Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину починаючи від дня пред`явлення даної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що він 17.08.2005 року зареєстровав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №23. Позивач та Відповідач мають спільних дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №05); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №972). Рішенням Білгород-Дністровського міськраойнного суду Одеської області від 19.07.2022 року №495/4053/22 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 серпня 2005 року виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №23. Позивач вказує, що після припинення спільного проживання Відповідачка взагалі перестала проявляти увагу до спільних дітей, цікавиться їх здоров`ям та розвитком, бути присутнім у житті сина та доньки. На даний час спільні діти [PERSON] та [PERSON] проживають із Позивачем та перебувають на утриманні Позивача, а також перебувають на самостійному вихованні Позивача. При цьому, відповідачка [PERSON] не проявляє до дітей уваги, не цікавиться їх життям, розвитком та вихованням. Зі сторони відповідачки відсутня повага до сина і доньки, інтерес до виховання дітей. Позивач зазначає, що тривалий час [PERSON] піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей, не спілкуються із [PERSON] та [PERSON] в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, також не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню сином та донькою загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною й протиправною поведінкою, показує поганий приклад і створює небезпеку для їх життя і здоров`я, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Також вказує, що відповідачка по відношенню до дітей ставиться погано, відсутня повага до дітей з боку матері. Позивач неодноразово проводив з Відповідачем бесіду стосовно прояву зацікавленості до сина та доньки, просив з повагою ставитись до дітей, цікавиться їх здоров`ям, розвитком, вихованням, водночас всі прохання Позивача Відповідачка [PERSON] ігнорує. Відповідачка не надає жодних грошових коштів на утримання дітей. Таким чином відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що проживає разом з дітьми у власному житлі, за адресою: [ADDRESS] . В квартирі наявні усі зручні умови для проживання дітей разом з батьком, діти мають власну кімнату. Позивач має постійне місце роботи, працює за приватним наймом, у зв`язку із чим самостійно забезпечує дітей усім необхідним, оскільки діти перебувають на його самостійному утриманні. Водночас, Відповідачка [PERSON] на протязі останнього року ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не бере участі у вихованні сина та доньки, не піклується про них, тому є доцільним позбавленням Відповідачки [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина та доньки. Таким чином, такі обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду нотаріально засвідчену заяву відповідно до якої вказує, що вона повністю визнає позовну заяву та обставини, на які посилається позивач, не заперечує проти задоволення вимог в повному обсязі, в саме, взнає вимоги щодо позбавлення її батьківських прав відносно дітей - сина [PERSON] та доньки [PERSON] та стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання дітей. Справу просить розглядати без її участі за наявними у справі доказами. Вказує, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 02.04.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 29.03.2024 року №28, відповідно до якого зазначається, що питання про позбавлення [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини при виконкомі Мологвіської сільської ради. Члени комісії дійшли згоди, що є факт свідомого та умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків та вагомі підстави щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] 17.08.2005 року зареєстровав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №23. Позивач та Відповідач мають спільних дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №05); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №972). Рішенням Білгород-Дністровського міськраойнного суду Одеської області від 19.07.2022 року №495/4053/22 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 серпня 2005 року виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №23. Позивач вказує, що після припинення спільного проживання Відповідачка взагалі перестала проявляти увагу до спільних дітей, цікавиться їх здоров`ям та розвитком, бути присутнім у житті сина та доньки. На даний час спільні діти [PERSON] та [PERSON] проживають із Позивачем та перебувають на утриманні Позивача, а також перебувають на самостійному вихованні Позивача. При цьому, відповідачка [PERSON] не проявляє до дітей уваги, не цікавиться їх життям, розвитком та вихованням. Зі сторони відповідачки відсутня повага до сина і доньки, інтерес до виховання дітей. Позивач зазначає, що тривалий час [PERSON] піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей, не спілкуються із [PERSON] та [PERSON] в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, також не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню сином та донькою загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною й протиправною поведінкою, показує поганий приклад і створює небезпеку для їх життя і здоров`я, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Також вказує, що відповідачка по відношенню до дітей ставиться погано, відсутня повага до дітей з боку матері. Позивач неодноразово проводив з Відповідачем бесіду стосовно прояву зацікавленості до сина та доньки, просив з повагою ставитись до дітей, цікавиться їх здоров`ям, розвитком, вихованням, водночас всі прохання Позивача Відповідачка [PERSON] ігнорує. Відповідачка не надає жодних грошових коштів на утримання дітей. Таким чином відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що проживає разом з дітьми у власному житлі, за адресою: [ADDRESS] . В квартирі наявні усі зручні умови для проживання дітей разом з батьком, діти мають власну кімнату. Позивач має постійне місце роботи, працює за приватним наймом, у зв`язку із чим самостійно забезпечує дітей усім необхідним, оскільки діти перебувають на його самостійному утриманні. Водночас, Відповідачка [PERSON] на протязі останнього року ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не бере участі у вихованні сина та доньки, не піклується про них, тому є доцільним позбавленням Відповідачки [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина та доньки. Таким чином, такі обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав. Під час розгляду справи відповідачка [PERSON] позов [PERSON] та обставини, на які позивач посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] як матері неповнолітньої дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] та доньки [PERSON] та протиправної поведінки по відношенню до дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без поважних причин залишивши їх без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачку права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину починаючи від дня пред`явлення даної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню, у зв`язку із чим слід позбавити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей.

Outcome: approved