Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2023 року звернулася до суду в інтересах [PERSON] з указаним первісним позовом, мотивуючи вимоги тим, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі в період з 04.09.2018 по 09.09.2023. За час шлюбу сторонами був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 109,4 кв.м., що розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0669 га, кадастровий номер 5925010100:00:008:0891, а також легковий автомобіль Ford Mondeo, 2006 року випуску. Титульним власником майна за погодженням сторін було вказано [PERSON] . Позивачка запропонувала відповідачу сплатити 1/2 частину вартості майна, проте відповідач відмовився. Відповідно до звітів про оцінку майна, ринкова вартість вказаного будинку складає 726300\~грн, а вартість автомобіля Ford Mondeo складає 158050 грн. Позивачка вважає, що компенсація вартості майна подружжя є найбільш прийнятним варіантом, оскільки вони з відповідачем проживають окремо. Посилаючись на\~зазначені обставини\~представниця позивачки\~просить суд:\~ 1)\~визнати\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя [PERSON] \~та [PERSON] \~будинок,\~що розташований\~по [ADDRESS] \~на земельній\~ділянці площею\~0,0669\~га,\~кадастровий номер\~5925010100:00:008:0891;\~2)\~визнати об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя [PERSON] \~та [PERSON] \~автомобіль Ford\~Mondeo,\~2006\~року випуску;\~3)\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~грошову компенсацію\~у розмірі\~363150,00\~грн,\~за 1/2\~частину вартості\~будинку розташованого\~по [ADDRESS] на\~земельній ділянці\~площею 0,0669\~га,\~кадастровий номер\~5925010100:00:008:0891;\~4)\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~грошову компенсацію\~за 1/2\~частину вартості\~автомобіля Ford\~Mondeo,\~2006\~року випуску\~в розмірі\~79025\~грн;\~5)\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 4421 (чотири тисячі чотириста двадцять одна) грн 75 коп., а також на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Ухвалою суду від 28.11.2023 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 15.12.2023 представник [PERSON] адвокат Собина П.М. подав зустрічний позов до [PERSON] заявивши вимоги щодо поділу спільного майна подружжя та вказав, що сторони дійсно перебували у шлюбі з 04.09.2018 по 09.09.2023 і за час цього шлюбу придбали будинок, що розташований по [ADDRESS] . Однак в даному будинку не були завершені внутрішні роботи, про що [PERSON] не повідомила оцінювача експертної установи, тому вважає вартість будинку вирахувана неправильно та є завищеною. Також представник відповідача позивача зазначив, що [PERSON] придбавши автомобіль у 2020 році припустився помилки, поклавшись на власний досвід щодо визначення технічного стану автомобіля марки Ford моделі Mondeo, 2006 року випуску. При експлуатації автомобіля одразу виникли проблеми та при зверненні до спеціалістів, дізнався, що автомобіль технічно є непридатним до подальшої експлуатації, тому потребує вкладення значних коштів. Всі грошові кошти, які [PERSON] заробив за кордоном були вкладені у облаштування житлового будинку та на придбання автомобіля. Інших значних заощаджень не було, тому сторони вирішили відчужити автомобіль. Грошові кошти від продажу автомобіля в сумі 49000 грн були отримані сторонами під час шлюбу та використані в інтересах сім`ї. [PERSON] розуміє, що фактичне зняття з реєстрації автомобіля марки Ford моделі Mondeo, 2006 року випуску відбулося після розірвання шлюбу, тому заявляє позовну вимогу про стягнення з нього на користь [PERSON] частини грошових коштів отриманих від відчуження автомобіля, що становить 24500 грн. Також [PERSON] не володіє грошовою сумою, яку вимагає [PERSON] за частину житлового будинку та земельної ділянки, тому заперечує проти такої вимоги. Захищаючи свої права [PERSON] просить суд залишити у його власності частину житлового будинку та визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку. Спірне нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частинах. У зв`язку з наведеним, адвокат Собина П.М. просить суд: 1) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 109,4 кв.м., житловою площею 52,2\~кв.м. та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0669 га, кадастровий номер 5925010100:00:008:0891, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; 2)\~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 24500 грн, що становить 1/2 частину суми грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля марки Ford Mondeo, 2006 року випуску. Ухвалою суду 27.12.2023 зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду та об`єднана в одне провадження із первісним позовом, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] та її представниця адвокат Андрієнко М.В. позовні вимоги первісного позову підтримали повністю пославшись на обставини викладені у позовній заяві та заперечили проти зустрічного позову. Також [PERSON] зазначила, що вона пропонувала [PERSON] 8000 доларів США, щоб залишити собі право власності на будинок та земельну ділянку. Відповідач не бажає продавати їй будинок та не бажає купувати її частину. Крім того, представниця позивачки відповідачки вказала, що у її довірительки є житло, а у відповідача немає іншого житла. Спільне життя між сторонами не склалося. Позивачці не потрібна частина будинку, оскільки остання не буде проживати в ньому, так як перебуває у стосунках з іншим чоловіком. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник адвокат Собина П.М. у судовому засіданні заперечили проти первісного позову пославшись на відсутність коштів для сплати компенсації, а також зазначили, що підтримують вимоги зустрічного позову, однак відмовились від вступного слова та від надання відповідей на питання сторони позивача-відповідача, просили справу розглядати на підставі поданих доказів. До завершення розгляду справи [PERSON] залишив залу судового засідання, а його представник адвокат Собина П.М., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, вийшов з відеоконференції. Заслухавши пояснення\~сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні та цивільні правовідносини, пов`язані із спорами про право власності. Первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю. Зустрічний позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що з 04.09.2018 по 09.09.2023 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с. 46, 47). За час шлюбу, а саме, 12.06.2020, сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 109,4 кв.м., що розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0669 га, кадастровий номер 5925010100:00:008:0891, а також 03.01.2020 придбали легковий автомобіль Ford Mondeo, 2006 року випуску. Право власності на вказане майно було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 22-23, 49). Факт перебування у шлюбі та придбання майна за час шлюбу сторонами визнається, тому такі обставини, відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Спір між сторонами виник з приводу поділу майна набутого за час шлюбу. Згідно заявлених позовних вимог первісного позову, позивачка-відповідачка не претендує на те, щоб залишити собі майно набуте за час шлюбу та згодна отримати компенсацію половини вартості такого майна за її частку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Стороною позивача за первісним позовом надано докази на підтвердження вартості спірного майна. Зокрема надано висновки про вартість майна складені Приватним підприємством Експертно-оціночна фірма «Апекс» від 02.11.2023, згідно яких ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 109,4 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , станом на 01.11.2023 складає 726300 грн. Вартість легкового автомобіля Ford Mondeo, 2006 року випуску, станом на 01.11.2023 складає 158050 грн (а.с. 10-21, 32-40). Разом з тим, стороною відповідача за первісним позовом не надано жодних доказів, які б спростовували вказані висновки про вартість майна. Доводи представника відповідача позивача, викладені у зустрічному позові про завищену вартість будинку та про технічну непридатність автомобіля до експлуатації не підтверджені доказами. Доданні представником відповідача позивача до зустрічного позову довіреність на право розпорядитися (продати, обміняти, здати в оренду чи найм та інше) транспортним засобом Ford Mondeo, 2006 року випуску, а також розписка про отримання коштів, не підтверджують факту відчуження вказаного транспортного засобу, оскільки видача розписки та довіреності не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, якій видана така довіреність. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 642/6034/19 (провадження № 61-6247св21). Згідно ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Згідно ч.\~1-3\~ст.\~319\~ЦК України\~власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~364\~ЦК України\~співвласник\~має право\~на виділ\~у натурі\~частки із\~майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності. Якщо\~виділ у\~натурі частки\~із спільного\~майна не\~допускається згідно\~із законом\~або є\~неможливим (частина\~друга статті\~183\~цього\~Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У постанові Верховного Суду\~від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц, провадження № 61-19516св19, зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає обґрунтованими вимоги первісного позову та вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки-відповідачки про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні, оскільки спільне володіння і користування майном є неможливим. З моменту отримання [PERSON] грошової компенсації підлягає припиненню її право на частку у спільному майні. Задоволення вимог [PERSON] буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, зокрема справедливості та розумності, оскільки [PERSON] , після сплати грошової компенсації стає одноосібним власником спірного майна. Протилежний висновок суду, зокрема відмова в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення на її користь грошової компенсації призведе до ситуації в якій вона формально залишаючись співвласником речей, усупереч частинам першій і сьомій\~статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості користування речами, впливати на долю речей, а також грошової компенсації, яку [PERSON] добровільно не було внесено на депозитний рахунок. Відсутність коштів у відповідача-позивача для одномоментної виплати компенсації позивачці-відповідачці не є ознакою надмірного тягаря з такої виплати. Зазначені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 по справі №209/3085/20. Також Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. Надаючи правову оцінку вимогам зустрічного позову суд зазначає таке. За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншого особою (відповідачем). Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав необхідно розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення відповідного права. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У абзаці 2 п. 11 постанови № 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У зустрічному позові представник відповідача-позивача адвокат Собина П.М. не вказав, якими діями чи бездіяльністю [PERSON] були порушені права, свободи чи інтереси [PERSON] . Крім того, представником відповідача-позивача не заявлено жодних вимог про визнання незаконними дій чи бездіяльності позивачки-відповідачки або про визнання за [PERSON] певних прав. Відтак, суд вважає зустрічний позов [PERSON] необґрунтованим, тому такий позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка-відповідачка при зверненні до суду з первісним позовом сплатила судовий збір у розмірі 4421,75 грн. Враховуючи, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача-позивача на користь позивачки-відповідачки підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача-позивача понесених позивачкою-відповідачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн, суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачка-відповідачка у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу не подала договір про надання правової допомоги, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже розмір заявлених до відшкодування судових витрат позивачки-відповідачки на професійну правничу допомогу не підтверджений доказами. Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача-позивача таких витрат. Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог зустрічного позову, відповідно до положень ст.\~141 ЦПК України понесені [PERSON] судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved