Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким поділити між сторонами набуте в шлюбі майно, а саме два легкових автомобілі: автомобіль марки «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Просила визнати за нею право власності на автомобіль «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , залишивши таким чином в праві власності відповідача автомобіль марки «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Вказав, що зважаючи на те, що відповідач здійснив продаж двох автомобілів, що є спільною сумісною власністю подружжя, ще в період перебування сторін у шлюбі без згоди позивача, тим самим бажав уникнути поділу спільного між сторонами сумісного майна подружжя, виділення вказаних автомобілів по одному в натурі кожній із сторін є неможливим. Таким чином, через нові обставини по справі, первісний позов підлягає уточненню, а саме у зміні предмету позову на стягнення із відповідача1/2 частки грошових коштів вартості автомобілів, виходячи з їх ринкової вартості. Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року прийнято до провадження заяву представника позивача про зміну предмета позову. Вимоги позивач мотивувала тим, що між нею та відповідачем 31 липня 2004 року укладений шлюб зареєстрований Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 03 березня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя. В період шлюбу сторони набули спільне сумісне майно подружжя: а саме два легкових автомобілі: автомобіль марки «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Обидва автомобіля були зареєстровані на ім`я відповідача. Домовленості щодо розподілу автомобілів після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто. Крім того, після подачі позову до суду позивач дізналася, що відповідач продав вказані автомобілі 23.12.2022 без згоди на це позивача. Враховуючи продаж автомобілів, провести їх експертну оцінку для визначення вартості кожного з них не представляється можливим, тому позивач визначив ринкову вартість автомобілів за допомогою моніторингу основних сайтів України, що спеціалізуються на продажу бувших у користуванні автомобілів, інформація з яких є загальнодоступною, відкритою та загальновідомою. Враховуючи співвідношення курсу гривні до долару США, вартість автомобіля марки «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску, позивач визначила в розмірі 393750,00 гривень, вартість автомобіля марки «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску визначила також в розмірі 393750,00 гривень. Таким чином, враховуючи вартість автомобілів, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію вартості автомобілів при розподілі спільного сумісного майна подружжя в розмірі 393750,00 гривень. Представник відповідача надала відзив на позов, відповідно до якого заперечила проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказала, що автомобіль марки «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як придбаний за особисті кошти відповідача в період роздільного проживання сторін та фактичного припинення шлюбних відносин. Кошти на придбання автомобіля відповідачем позичені у знайомого [PERSON] в сумі 12000 доларів США. Так, для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Припинивши шлюбні відносини наприкінці 2021 року сторони в добровільному порядку розділили спільне майно подружжя. За домовленістю між ними позивачу залишився придбаний ними у шлюбі та оформлений на її ім`я будинок [ADDRESS] , а відповідачу автомобіль марки «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску. З почату воєнних дій чоловік забезпечив своїй родині евакуацію з тимчасово окупованої території запорізької області до безпечного регіону Львівської області, де власним коштом винаймав житло, через що у нього утворилися чималі борги. Крім того, позивач стягла з відповідача аліменти в розмірі 50% від його заробітку (доходу) на утримання дітей. За таких умов [PERSON] не зміг своєчасно повернути позичені кошти, тому продав автомобіль та повернув [PERSON] позичені гроші, а той в свою чергу повернув розписку про отримання у нього в борг коштів написану 20 грудня 2021 року. Також одночасно відповідачем був проданий автомобіль «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску за 49000 гривень, як такий, що прийшов у непридатний до експлуатації стан за віком та інтенсивністю експлуатації. Представник позивача надав відповідь на відзив, відповідно до якого вказав, що рішенням Шевченківського райсуду м. Запоріжжя від 03.03.2023 шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набрало законної сили 04.04.2023, тому обидва автомобілі були придбані під час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягають розділу к майно набуте в період шлюбу. Добровільного розподілу спільного сумісного майна подружжя між сторонами не було. Житловий будинок [ADDRESS] придбаний сторонами в період шлюбу на даний час знаходиться на території, що перебуває під окупацією, тому перебуває у невизначеному правовому статусі. Доводи відповідача про отримання 20.12.2021 в борг 12000 доларів США на придбання ним автомобіля, позивач вважає нічим іншим, як нерозумним способом уникнути поділу спільного сумісного майна подружжя. Про отримані в позику кошти, як і про самого [PERSON] , позивач ніколи не знала, вважає, що стороння людина не могла позичити таку велику суму грошей. Якби [PERSON] був знайомим її колишнього чоловіка, вона б про нього принаймні знала. Щодо припинення подружніх стосунків, то позивач зазначає, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя про розірвання шлюбу, сторони припинили шлюбні відносини 01.01.2022, а отже факт придбання автомобіля «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску 23.12.2021 в період спільного проживання сторін по справі як подружжя підтверджується вказаним рішенням. Заборгованість у відповідача не могла утворитися через оплату ним коштів за проживання родини у Львівській області, так як родина проживала там безкоштовно, сплачувала лише за комунальні послуги сама позивачка. Також не відповідають дійсності твердження відповідача проте, що автомобіль був у поганому технічному стані, через що він вимушений був його продати. Технічний стан автомобіля під час продажу не підтверджений доказами. На підтвердження наявності доходу представник позивача надав довідку про працевлаштування позивача, яка з 30 червня 2006 року по час видачі довідки 11.01.2024 безперервно працює в структурному підрозділі Мелітопольська колійна машинна станція філії «Центр з будівництва та ремонту колії» і займає посаду помічника начальника з кадрових питань. Ухвалою суду від 16.11.2023 року за клопотанням представника відповідача було змінено порядок розгляду справи із спрощеного позовного провадження на загальне позовне провадження та призначено до підготовчого розгляду . Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити в повному обсязі, врахувати витрати на правову допомогу. Також у судовому засіданні представник позивача зазначив, що твердження відповідача стосовно отриманних у борг грошових коштів є безпідставними. так як його довірителю не відома особа яка передавала у борг гроші на придбання автомобіля і вважає що автомобіль фольцваген "джетта" є безумовно спільною сумісною власністю подружжя крім того фак не проживання подружжя на момент придбання даного автомобіля нічим не спростовується. Представник відповідача в судовому засіданні визнала вимоги позову частково. Просить задовольнити лише в частині розподілу як спільного сумісного майна подружжя автомобіля Renault» модель «Duster» 2013 року випуску, в задоволенні іншої частини вимог просить відмовити, так як він придбаний за особисті кошти відповідача в тому числі за отримані у борг про що свідчить розписка (про отримання [PERSON] у борг від [PERSON] 12000 дол. США), оригінал розписки знаходиться на руках у [PERSON] , так як борг повернуто. Крім того факт спільного не проживання подружжя [PERSON] підтверджуються рішеннями про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, в яких зазначено що не проживають разом з кінця 2021 року. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 31 липня 2004 року Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції. Мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 03 березня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя. В 2013 році [PERSON] придбано автомобіль марки «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 24.07.2013 Мелітопольським МРЕВ Запорізької області. Вказаний автомобіль 23.12.2022 в ТСЦ 3541 РСЦ ГСЦ УМВС в Кіровоградській області перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ. Сторони не заперечують, що автомобіль придбаний ними в період шлюбу та є спільною сумісною власністю майна. Ринкова вартість автомобіля визначена позивачем на підставі моніторингу основних сайтів України, що спеціалізуються на продажу бувших у користуванні автомобілів, враховуючи співвідношення курсу гривні до долару США, в розмірі 393750,00 гривень. Відповідач не заперечив визначення вартості автомобіля та визнав вимоги щодо його розподілу. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України). Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Разом з цим, відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст.63 СК України). Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого з подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007, згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. На підставі викладеного суд вважає доведеним в судовому засіданні факт придбання сторонами за час перебування у шлюбі автомобіля марки «Renault» модель «Duster» 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Але враховуючи те, що автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача, остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про поділ автомобіля марки «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , як спільної сумісної власності подружжя, суд встановив наступне. Автомобіль марки «Volkswagen» модель «Jetta» 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] придбаний [PERSON] 23.12.2021, зареєстрований 23.12.2023 ТСЦ 2347. Вказаний автомобіль 23.12.2022 в ТСЦ 3541 РСЦ ГСЦ УМВС в Кіровоградській області перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ. Відповідно до наданої суду розписки від 20.12.2021, [PERSON] отримав в борг від [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 12000 доларів США, зобов`язався повернути до грудня 2022 року. Відповідач стверджує, що вказані кошти були позичені ним в період коли сторони припинили сумісне проживання. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 01.01.2022, про що в позовній заяві вказала сама позивачка. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2022 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей. Рішенням встановлено, що позивач вказала, що з кінця 2021 року шлюбні відносини між сторонами припинені, однією сім`єю не проживають, не ведуть сумісне господарство. За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Як зазначалося вище, зі змісту ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 та ст.63 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.11.2018 у справі №372/504/17, діє абсолютна презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як слідує з висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.02.2019 у справі №464/7011/16-ц, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині другій\~статті 89 ЦПК України\~встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Суд вважає відповідачем доведений факт роздільного проживання сторін станом на 23.12.2021 на час придбання автомобіля марки «Volkswagen» модель «Jetta», державний реєстраційний номер [NUMBER] та наявність в нього особистих коштів на придбання такого автомобіля. Розірвання шлюбу в судовому порядку лише офіційно підтверджує саме факт розірвання шлюбу, однак припинення шлюбних відносин може бути доведено іншими доказами. Так, відповідачем доведено, що позивач звертаючись до суду із заявою про стягнення з нього аліментів сама визнала факт припинення шлюбних відносин з кінця 2021 року, тому спірний автомобіль був придбаний відповідачем в період, коли сторони разом уже не проживали, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали. Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене,\~в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тому в частині стягнення з відповідача компенсації за частину автомобіля марки «Volkswagen» модель «Jetta», державний реєстраційний номер [NUMBER] як спільного сумісного майна подружжя необхідно відмовити. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Представник позивача просить при ухваленні рішення врахувати понесені позивачем витрати на правову допомогу, однак доказів понесених витрат не надав. На підставі викладеного та

Outcome: partial