Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування - виконавчий комітет Ужгородської міської ради та орган опіки і піклування - виконавчий комітет Мукачівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . На початку 2019 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] вона була змушена виїхати до Німеччини з метою працевлаштування. 02.08.2019 року [PERSON] надала нотаріально засвідчену заяву відповідно до якої вона не заперечує та дає свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання малолітнього сина разом з батьком, а відповідач у свою чергу також надав нотаріально посвідчену заяву відповідно до якої він не чинитиме перешкод для зустрічей і побачень дитини з матір`ю. В подальшому за позовом батька дитини рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 року шлюб між ними було розірвано, а проживання сина визначено разом з батьком. У 2023 році вона повернулася до України, проте [PERSON] не зважаючи на домовленість почав чинити перешкоди у зустрічах і побаченнях з сином. У зв`язку з цим вона зверталася до поліції та з батьком було проведено профілактично-виховну бесіду. Після цього позивач звернулася до Мукачівської міської ради із заявою про встановлення графіку побачень із сином. Так, рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради [PERSON] встановлено графік побачення з сином. Однак, відповідач продовжив чинити перешкоди у її спілкуванні з дитиною, встановлений графік побачень ним не виконується. Одночасно із врахуванням того, що вона вже переїхала до України на постійне місце проживання, має бажання більше часу проводити зі своїм сином, бачитись з ним, встановлений органом опіки та піклування графік її також не влаштовує. Відтак просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та у спілкуванні з ним. При цьому просить суд визначити спосіб її участі у вихованні та спілкуванні з сином встановивши наступний графік, в тому числі адаптаційний період: - протягом перших двох місяців: кожен понеділок та четвер з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 год., з можливістю забирати дитину із дошкільного або іншого навчального закладу, в якому на цей час перебуває дитина, при цьому мати зобов`язана попередити батька дитини засобами телефонного зв`язку або повідомленням; перший та третій тиждень місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. суботи, з 10 год. 00 хв. неділі до 19 год. 00 хв. неділі, без можливості ночівлі дитини за фактичним місцем проживання матері. В подальшому: - кожен понеділок та четвер з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., з можливістю забирати дитину із дошкільного або іншого навчального закладу, в якому на цей час перебуває дитина, при цьому мати зобов`язана попередити батька дитини засобами телефонного зв`язку або повідомлень; - перший та третій тиждень місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. неділі з можливістю ночівлі дитини за фактичним місцем проживання матері; - у період шкільних канікул - половину часу таких канікул за місцем проживання матері, з можливістю поїздок до м. Дрогобич. При цьому мати повинна завчасно повідомити батька дитини про свій намір забрати дитину на відпочинок, а також інформувати його про місце перебування дитини, стан здоров`я дитини під час відпочинку та на прохання батька забезпечити йому телефонний зв`язок дитиною; - три години в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят; - зобов`язати [PERSON] надати [PERSON] можливість спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного зв`язку та забезпечити безперешкодний доступ [PERSON] до місця проживання [PERSON] , [INFO] , у випадку погіршення його стану здоров`я (захворювання будь-якої етимології). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.08.2023 року цей позов надіслано за підсудністю до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2023 року цивільна справа передана судді Заболотному А.М. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2023 року позов було залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позову. 12.09.2023 року за допомогою системи «Електронний суд» представником позивача на виконання ухвали про залишення позову без руху було виправлено недоліки позову. Ухвалою суду від 13.09.2023 року позовну заяву постановлено прийняти до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 12.10.2023 року та відкладено на 20.10.2023 року. 20.09.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Попович М.І., про залучення до участі в розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування - виконавчий комітет Мукачівської міської ради. 26.09.2023 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Попович М.І., надійшла заява про участь у підготовчому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів «EasyCon». Цього ж дня від адвоката Попович М.І. за допомогою системи «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 27.09.2023 року заяву представника позивача [PERSON] , адвоката Попович М.І., про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено. 10.10.2023 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] , адвоката Попович М.І., надійшло клопотання про долучення доказів. 20.10.2023 року від представника відповідача, адвоката Волошин Л.Я., до суду надійшло ряд клопотань, зокрема, клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та заява про виклик свідків. В ході підготовчого засідання протокольною ухвалою суду від 20.10.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Попович М.І., задоволено, долучено до справи докази та залучено до участі в розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування - виконавчий комітет Мукачівської міської ради. Ухвалою суду від 20.10.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Волошин Л.Я., про призначення судово-психологічної експертизи відмовлено, заяву про виклик свідків задоволено. Також ухвалою суду від 20.10.2023 року підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 22.11.2023 року, та відкладено на 15.12.2023 року, на 17.01.2024 року, на 01.02.2024 року, на 21.02.2024 року, на 07.03.2024 року та 14.03.2024 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. При цьому пояснила, що спочатку сімейні відносити у них були добрі, однак через погіршення стану здоров`я чоловіка змушена була виїхати на роботу до Німеччини для того щоб утримувати свою сім`ю. Після того як у 2023 році повернулася до України [PERSON] не зважаючи на домовленість почав чинити перешкоди у зустрічах і побаченнях з сином, вона не могла зв`язатися з сином засобами зв`язку. У зв`язку з цим вона зверталася до поліції та до органу опіки та піклування із заявою про встановлення графіку побачень із сином. [PERSON] навіть після про встановлення відповідного графіку побачень із сином продовжив чинити перешкоди у її спілкуванні з дитиною. На цей час так як вона вже постійно проживає в Україні, має бажання більше часу проводити зі своїм сином, бачитись з ним, встановлений графік її також не влаштовує. У зв`язку з цим просить визначити запропонований нею графік. Також просить врахувати суд, що син тривалий час піддавався батьківському впливу, батько дитини налаштовує сина проти неї. Жодних доказів про те, що її спілкуванням з сином негативно впливає на дитину, [PERSON] не подано. При цьому погоджується з тим, що син проживає з батьком, жодних претензій з цього приводу у неї немає. Представник позивача, адвокат Попович М.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, та просила суд їх задовольнити. Додатково наголосила, що [PERSON] всілякими методами чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною. При цьому самого факту звернення позивача до суду достатньо для того щоб вважати, що батько дитини чинить перешкоди матері у спілкуванні з дитино. Окремо наголосила на тому, що повідомлене дитиною в ході судового розгляду слід сприймати крізь призму того, що хлопчик тривалий час проживає тільки з батьком та піддавався його впливу, який в свою чергу налаштовував його проти матері. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду проти позову заперечив. При цьому пояснив, що жодних перешкод матері дитини не чинить та не заперечує проти її спілкування з сином. Також пояснив, що фактично його колишня дружина покинула його та малолітнього сина, коли йому тільки виповнилося три роки, виїхавши за кордон. Весь цей час до 2023 року вона не цікавилась долею та станом здоров`я дитини. З самого народження [PERSON] не сприймала свого сина, залишила в пологовому, постійно давала якісь лікарські препарати, у зв`язку з чим дитина дуже часто хворіла. Тепер, у зв`язку з тим, що його колишня дружина почала втручатись у їх життя, син став замкнутим, довелось відвідувати психолога. Зауважив, що наразі в нього є повноцінна сім`я і теперішню його дружину син [PERSON] називає матір`ю, а та в свою чергу ставиться до нього як до рідного, з любов`ю. Додатково пояснив, що син не виявляє бажання до особистих зустрічей та спілкування з матір`ю. Щодо запропонованого позивачем у позовній заяві способу участі останньої у вихованні дитини та графіку побачень, вважає, що такий буде вкрай обтяжливим для дитини. Представник відповідача, адвокат Волошин Л.Я., в ході судового розгляду просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що участь матері в житті дитини негативно відображається на психологічному стані дитини, дитина не сприймає [PERSON] як маму. В судове засідання, призначене на 14.03.2024 року, не з`явилася, подавши до суду заяву в якій просила провести судовий розгляд без її та відповідача участі, врахувавши їхню позицію щодо вирішення спору. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, із врахуванням думки дитини, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та в цей період у них народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії серії [NUMBER] від 04.02.2021 року. В подальшому спільне життя у сторін не склалось, в результаті чого рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 року шлюб між ними було розірвано та місце проживання дитини визначено разом з батьком. Судом також встановлено, що відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 02.08.2019 року [PERSON] не заперечує та дає свою згоду на проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком та не проти реєстрації постійного проживання дитини по місцю реєстрації його батька. Згідно з нотаріально засвідченої заяви від 02.08.2019 року [PERSON] повідомив, що під час проживання з ним малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , перешкоди для зустрічей і побачень дитини з мамою чинити не буде. При цьому суд зауважує, що спірних питань щодо місця проживання дитини, визначеного рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 року, у сторін немає. Разом з тим між [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу способу участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Отже, під час розгляду справ суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 466/1017/20). При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами 1-3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. З огляду на ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). Таким чином, вирішуючи цей спір, суд виходить з рівності прав та обов`язків матері та батька у вихованні дитини одночасно враховуючи, що така рівність не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4 ст. 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У зв`язку із зазначеним судом встановлено наступне. Так, [PERSON] звертаючись до суду з цим позовом зазначає про те, що [PERSON] чинить їй перешкоди у вихованні сина та у спілкуванні з ним. В свою чергу сторона відповідача заперечує таку обставину, зазначає про відсутність будь-яких перешкод у матері на спілкування з дитиною, а відтак вважають про відсутність підстав для звернення з позовом до суду. На підтвердження своєї позиції [PERSON] подала до суду такі докази. Довідку від 27.04.2023 року про результати розгляду матеріалів ЄО Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області № 3458 від 18.04.2023 року у відповідь на звернення [PERSON] відповідно до якої встановлено, що працівниками Мукачівського РУП було проведено профілактично-виховну бесіду з батьком дитини, роз`яснено про рівні права батьків у вихованні дитини та запропоновано звернутись до суду для остаточного прийняття рішення щодо постійного місця проживання дитини, оскільки в цьому випадку наявні цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку. Рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 25307-23 від 11.07.2023 року про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Вказаним рішенням вирішено встановити [PERSON] порядок її побачень з сином [PERSON] . Талон-повідомлення Єдиного обліку № 6773 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію зі змісту якого встановлено, що 18.07.2023 року в чергову частину Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява від [PERSON] , яка просить прийняти міри до колишнього чоловіка [PERSON] який не дозволяє заявниці бачитись з їх спільною дитиною. Також встановлено, що [PERSON] зверталася до уповноважених підрозділів Ужгородської міської ради та Мукачівської міської ради із заявами в який повідомляла про перешкоди у вихованні сина та у спілкуванні з ним. Так, відповідно до витягу з протоколу №15 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 30.08.2023 року вирішено письмово повідомити [PERSON] про необхідність дотримання ним графіку побачень [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням від 11.07.2023 року до прийняття судом відповідного рішення. Заява [PERSON] , адресована на ім`я директора Ужгородської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 7, в якій останній зазначає, що не дає згоди класному керівнику сина під час перебування дитини в школі відпускати на побачення з його матір`ю [PERSON] . Досліджені докази в сукупності спростовують твердження [PERSON] про відсутність будь-яких перешкод у [PERSON] на спілкування з сином, а відтак таке право позивача є порушене та підлягає судовому захисту. Так, в ході судового розгляду встановлено, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з сином, відповідач в свою чергу чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, тому справедливим та необхідним буде урегулювання конфлікту між батьками шляхом установлення певного режиму спілкування [PERSON] , [INFO] , із матір`ю. Відповідно до заявлених позовних вимог [PERSON] просить суд зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у вихованні та спілкуванні з сином шляхом визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином встановивши наступний графік, в тому числі адаптаційний період: - протягом перших двох місяців: кожен понеділок та четвер з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 год., з можливістю забирати дитину із дошкільного або іншого навчального закладу, в якому на цей час перебуває дитина, при цьому мати зобов`язана попередити батька дитини засобами телефонного зв`язку або повідомленням; перший та третій тиждень місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. суботи, з 10 год. 00 хв. неділі до 19 год. 00 хв. неділі, без можливості ночівлі дитини за фактичним місцем проживання матері. В подальшому: - кожен понеділок та четвер з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., з можливістю забирати дитину із дошкільного або іншого навчального закладу, в якому на цей час перебуває дитина, при цьому мати зобов`язана попередити батька дитини засобами телефонного зв`язку або повідомлень; - перший та третій тиждень місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. неділі з можливістю ночівлі дитини за фактичним місцем проживання матері; - у період шкільних канікул - половину часу таких канікул за місцем проживання матері, з можливістю поїздок до м. Дрогобич. При цьому мати повинна завчасно повідомити батька дитини про свій намір забрати дитину на відпочинок, а також інформувати його про місце перебування дитини, стан здоров`я дитини під час відпочинку та на прохання батька забезпечити йому телефонний зв`язок дитиною; - три години в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят; - зобов`язати [PERSON] надати [PERSON] можливість спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного зв`язку та забезпечити безперешкодний доступ [PERSON] до місця проживання [PERSON] , [INFO] , у випадку погіршення його стану здоров`я (захворювання будь-якої етимології). Так, відповідно до характеристики [PERSON] від 24.07.2023 року встановлено, що вона працювала з 17.03.2021 року по 29.09.2021 року в Обласному центрі комплексної реабілітації для дітей та осіб з інвалідністю Святого Пантелеймона, за час роботи зарекомендувала себе позитивно, справжнім професіоналом, відданим і люблячим свою справу. В матеріалах справи міститься перекладена з німецької на українську мову копія декларації [PERSON] за 2022 року якою підтверджується її офіційне перебування за кордоном у зв`язку з працевлаштуванням. Також довідкою, виданою районною асоціацією Червого Христа Вецлав (Німеччина), стверджується, що позивач працювала неповний робочий день у цій асоціації (нагляд за українськими біженцями в центрі прибуття) у період з 27.07.2022 року по 05.09.2022 року. Крім того встановлено, що [PERSON] періодично перераховувала грошові кошти на банківські реквізити відповідача [PERSON] з призначенням платежу «допомога дитині». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що перебуває з відповідачем у цивільному шлюбі, жодних перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] ніхто не чинить. До дитини відноситься як до рідного сина, він називає її мамою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є знайомою відповідача, про те, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином їй не відомо. Із наданих [PERSON] пояснень судом також встановлено, що на початку 2019 року вона виїхала до Німеччини з метою працевлаштування. Після цього короткостроково приїжджала до України на період відпусток. З липня 2023 року постійно проживає в м. Ужгород Закарпатської області. Таким чином судом встановлено, що фактично [PERSON] з чотирирічного віку сина була відсутня у його житті до її повернення на постійне місце проживання у липні 2023 року до України. У зв`язку з цим суд зауважує, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (ст.ст. 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. Так, в ході судового розгляду судом була з`ясована думка дитини за участі представника органу опіки та піклування за відсутності батьків. На запитання представника органу опіки та піклування хлопчик розказав, що крайні 5 років проживає з батьком, має свою окрему кімнату, забезпечений всім необхідним для свого розвитку. З ними разом проживає жінка, яку він називає мамою. Біологічну матір в ході розмови хлопчик постійно називає на ім`я « [PERSON] », особливого бажання бачитись та спілкуватись, в тому числі і по телефону, з біологічною матір`ю не виявляв. Також розказав про конфліктні ситуації батька та матері. В силу зазначених вище вимог суд не має права не враховувати думку дитини при вирішенні цього спору із врахуванням того, що хлопчик вже досягнув такого віку (8 років) коли має достатній рівень розуміння того, що відбувається навколо нього, в змозі вільно висловлювати свої думки та бажання. Разом з тим, небажання дитини спілкуватися з біологічною матір`ю суд розцінює як таке, що зумовлене тривалою відсутність матері в житті дитини. При цьому, інших передбачених законом, обмежень прав позивача на спілкування із малолітнім сином, суд не вбачає. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що участь позивача у вихованні та спілкуванні з сином є її незаперечним правом, взявши до уваги особу позивача, враховуючи інтереси її малолітнього сина, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із сином не буде перешкоджати інтересам останнього, зокрема нормальному розвитку, а тому вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та у спілкуванні з ним. Відтак слід визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: - шляхом встановлення побачень з дитиною кожен понеділок та четвер місяця з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. та кожні першу та третю суботу та неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. з можливістю матері забирати дитину з навчального закладу, в якому навчається дитина та із зобов`язанням матері дитини попередньо повідомляти про це батька дитини засобами зв`язку; - шляхом встановлення побачень з дитиною щорічно у день народження дитини та у день релігійних свят (12 Великих церковних свят) з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. або три години в інший за взаємним погодженням батьками час; - шляхом встановлення перебування з дитиною щорічно 10 днів поспіль у період літніх канікул за місцем проживання матері чи у м. Дрогобич Львівської області із зобов`язанням матері дитини попередньо повідомляти батька дитини засобами зв`язку про намір забрати дитину на відпочинок та в подальшому повідомляти батька про місце перебування дитини, стан здоров`я із забезпеченням телефонного зв`язку з дитиною; - шляхом зобов`язання батька дитини надання можливості спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку. Задовольняючи позовні вимоги частково та визначаючи спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином суд виходив також з такого. Суд відхиляє позицію відповідача щодо необхідності у присутності батька під час спілкування матері з сином, зважаючи на те, що присутність батька під час спілкування позивача з дитиною не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між позивачем та відповідачем. Більше того проведення зустрічей матері із сином виключно у присутності батька є необґрунтованим, оскільки це буде обмежувати права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування. До того ж позиція [PERSON] без надання належних доказів та за відсутності протипоказань у спілкуванні матері та сина є безпідставною. Враховуючи наведене, матір, яка проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Разом з тим із урахуванням психоемоційного стану дитини та фактичної відсутності протягом крайніх 5 років матері в житті дитини суд вважає, що визначення більш тривалих періодів перебування дитини з матір`ю, а саме можливістю ночівлі дитини за фактичним місцем проживанням матері на вихідних та половину часу шкільних канікул на цей час, виключається до тих пір поки між матір`ю та сином існують встановлені в ході судового розгляду вкрай віддалені відносини. При цьому для налагодження довірливих відносин між матір`ю та сином очевидно необхідний більш тривалий період ніж заявлений позивачем 2 місяці. Що стосується вимог в частині забезпечення безперешкодного доступу [PERSON] до місця проживання [PERSON] , [INFO] , у випадку погіршення його стану здоров`я (захворювання будь-якої етимології) слід зазначити, що такий доступ до місця проживання відповідача буде порушувати його право на особисте і сімейне життя. Щодо побачень позивача з сином у дні державних свят позивач в ході судового розгляду не змогла належним чином конкретизувати такі дні, обґрунтувати необхідність зустрічей з дитиною в такі дні. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та встановивши обставини справи робить висновок, що у вказаній частині вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки в це буде порушувати права відповідача, як батька дитини, та не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Встановлюючи зазначений графік участі позивача у спілкуванні з сином, суд вважає, що саме такий графік спілкування позивача із своїм сином буде найкраще враховувати інтереси самої дитини, його життя, зайнятість у процесі здобуття ним шкільної освіти, дозвіллі та відпочинку, відповідатиме віковим потребам дитини, та за сумлінного відношення матері до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі матері у процесі виховання дитини. Окремо суд зауважує, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 року у справі № 569/14585/21). У зв`язку з цим звертається увага на те, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial