Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, покликається на те, що постановою судді Мукачівського міськрайсуду від 13.12.2023 р. адміністративна справа, в якій вона притягалася до відповідальності за статтею 164 КупАП, закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стверджувала, що внаслідок незаконного притягненням до адміністративної відповідальності перенесла душевні страждання, обумовлені приниженням честі та гідності, змінами звичного способу життя, необхідністю доведення невинуватості в суді. Просила стягнути з Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 20100 грн. Головне управління національної поліції в Закарпатській області заперечує проти позову. Вважає, що сам лише факту складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, склад якого визнано судом відсутнім, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди особи притягнутої до адміністративної відповідальності, наявність якої не доведено. Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області на позов не відгукнулося. Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Як убачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2023 року поліцейським відділу поліції № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 КУпАП, згідно з яким [PERSON] 02.10.2022 року о 13 год. 49 хв. перебуваючи за адресою: [ADDRESS] здійснювала роздрібну торгівлю пивом ТМ «Пиво розливне фірмове» без відповідної ліцензії. Постановою судді Мукачівського міськрайсуду Закарпатської області від 13.12.2023 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 КУпАП щодо [PERSON] закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 04 січня 2021 року. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі це Закон № 266/94-ВР) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 18, від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 та інших. З огляду на те, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд у цій справі констатує, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивачки виникло право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених\~Законом № 266/94-ВР, згідно з положеннями статті 13 якого розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивачка у розглядувані справі визначила розмір компенсації моральної шкоди, виходячи з розміру заробітної плати за три місяці (з 02 жовтня по 13 грудня 2023 року) перебування під слідством та судом, тобто із встановленої законом найнижчої межі розміру такого відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8\~лютого 2022\~року (справа №\~201/10234/20) зауважила, що визначення законодавцем мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву (заяву) про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а тому й неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір. При цьому\~суд при\~вирішенні цього\~питання має\~виходити з\~розміру мінімальної\~заробітної плати,\~що діє\~на час\~розгляду справи. Такий правовий висновок викладений у\~постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду й у постанові від 20 вересня 2018 року у справі N 686/23731/15-ц (провадження N 14-298цс18). У справі, що розглядається, початком періоду, за який позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, слід вважати день складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, а моментом закінчення закриття судом адміністративної справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а тому \~а тому позивачка має право на відшкодування моральної шкоди за повних два місяці, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на час розгляду справи, що становить 14200 грн (2 місяці х 7100 грн (мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2024 року). Саме повні\~місяці врахував\~Верховний Суд\~у постанові\~від 28.10.2020\~р.\~(справа\~№ 303/3973/17) при розрахунку компенсації моральної шкоди за час перебування особи під слідством і судом. Той же підхід застосовано Верховним Судом у справі № 757/63755/21-ц (постанова від 20.12.2023 р.) та ін. У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року (справа № 346/5428/17) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial