Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ» України», у якому просив стягнути на його користь на відшкодування майнової шкоди суму в розмірі 124 785 грн 63 коп., компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000 грн 00 коп., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 серпня 2017 року близько 13 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався в денний час доби, в ясну сонячну погоду без опадів по асфальтованій сухій проїзній частині автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» зі сторони м. Вознесенськ у напрямку м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Рухаючись на перехресті автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» та дороги до м. Южноукраїнськ, відповідач в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 16, 3 ПДР України, дорожньої розмітки 1.13 розділу 34.1 ПДР України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.13 розділу 34.1 ПДР України з метою надати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещувальній дорозі, не впевнився, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, хоча міг та повинен був це робити, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в цей час рухався в межах власної смуги руху у напрямку від міста Первомайськ до міста Вознесенськ. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді: уламкового перелому вертлюжної западини зліва зі зміщенням, струсу головного мозку з раною в ділянці лоба та саднами в ділянці голови, рани в ділянці лівого колінного суглобу, які утворились в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 вересня 2020 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017150120000778 від 18 серпня 2017 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито. У свою чергу, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ» України» (поліс № АК 5764007 від 02 березня 2017 року). Ліміт страхової відповідальності згідно з полісом за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складає 100 000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн. У подальшому Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ» України» було відкрито страхові справи № 185277 та № 46235. Відповідно до звіту № SOS_-170901-0049679 від 16 вересня 2017 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Toyota Camry, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 224 785 грн 63 коп. На підставі зазначеного звіту ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відшкодувало позивачу у межах ліміту відповідальності матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн 00 коп. та шкоду, заподіяну здоров`ю позивача, у зв`язку зі встановленням йому стійкої втрати працездатності (3 група інвалідності) у розмірі 38 400 грн 00 коп. У свою чергу, позивач вважає, що відповідач як винуватець дорожньо-транспортної пригоди має відшкодувати йому залишок матеріального збитку в розмірі 124 785 грн 63 коп. Разом з цим, отримавши ушкодження здоров`я, позивач зазнав фізичного болю та страждань, які підлягають відшкодуванню відповідачем. Крім тілесних ушкоджень, внаслідок вказаної події позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у постійному відчутті фізичного болю, психологічних стражданнях, порушенні душевної рівноваги, постійному хвилюванні, знервованості, переживаннях. 05 жовтня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України). Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Кравченко О.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених вимог не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ» України» у судове засідання не з`явився, правом подати письмові пояснення щодо предмета спору з викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову не скористався. На підставі ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Отже, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено статтею 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. 03 вересня 2020 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області постановлено ухвалу, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017150120000778 від 18 серпня 2017 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито. З описової частини вищевказаної ухвали суду вбачається, що 17 серпня 2017 року близько 13 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався в денний час доби, в ясну сонячну погоду без опадів по асфальтованій сухій проїзній частині автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» зі сторони м. Вознесенськ у напрямку м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Рухаючись на перехресті автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» та дороги до м. Южноукраїнськ, водій [PERSON] в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 16, 3 ПДР України, дорожньої розмітки 1.13 розділу 34.1 ПДР України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.13 розділу 34.1 ПДР України з метою надати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещувальній дорозі, не впевнився, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, хоча міг та повинен був це робити, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в цей час рухався у межах власної смуги руху у напрямку від міста Первомайськ до міста Вознесенськ. У результаті ДТП водій автомобіля «Toyta Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді: уламкового перелому вертлюжної западини зліва зі зміщенням, струсу головного мозку з раною в ділянці лоба та саднами в ділянці голови, рани в ділянці лівого колінного суглобу, які утворились в умовах ДТП. Ухвала Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 вересня 2020 не скасована та набрала законної сили в установленому законом порядку. За нормою частини п`ятої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу«Opel Astra» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ» України» на підставі полісу № АК 5764007 від 02 березня 2017 року. Відповідно до страхового акта № UA2017081700027/L01/03 від 14 вересня 2020 року за договором страхування № АК 5764007 від 02 березня 2017 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування у сумі 100 000 гривень 00 копійок. Відповідно до страхового акта № АК.5764007.L0001/03 від 04 січня 2021 року за договором страхування № АК 5764007 від 02 березня 2017 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, у сумі 38 400 гривень 00 копійок. Згідно зі звітом № SOS_-170901-0049679 від 16 вересня 2017 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, проведеним на замовлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ» України», матеріальний збиток, завданий автомобілю «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , у результаті його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди складає 224 785 гривень 63 копійки. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відповідно до підпункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Правова позиція викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18),від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). У постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у цивільній справі №591/3152/16-ц, зазначено, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів. При цьому у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц Верховний Суд також зазначив, що «...у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, шо понесла відповідні витрати». Частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 Цивільного процесуального кодексу України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 Цивільного процесуального кодексу України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з частиною 2 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За наведених та встановлених обставин, суд бере за основу, як доказ, звіт № SOS_-170901-0049679 від 16 вересня 2017 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, відповідно до якого розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження складає 224 785 гривень 63 копійки. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ» України» складено страховий акт № UA2017081700027/L01/03 від 14 вересня 2020 року, з якого вбачається, що ліміт відповідальності на момент події складав 100 000 гривень 00 копійок. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд доходить висновку, що оскільки ліміт регламентної виплати становить станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 100 000 гривень 00 копійок, а розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження складає 224 785 гривень 63 копійки, то відповідно до положень статті 1194 Цивільного кодексу України відповідачем [PERSON] підлягає відшкодуванню позивачу вартість матеріального збитку у розмірі 124 785 гривень 63 копійки. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована або шляхом здійснення щомісячних платежів. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлення третьої групи інвалідності з 11 вересня 2020 року, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень 00 копійок є надто завищеним, тому суд доходить висновку, що за вказаних обставин відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень 00 копійок є достатнім, обґрунтованим та таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого. Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ» України», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 984 гривні 80 копійок, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову на підставі пунктів 2, 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial