Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

04.10.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просила стягнути з відповідача на її користь суму розмірі 989670,50 за відшкодування витрат, пов`язаних із придбанням на користь [PERSON] 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , згідно із дорученням на підставі довіреності від 24.10.2018 року та судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що в середині жовтня 2018 року [PERSON] домовилась з [PERSON] , що позивач мав підготувати пакет документів, домовитись із продавцем і придбати на користь відповідача 1/2 частку у праві власності на кв. [ADDRESS] . Оскільки дата укладення правочину та вартість не була відома, сторони вирішили, що [PERSON] від імені відповідача внесе власні грошові кошти, які відповідач має повернути у подальшому позивачу. 24.10.2018 року на ім`я Позивача була видана довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом, за якою відповідач доручив позивачу придбати на його користь 1/2 частку у праві власності на кв. [ADDRESS] . 31.10.2018 року було укладено договір-купівлі-продажу за ціною 1 979 341,00 грн, з якою частку (1/2) позивач сплатив продавцю власними коштами за [PERSON] частку у розмірі 1/2, яка дорівнювала 989 670,50 грн. На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 1007 ЦК України, довіритель зобов`язаний відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Проте відповідач до теперішнього часу не відшкодував, через це позивач вимушена звернутись до суду. У зв`язку з необхідністю судового захисту позивач уклав договір про надання правової допомоги та поніс витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 21.10.2021 року відкрито провадження у справі. 26.11.2021 року надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 06.12.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 06.12.2021 року до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 06.12.2021 року надійшла заява про надання інформації по справі. Ухвалою суду від 07.12.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 29.12.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 05.01.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню, мотивуючи тим, що не доведено, що між сторонами існувала домовленість про те, що позивач внесе кошти за відповідача, які відповідач має повернути в подальшому. Навпаки, зі змісту наданих документів вбачається, що грошові кошти за придбання нерухомого майна, належали відповідачу (абзац 3 на сторінці 1 Довіреності, заява [PERSON] ). Тобто нотаріусом засвідчено, що правочин вчинено за кошти відповідача. Позивач посилається на ч. 1 ст. 1000 ЦК України, однак з цієї статті випливає, що дії позивача вчинено за рахунок довірителя, тобто відповідача. Будь-які докази на понесення позивачем витрат не надано, тому ним не доведено понесення витрат. Докази понесення відповідачем судових витрат будуть надані у строк, встановлений ст. 141 ЦПК України. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Крім того надійшли пояснення щодо клопотань позивача, в яких зазначає, що клопотання позивача про виклик свідків та витребування доказів не підлягють задоволенню. 05.01.2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 11.01.2022 року надійшло клопотання про виправлення описки в клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 27.09.2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 28.09.2022 року в задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 13.10.2022 року надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. 05.12.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 29.12.2022 року в задоволені клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 06.02.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 16.02.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 16.02.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про надання інфлрмації. 20.02.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів, а саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерело та суми доходів, отриманих від податкових агентів [PERSON] за період з 01.01.2018 по 31.12.2019. 21.02.2023 року до суду надійшли пояснення по справі від представника відповідача [PERSON] , відповідно до яких просить відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів та відмовити у задоволені клопотання про долучення доказів, а саме: Листа №164/14-29-12-01-02 від 16.01.2023 року. Головного управління ДПС у Миколаївській області. Ухвалою суду від 23.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 14.03.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 27.03.2023 року в задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 27.03.2023 року до суду надійшли пояснення представника позивача [PERSON] , в яких зазначає, що на момент домовленості між позивачем та відповідачем на момент придбання квартири відповідач не мав достатніх коштів, щоб авансувати позивачу кошти для придбання квартири. 30.03.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 06.04.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 27.04.2023 року до суду надійшла заява представника позивача та долучено копію розписки від 31.10.2018 року. 25.05.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 17.06.2023 року до до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду. 18.07.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 21.07.2023 року до суду надійшли пояснення представника відповідача [PERSON] 10.11.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 10.11.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON] , зазначає, що Заводським районним судом м. миколаєва було розглянуто справу №487/7284/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, відмовлено у задоволені позовних вимог з підстав недоведеності позивачем своїх позовних вимог. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18.10.2023 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 21.11.2023 року надійшла заява представника відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 22.11.2023 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 29.11.2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 11.12.2023 року до суду надійшла заява представника позивача. 13.12.2023 року до суду від позивача надійшов оригінал розписки. 11.01.2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 04.03.2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 11.03.2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні змісту позову. Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні змісту відзиву та поясненням. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку: Судом встановлено, що 24.102018 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність, за якою уповноважив останню бути його представником в усіх державних, громадських та інших установах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності, підпорядкування, галузевої належності, адміністративних структурах та органах влади, органах місцевого самоврядування, в органах внутрішніх справ, податкових органах, державної реєстрації, будь-яких органах Міністерства юстиції, органах нотаріату, будь-якому відділі приватизації, відповідних органах державного архітектурно-будівельного контролю, архітектури, бюро технічної інвентаризації, адміністративних комісіях, в експертних та проектних установах, Департаменті з надання адміністративних послуг, в органах Державної Реєстраційної служби України, Державній міграційній службі, ЖКГ, архівних установах, на підприємствах та в організаціях, що надають послуги кабельного та/чи цифрового телебачення, службі у справах дітей, органах електро-, водо-, тепло-, газопостачання, органах зв`язку, будь-яких банківських установах, з усіх без винятку питань, що стосуватимуться його та будуть пов`язані з підготовкою, отриманням документів, укладенням та підписанням договору купівлі-продажу, попереднього договору купівлі-продажу, а також придбанням на його ім`я 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , визначаючи строки, ціну та інші умови договору на власний розсуд. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., зареєстрована в реєстрі за № 1160. 31.10.2018 року [PERSON] від імені [PERSON] на підставі нотаріального посвідченої довіреності, разом з іншим покупцем уклала договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т. та зареєстрований у реєстрі за №1301, за яким [PERSON] на користь [PERSON] придбала 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , та яка складається з двох кімнат та належала продавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого ГУ житлового забезпечення (Київською міською державною адміністрацією 17.06.2011 року на підставі наказу ГУ ЖЗ №701-С/К1 від 09.06.2011 року зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентиразиції та реєстрації права власності 04.08.2011 року, в реєстровій книзі №668-234 за №46369, із загальною площею 91,30 кв.м., житловою площею - 44,10 кв.м. Відповідно до п. 2 цього Договору, продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчинено за 1 943 047,00 (один мільйон дев`ятсот сорок три тисячі сорок сім) гривні, які продавець отримав в повному обсязі до підписання Договроу. 30.07.2021 року [PERSON] надіслала [PERSON] досудову вимогу про відшкодування витрати у сумі 989670,50 грн, що були ним сплачені за придбання на користь [PERSON] 1/2 частки у праві власності на кв. [ADDRESS] , згідно із дорученням на підставі довіреності від 24.10.2018 року. Згідно розписки від 31.10.2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] в оплату проданої квартири за адресою: [ADDRESS] суму 68000 (шістдесят вісім тисяч) доларів США, а також 2000 (дві тисячі) доларів США раніше як задаток, всього 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 1 979 341 ( один мільйон дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч триста сорок одна) гривня. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона сплатила власні грошові кошти за придбання нерухомого майна, проте відповідач до теперішнього часу не відшкодував вартість 1/2 частки квартири, придбаної для нього. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. У силу частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16. Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором (ст. 1000 ЦК). У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України). Наведене в своїй сукупності є підставою для задоволення відповідної позовної вимоги. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача коштів. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved