Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

В травні 2023 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні дитини. Свої вимоги мотивував тим, що 17.03.2017 між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В квітні 2023 [PERSON] без його відома та дозволу разом з донькою покинула територію України та виїхала до Словацької Республіки, що порушує його права як батька. [PERSON] чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою [PERSON] шляхом відібрання та вимкнення засобів зв`язку та безпідставно відмовляється повертатись з дитиною до місця її та доньки постійного проживання. [PERSON] зазначає, що досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається, вжиті позивачем заходи щодо мирного вирішення питання про добровільне повернення відповідачем [PERSON] малолітньої доньки до постійного місця проживання в Україні не дали результатів, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просив суд: - визнати незаконним утримання на території Словацької Республіки малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати [PERSON] повернути малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , до місця її постійного проживання в Україні протягом 10 (десяти) днів з дати отримання нею повного тексту рішення; - якщо [PERSON] відмовиться повертати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , відібрати дитину і передати дитину батькові [PERSON] для забезпечення повернення дитини на територію України; - покласти витрати, пов`язані з поверненням дитини до місця постійного проживання в Україні, на позивача [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та визначити наступні умови здійснення [PERSON] права на особисте виховання доньки шляхом: - особистого і безперешкодного спілкування з донькою за місцем її проживання в Україні, кожні три місяці у році, а також подорожувати разом з дитиною за згодою останньої та домовленістю з матір`ю - [PERSON] ; - особистого і безперешкодного спілкування з донькою засобами дистанційного зв`язку. Згідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2023 справу за позовом [PERSON] направлено до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності. 12.06.2023 відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду підсудність цивільної справи № 487/2960/23 за позовом [PERSON] визначено Ленінському районному суду м. Миколаєва. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 головуючою по справі визначено суддю Микульшину Г.А. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2023 позовну заяву [PERSON] залишено буз руху. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви 29.06.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі, зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 17.07.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що виїхала разом з донькою до Словацької Республіки на законних підставах в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України. Вважає, що примусове повернення дитини на територію України під час дії воєнного стану є неприйнятним, оскільки загрожує безпеці її життю і здоров`ю. Дитина повністю адаптована в Словацькій Республіці, вивчає мову, відвідує дошкільний навчальний заклад. Запропонований позивачем спосіб участі у вихованні дитини (кожні три місяці в році) не відповідає інтересам дитини, оскільки не відповідає графіку її навчання та порушить звичний спосіб її життя. Крім того посилалась на те, що позивач чинить їй перешкоди у проживанні у їх спільному будинку, іншого житла на території України вона не має. Також зазначала, що позивач не виконує свої обов`язки щодо утримання дитини. 18.07.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва за клопотанням позивача [PERSON] постановлено ухвалу про забезпечення позову. 24.07.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позов, згідно якого вона просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2023 [PERSON] відмовлено у прийнятті її зустрічного позову. 23.08.2023 від органу опіки і піклування Миколаївської міської ради надійшов висновок про усунення перешкод у вихованні дитини. 28.08.2023 на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження по даній справі. Свої вимоги мотивувала тим, що вона не має можливості особисто прибути до суду у строк до 20.10.2023, оскільки перебуває за кордоном, проте бажає особисто приймати участь у розгляді справи, особисто надати пояснення суду, подати докази на підтвердження своїх заперечень проти позову. Зазначає, що перебуває за кордоном з поважних причин - в зв`язку із введенням на території України воєнного стану та загрозою життю і здоров`ю внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації. У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження у справі. