Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, посилаючись на те, що відповідач по справі, [PERSON] , є її братом. У 2007 році їхня мати, [PERSON] , приватизувала квартиру [ADDRESS] . [INFO] мама [PERSON] померла. Позивачка та відповідач звернулися до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу про прийняття спадщини. 01.09.2023 року позивачка отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у спадщині. Квартира складалася з трьох кімнат загальна площа 57,9 кв.м., житлова площа -37,5 кв.м. У помешканні ніхто не зареєстрований. Проте, позивачка вільно володіти та користуватися належним їй майном на праві власності не має можливості, оскільки відповідач на ґрунті особистих неприязних відносин перешкоджає їй в здійсненні права на проживання в даній квартирі, відповідач ключі не надає, тим самим не надає доступу до належної їй частки житлової площі. Відповідач до квартири її не впускає, уникає будь-яких контактів. На телефонні дзвінки не відповідає, від зустрічей відмовляється. Аозивачка мешкає за вище вказаною адресою, це одна кімната в гуртожитку. Проживає вона та двоє синів. Брат, [PERSON] не користується квартирою, проживає за кордоном. Після похорону мами він закрив квартиру, яку вони отримали по спадщині, забрав ключі і виїхав за кордон. У квартиру вона зайти не може. Він це зробив умисно, так як попередив, що ключі не дасть і у помешкання її не пустить. Вважає, що фактично йому спірна квартира для проживання не потрібна, оскільки він постійно проживає за кордоном. На підставі наведеного, позивачка просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення її в квартиру та передати ключі. Також позивачка просить стягнути з відповідача по справі всі витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та 3000,00 грн. за надання правової допомоги. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Сидор Я.М. подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач належним чином був повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, копію ухвали та позовну заяву з додатками направлено поштою . Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про\~дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу\~не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та статті\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого\~протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~ЦК України). Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 382 ЦК України\~визначає, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно зі\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В\~ст. 9 Житлового кодексу\~зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 155 Житлового кодексу\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 01.09.2023 року майно [PERSON] , 1941 року народження, яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , (одна друга) частка у спадщині та дочка [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , (одна друга) частка у спадщині. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Також з матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру (а.с. 9). В даній\~квартирі зареєстрованих\~осіб немає,\~про що\~свідчить довідка\~згідно даних\~Реєстру територіальної\~громади Управління\~«ЦНАП» виконавчого\~комітету Калуської\~міської ради\~№5143/09.3.03\~від 22.12.2023\~р.\~ (а.с.\~13). В позовній заяві позивачка стверджує, що відповідач їй перешкоди в користуванні квартирою, не надає їй ключів від неї, не впускає для проживання.\~\~ В той же час, чинним законодавством України не передбачено обмеження правомочності співвласника на розпорядження квартирою, яка є у частковій власності, необхідністю попередньо встановленого порядку користування такою квартирою. Зокрема, порядок здійснення права спільної часткової власності визначено\~статтею 358 ЦК України. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Отже, чинним законодавством визначено першочергове загальне правило, за яким право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому, співвласники не позбавлені права на укладення між собою відповідних письмових, в тому числі, нотаріально посвідчених, договорів щодо порядку користування майном, а, у разі неможливості такого, - встановити такий порядок користування в судовому порядку. При цьому, відсутність укладеного між співвласниками договору про порядок користування спільним майном, як і відсутність відповідного судового рішення про порядок користування ним, не може бути підставою для обмеження права співвласника на користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, в тому числі, перешкоджання його законному\~\~праву на проживання в ній. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у п. 89 постанови від 04 липня 2018 р. у справі № 653/1096/16-ц, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цієї власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, утому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що порушене право позивачки на користування належною їй на праві спільної часткової власності квартирою (зокрема, право на проживання в цій квартирі) підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача усунути відповідачці перешкоди у користуванні квартирою за адресою: квартира [ADDRESS] , шляхом примусового вселення позивачки до вказаної квартири, та зобов`язання відповідача передати позивачці ключі від даної квартири. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність заявлених позовних вимог. Статтею 141\~ЦПК України передбачено вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 4, 5). Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, вказана вище сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Щодо понесення позивачем витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3\~ст. 133\~ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст. 137\~ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається договору про надання правової допомоги від 01.12.2023 року (а.с. 17) та акту від 26.12.2023 р. (а.с. 18) адвокат Сидор Я.М. виконала, а [PERSON] прийняла юридичні послуги, про що склали попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс і очкує понести в зв`язку з розглядом даної справи в розмірі 3 000,00 грн. Згідно квитанції №0622061 від 26.10.2023 року [PERSON] оплатила кошти за правову допомогу адвоката Сидор Я.М. в розмірі 3\~000,00 грн. Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомоги, суд вважає, що такі судові витрати дійсно було пов`язані саме із розглядом даної справи, а виконана адвокатом робота знайшла своє відображення у матеріалах справи, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути 3\~000,00 грн. за отриману нею правову допомогу. На підставі викладеного, відповідно до статей 15, 16, 18 29,\~316,\~317,\~383,\~385,\~386,\~391 ЦК України,

Outcome: approved