Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.07.2020 року [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Кредобанк» кредитний договір № CL-284799, згідно з яким отримала кредит, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти на умовах строковості, поворотності, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежів сумі, строки та на умовах, що передбачені умовами погашення кредиту. Відповідно до пункту 2.1. договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 500 000 грн. на строк до 28 липня 2025 року. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 11.05.2023 року заборгованість становить 593 581 грн. 78 коп., тому позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2023 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.02.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію подала до суду заяву від 29.02.2024 року, згідно якої визнає позовні вимоги в розмірі 593 581 грн. 78 коп. Розгляд справи просила проводити за її відсутності. Оскільки у судове засідання учасники справи не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 29.07.2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-284799, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти на умовах строковості, поворотності, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежів сумі, строки та на умовах, що передбачені умовами погашення кредиту. Відповідно до пункту 2.1. договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 500 000 грн. на строк до 28 липня 2025 року. Відповідно до пункту 2.5 договору, для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до пункту 4.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 відсотків річних. Пунктами 6.1 договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором. Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором кредиту № СL-284799 від 29.07.2020 року, позичальник своїх зобов`язань в повній мірі за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 11.05.2023 року заборгованість становить 593 581грн. 78 коп. (прострочена заборгованість за основним боргом 419 750, 57 грн. та 173 831,21 грн. прострочені проценти за основним боргом). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Частиною першою статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 593 581грн. 78 коп. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Так, банком було направлено 04.04.2023 року відповідачу досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за кредитним договором, яка останньою була залишена без реагування, будь-якої відповіді [PERSON] не надала, заборгованість не погасила. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних обставин, а також ураховуючи те, що відповідач приведені позивачем обставини не спростував, позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи визнання позову відповідачем, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним за подання позову судового збору (8 903, 72 грн.), що становить 4 451, 86 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (4 451, 86 грн.) слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved