Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою,\~в обґрунтування якої зазначив, що 03.08.2006 він уклав із відповідачкою шлюб, від якого в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Так як спільне життя із відповідачкою у нього не склалося рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.12.2015 шлюб було розірвано та вирішено стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання спільних дітей (сина [PERSON] та доньки [PERSON] ) у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Після розлучення їх спільні діти тривалий час проживали із відповідачкою (у будинку її батьків). В свою чергу, на виконання рішення суду позивач регулярно сплачував аліменти. 28.08.2018 позивач одружився з іншою жінкою, яка [INFO] народила дитину [PERSON] . З травня минулого його колишня дружина виїхала на заробітки в Словацьку Республіку. Разом із собою вона забрала доньку [PERSON] . Після її від`їзду за кордон їх син [PERSON] перейшов проживати до нього. З того часу він зареєстрований та проживає разом із ним в одному будинку та перебуває на його повному утриманні, намірів повертатися до матері в Словаччину у сина немає. Також він не хоче проживати разом із батьками його колишньої жінки. Відтак, з моменту переходу їх сина на постійне місце проживання до позивача відпали юридичні підстави, які давали відповідачці право отримувати аліменти від нього на утримання цієї дитини. Тому з липня минулого року позивач припинив сплачувати відповідачці аліменти на утримання старшої дитини. Посилаючись на вказані обставини та норми законодавства позивач просив суд: припинити з 01.07.2023 стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина, яка утворилася на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.12.2015 у справі № 302/1204/15-ц, за період з 01.07.2023 по дату набрання законної сили рішенням суду у даній справі. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 16-17). Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов з підстав у ньому викладених. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася шляхом спрямування судових повісток за відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі сторони позивача відсутні заперечення проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши доводи сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленомуЦивільним\~процесуальним кодексом\~України (далі\~ ЦПК\~України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою та третьою статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 77 та частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 03.08.2006 сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 6, 7). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.12.2015 у справі № 302/1204/15-ц, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а також ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей (сина [PERSON] та доньки [PERSON] ) у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.12.2015, до повноліття дітей (а.с. 8). 28.08.2018 позивач одружився і [PERSON] , від спільного шлюбу з якою народилася донька [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9, 10). Позивачу на праві власності належить будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Як зазначає позивач, з травня минулого його колишня дружина виїхала на заробітки в Словацьку Республіку. Після її від`їзду за кордон їх син [PERSON] перейшов проживати до нього. З того часу він зареєстрований та проживає разом із ним в одному будинку, що частково підтверджується довідкою Торунського старостинського округу від 17.01.2024 № 86 (а.с. 13) Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що після того як його мати [PERSON] в травні 2023 року виїхала на заробітки в Словацьку Республіку, він спочатку проживав у діда, а з початку липня 2023 року перейшов проживати до батька, з яким постійно проживає та який займається його утриманням й забезпечує його всім необхідним. Також повідомив суду, що і надалі бажає проживати разом із батьком. Допитана в судовому засіданні дружина позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з початку липня 2023 року син її чоловіка почав проживати разом із ними. [PERSON] є турботливим батьком, який займається вихованням та утриманням своїх дітей. Як вбачається з розрахунку ВДВС від 24.01.2024, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 01.07.2023 по 01.01.2024 становить 8499,00 грн (а.с. 4). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. У відповідності до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, системний аналіз наведених правових норм дає всі підстави для висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини з одного з батьків цієї дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 596/826/21-ц. У цій же постанові Верховного Суду зазначено, що: - нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина; - проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, аналізуючи надані стороною позивача докази, на які той посилалися як на підставу своїх вимог, враховуючи, що з липня 2023 року син позивача постійно проживає разом із ним та перебуває на його утриманні, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача надано достатні, належні та допустимі докази, які в сукупності свідчать про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved