Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, на обґрунтування якого зазначив, що проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 01.11.2022 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 16.09.2022 року. \~ \~ \~ \~Спільний неповнолітній син мешкає разом з відповідачкою, однак позивач, як батько, приймає участь у вихованні та утриманні дитини, купує речі, канцтовари, дає грошові кошти на ліки. \~ \~ \~ \~Про судовий наказ Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2022 року йому стало відомо після відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вважає, що при видачі вищевказаного судового наказу судом не були враховані витрати позивача [PERSON] на утримання будинку та комунальні платежі, де проживає спільна дитина сторін, які позивач добровільно сплачує. Зазначає, що його матеріальне становище значно змінилося, оскільки він був звільнений з роботи і наразі отримує лише пенсійне забезпечення та не має регулярного заробітку. Оскільки матеріальне становище позивача є скрутним, доходи зменшилися, тому просить зменшити розмір стягнених судовим наказом аліментів з частини на фіксовану суму у розмірі 2500,00 грн., що є більшим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їхньому задоволенні наполягала. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що законодавством не передбачено зміну способу сплати аліментів за заявою боржника платника аліментів, позивач є кінцевий бенефіціарний\~власник\~ТОВ «ІНТЕРПЕН-Д», окрім того, позивач має у власності земельну ділянку понад 0,15 га у Дніпропетровській області, також має у власності гаражний бокс загальною площею 27 м2. Довідку про справжні свої доходи позивач не надав, доказів перебування на його утриманні інших осіб позивач не надав. Жодних доказів погіршення матеріального стану або зміни сімейного стану позивач не надав. Окрім цього, представник відповідачки через канцелярію суду долучила доказ отримання позивачем у дохід від продажу автомобіля в 2023 році грошових коштів у розмірі 1\~650\~000,00 грн., що, на її думку, не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Вважала, що підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. Їхня спільна дитина син [PERSON] , 2008 року народження, має слабке здоров`я, потребує лікування, оздоровлення, ліків. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] підтримала позицію свого представника, просила в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке: \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. \~ \~ \~ \~Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1597, де сторони зазначені батьками дитини. \~ \~ \~ \~Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2022 року (справа № 201/6679/22) з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 вересня 2022 року до досягнення ним повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно роз`яснень наданих у пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звернувшись до суду з позовними вимогами, [PERSON] посилався на те, що його матеріальний стан погіршився. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд приймає до уваги, що вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, але такими доказами можуть бути, наприклад, довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7, а також інформація (витяг, довідка) про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, які містять, зокрема, дані щодо суми всіх доходів фізичної особи за відповідний період. Представником позивача суду надана довідка про доходи № 3777857469236710 згідно якої сума пенсії позивача за період з 01.01.2022 по 31.07.2023 року складає 252\~382,46 грн., а надані представником відповідачки витяги підтверджують, що позивач є засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «ІНТЕРПЕН-Д», окрім того, позивач має у власності земельну ділянку понад 0,15 га у Дніпропетровській області та нерухомість, також має у власності гаражний бокс загальною площею 27 м2, у 2 кварталі 2023 року отримав дохід від продажу автомобіля у розмірі 1\~650\~000,00 грн., що не підтверджує позовні вимоги в частині погіршення матеріального стану позивача [PERSON] . Безпідставними є також доводи позивача щодо погіршення матеріального стану оскільки його звільнено з посади комерційного директора. При цьому суд зауважує, що сам по собі факт припинення трудових відносин за відсутності відомостей про його доходи не свідчить про погіршення його майнового стану, а також не може свідчити про неможливість отримання ним прибутку. Суду надані лише докази припинення його трудової діяльності, натомість надані представником відповідачки витяги, навпаки, підтверджують, що позивач є засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «ІНТЕРПЕН-Д». Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, який визначений судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2022 року (справа № 201/6679/22), та змінити спосіб їх стягнення з частки від усіх його видів заробітку (доходів) на тверду грошову суму у розмірі 2 500 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789- XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише\~одержувач аліментів. Як встановлено у судовому засіданні відповідач, як одержувач аліментів, не погоджується на зміну способу їх стягнення. Суд звертає увагу, що СК України вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів. Твердження позивача про те, що судом при винесені судового наказу від 01.11.2022 року у справі № 201/6679/22 не було враховано обставини його значних витрат на утримання будинку та комунальні платежі, які позивач сам добровільно сплачує , суд відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються змістом судового рішення. Суд враховує, що позивач сам проживав в зазначеному будинку під час спільного проживання разом з відповідачкою та їхнім сином в період, за який надані квитанції про сплату комунальних послуг. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Відповідачкою [PERSON] долучені докази щодо того, що [PERSON] є засновником ТОВ «ІНТЕРПЕН-Д», власником земельної ділянки площею 0,15 га в Дніпропетровській області, також має у власності гаражний бокс загальною площею 27 м2, у 2 кварталі 2023 року отримав дохід від продажу автомобіля у розмірі 1\~650\~000,00 грн., медичні довідки про стан здоров`я та лікування дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач не довів підстави позову про зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, визначених судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2022 року (справа № 201/6679/22). Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити. 13.10.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська представником відповідача було подано клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником відповідача надано копію договору про правову допомогу № 026/23 від 07.07.2023 року, Акт здачі-прийняття робіт № 1 від 07.07.2023 року договору про правову допомогу № 026/23 від 07.07.2023 року, Акт здачі-прийняття робіт № 2 від 10.07.2023 року договору про правову допомогу № 026/23 від 07.07.2023 року, квитанція № 360932 від 07.07.2023, та квитанція № 360931 від 10.07.2023 про оплату послуг з надання правничої допомоги в розмірі 4 000,00 грн. Оскільки представником відповідача не надано детального розрахунку обґрунтованих витрат адвоката, тому з урахуванням реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне вимоги в цій частині задовольнити частково, стягнувши з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень. Згідно з\~вимогами ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~з урахуванням\~того,\~що суд\~дійшов висновку\~про необхідність\~відмови в\~задоволенні позовних\~вимог судовий\~збір слід\~покласти на\~позивача.

Outcome: approved