Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Тульчинська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернулася до суду з дійсним позовом, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2018, після смерті матері [PERSON] , успадкувала земельну ділянку, право на яку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524355600:01:0012:0135 серії ВН 209867, площею 2,8828 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На момент успадкування зазначеної вище земельної ділянки та державної реєстрації права власності, відповідач - [PERSON] відповідно до паспорту серії [NUMBER] 31.03.2004 була громадянкою російської федерації та проживала на території Латвії за адресою: [ADDRESS] , податковий номер [NUMBER] . Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області відповідач за обліками Управління не значиться. В подальшому, на підставі зазначеного свідоцтва на право на спадщину за заповітом, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524355600:01:0012:0135, площею 2,8828 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на зазначену земельну ділянку відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване за громадянкою російської федерації [PERSON] 21.03.2018 № 25351223. У подальшому [PERSON] 10.09.2018 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки з ФГ «Зерно-род» (код ЄДРПОУ 41242391). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право оренди на вищевказану земельну ділянку зареєстровано 19.09.2018 (номер запису 28052458) строк дії договору 7 років. Тульчинською окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні [PERSON] зазначеної земельної ділянки, оскільки землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Враховуючи, що [PERSON] будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та по даний час не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену законодавством процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжила заходів для її відчуження, в зв`язку з чим на теперішній час є власником спірної земельної ділянки на території України. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, який за законом є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. Звернення прокурора з вказаним позовом переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності володіння та використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства. За таких обставин, позивач просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держеокадастру у Вінницькій області у [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 0524355600:01:001:0135 площею 2,8827 га, розташовану на території Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, а також стягнути з неї на користь Тульчинської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2684 грн.. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Копію матеріалів позову з додатками та судовою повісткою отримала шляхом направлення доручення компетентному суду Латвійської республіки через Центральне міжрегіональне управління Міністерсво юстиції (м. Київ), що засвідчила особистим підписом [PERSON] про отримання документів. Правом подання відзиву не скористалася. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився. Але до суду надійшло пояснення від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відповідно до якого Головне управління вважає позов прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Представник ФГ «Зерно-род», [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно 10.09.2018 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки ФГ «Зерно-род» (код ЄДРПОУ 41242391) з [PERSON] , [INFO] . Право оренди на вищевказану земельну ділянку зареєстровано 19.09.2018 (номер запису 28052458) строк дії договору 7 років. Проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2018 після смерті матері [PERSON] набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524355600:01:0012:0135, площею 2,8828 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 12-13,15). Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524355600:01:0012:0135, площею 2,8828 га зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2018 № 25351223 (а.с. 57-58). 10.09.2018 [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки з ФГ «Зерно-род» (код ЄДРПОУ 41242391, відповідно до умов якого орендодавець передала орендарю у платне користування строком на 7 років земельну ділянку 0524355600:01:0012:0135, площею 2,8828 га (а.с. 16-18). Таким чином, на момент успадкування зазначеної вище спірної земельної ділянки та державної реєстрації права власності, [PERSON] була іноземцем, громадянином російської федерації (а.с. 15). За змістом статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статті 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Частиною четвертою статті 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, тому наявні підстави для її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держеокадастру у Вінницькій області. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки остання мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Тульчинського окружної прокуратури\~ в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про конфіскацію земельної ділянки, підлягають до задоволення. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 2684 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

Outcome: approved