів, виписок по рахунку, заяв на видачу готівки, платіжних доручень. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач, просить поновити йому строк для подання відзиву. Відповідно до ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Ухвалою від 05.01.2024 суд установив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Суд роз`яснив, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 11.01.2024 відповідач отримав копію ухвали суду від 05.01.2024 та матеріали позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, отже відзив на позовну заяву він мав право подати до 26.01.2024 включно. Відзив на позовну заяву до суду надійшов 23.01.2024 (на електронну пошту суду), та 25.01.2024 (листом), отже суд вважає, що встановлений строк для подання відзиву відповідачем не пропущено. Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просить суд розглядати справу у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У позовній заяві вказано, що 20.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №23267-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.07.2023 між ТОВ «ФК Інвеструм» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. 20.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №23375-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.07.2023 між ТОВ «ФК Інвеструм» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 28.07.2023 № 28072023, за кредитним договором №23267-12/2022, та Реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 28.07.2023 № 28072023, за кредитним договором 23375-12/2022, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27300 грн., з них: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20300 грн. - сума заборгованості за процентами за кредитним договором №23267-12/2022, та в сумі 27300 грн., з них: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20300 грн. - сума заборгованості за процентами за кредитним договором 23375-12/2022. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у відзиві вказує, що позивачем повинні бути подані докази видачі кредиту. Такі докази повинні відповідати положенням ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Матеріали справи свідчать про те, що оспорювані кредитні договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Суд, досліджуючи кредитні договори № 23267-12/2022, №23375-12/2022 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 20.12.2022, суд враховує, що такі укладалися в електронній формі шляхом накладення електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором. Позивач у позовній заяві посилається на те, що позичальник використовувся номером телефону [NUMBER] . Разом з тим матеріали справи не містять доказів, що під час укладення кредитних договорів [PERSON] проходив верифікацію та що останній користувався вищевказаним номером телефону, оскільки при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Також в матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів [PERSON] . Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який, відповідно, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Суд зважає на те, що відповідач [PERSON] вказує на те, що позивачем повинні бути подані докази видачі кредиту. Такі докази повинні відповідати положенням ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Беручи до уваги наведене та дослідивши кредитні договори № 23267-12/2022, №23375-12/2022 від 20 грудня 2022 року, суд встановив, що договори не підписані [PERSON] , оскільки не містять ані алфавітно-цифрової послідовності, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, ані електронного, ані електронного цифрового підпису, ані аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) позичальника. Матеріали справи також не містять даних про те, що особа [PERSON] була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитних договорів з використанням власних персональних даних [PERSON] на отримання кредитних коштів. Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. За змістом пункту 63 вищезгаданого положення, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Вищенаведене дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Разом з тим, із доданого позивачем розрахунку заборгованості до договору № 23375-12/2022 від 20.12.2022, та розрахунку заборгованості за договором № 23267-12/2022 від 29.12.2022, не вбачається, що [PERSON] отримав та користувався кредитними коштами. Відтак, як слідує з вищенаведеного, матеріали справи не містять і доказів того, що кредитодавцем виконані умови кредитних договорів та надано позичальнику [PERSON] кредит, оскільки відсутні будь-які докази, що платіжна картка, на яку перераховані кошти, належить останньому. Таким чином, виходячи із вищевказаних положень та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що кредитні договори № 23267-12/2022, №23375-12/2022 від 20 грудня 2022 року є неукладеним, а тому взаємні права і обов`язки у сторін не виникали й відповідно [PERSON] не є зобов`язаною особою перед ТОВ «ФК «Інвеструм» за цими кредитними договорами, відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. З урахуванням наведеного, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики відмовити у повному обсязі у зв`язку із їх недоведеністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed