Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем не проживає разом з червня 2023 року та по теперішній час. Зазначає, що син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач вказала, що відповідач не допомагає їй матеріально утримувати сина та не приймає участі в його вихованні. Наголосила, що позивач потребує матеріальної підтримки з боку відповідача, бо забезпечення дитини всім необхідним потребує значних коштів. Позивач вказала, що відповідач ухиляється від обов`язків по утриманню сина, а тому просить суд стягнути аліменти з відповідача [PERSON] . Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 06.03.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: Встановлено, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 17 травня 2022 року, який зареєстрований Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 137, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22 лютого 2023 року, серія [NUMBER] . Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, з червня 2023 року проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних спірних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 XII від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 ЦПК України). Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Згідно із ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, встановивши, що дитина проживає разом з позивачем, яка не працює, крім соціальних виплат, інших доходів не має, суд вважає, що відповідач повинен утримувати матір його малолітньої дитини в період догляду нею за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень. Таким чином, враховуючи доводи позивача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною повноліття та утримання [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною трьох років. На підставі викладеного та

Outcome: approved