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.10.2023 відповідач [PERSON] приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду. 29.09.2023 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів, а саме про витребування у [PERSON] доказів утримання ним доньки [PERSON] , [INFO] , з квітня 2023 року по теперішній час. 01.11.2023 до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. В обґрунтування даної заяви посилається на те, що позивач вправі зменшити розмір позовних вимог до закриття підготовчого провадження у справі. Згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач [PERSON] просить вважати позовні вимоги наступними: - зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та визначити наступні умови здійснення ним права на особисте виховання доньки шляхом особистого і безперешкодного спілкування з нею за місцем її проживання в Україні, кожні три місяці у році, а також подорожувати разом з дитиною за згодою останньої та домовленістю з матір`ю; - особистого і безперешкодного спілкування з донькою засобами дистанційного зв`язку. Від відповідача [PERSON] на адресу суду 21.11.2023 надійшло клопотання про витребування доказів, а саме просила витребувати у Міністерства юстиції України матеріали перевірки, які були проведені Центром міжнародного захисту дітей та молоді The Center for the International Legal Protection of Children and Youth відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2023 прийнято до розгляду заяву [PERSON] від 01.11.2023 про зменшення розміру позовних вимог. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2023 відмовлено в задоволенні клопотань [PERSON] від 29.09.2023 та 21.11.2023 про витребування доказів. Також ухвалами суду від 23.11.2023 відмовлено у задоволені клопотань відповідача від 31.10.2023 про закриття провадження у справі та від 30.10.2023 про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі № 487/4777/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2023 задоволено клопотання [PERSON] від 08.09.2023 про долучення до матеріалів справи письмових доказів; закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позиція органу опіки і піклування стосовно вирішення даного спору викладена у раніше наданому до суду висновку. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04.03.2024 не з`явилась, на відеозв`язок не вийшла. Приймаючи участь у судовому засіданні 15.01.2024 відповідач просила його відкласти для з`ясування думки позивача щодо обставин справи, також просила призначити розгляд справи на будь-який понеділок, оскільки це єдиний день, коли вона може вийти на відеозв`язок із судом через графік її роботи (працює в Амазон, знаходячись у Словацькій республіці), що і було зроблено судом. 03.03.2024 [PERSON] направила через електронний суд клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в якому вона посилалась на те, що самостійно утримує двох дітей, у зв`язку з чим взяла на роботі додаткові нічні зміни у вихідні дні 02.03.2024 та 03.03.2024, оскільки такі оплачуються дорожче. Тому вона не може брати участь у судовому засіданні, оскільки фактично буде виснажена спати після нічних змін, які скінчуються о 06:00 год. та їй потрібно дістатися додому, оскільки вона проживає з дітьми у м. Нітра, а працює у м. Середь Словацької Республіки. Відповідних доказів щодо нічних змін суду не надала, додавши до клопотання лише докази щодо наявності у позивача заборгованості зі сплати аліментів. Неприпустимість зловживання процесуальними правами як принцип цивільного судочинства, п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК, забезпечується гарантіями дотримання судом усіх інших основних засад (принципів) цивільного судочинства, визначених у ч. 3 ст. 2 ЦПК. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі, є завданням саме державних органів (рішення Суду у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011). Справа перебуває у провадженні суду з 29.06.2023, підготовчі судові засідання у справі неодноразово відкладались за клопотанням відповідача. Також судом було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в судовому засіданні по суті спору і 15.01.2024 і справу призначено з урахуванням клопотання відповідача щодо графіку її роботи. Враховуючи викладене суд вважає, що причини неявки відповідача [PERSON] в судове засідання є неповажними, підстав для його відкладення, передбачених ст. 223 ЦПК України судом не встановлено, а тому в його задоволенні слід відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.03.2017, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 145,т. 2). Від спільного проживання сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 15, т. 1). Малолітня [PERSON] та її батьки зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 16, ч. 1). В зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та введенням воєнного стану відповідач [PERSON] разом із донькою [PERSON] виїхала за межі України - до Словацької Республіки, де отримали тимчасовий захист і проживають до теперішнього часу. Згідно свідоцтва про надання/продовження толерованого перебування на території Словацької Республіки, [PERSON] та [PERSON] мають дозвіл на толероване перебування на території Словацької Республіки на період з 17.03.2022 до 04.03.2024 (а.с. 6, 8, т. 2). У відповідності до договору про надання житла біженцям [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 206-212, т. 2). Як вбачається із фотознімків, долучених до матеріалів справи, вказане приміщення обладнане всім необхідним для дитини, в квартирі чисто, прибрано, наявне спальне місце для дитини, іграшки, одяг. У відповідності до повідомлення Дитячого садка від 19.06.2023, дирекція дитячого садка, Піарістіцка12 в м. Нітра, підтверджує, що [PERSON] , [INFO] , відвідує на постійній основі в навчальному році 2022/2023 четвертий клас дитячого садку. Дитина була зарахована на дошкільне виховання та навчання 13.09.2022 на постійній щоденній основі (а.с.5, т. 2). Відповідно до Підтвердження про відвідування дитячого садка. Дирекція дитячого садка П1рістіцка, 12 в м. Нітрі цим підтверджує, що [PERSON] відвідує дитячий садок в 2023/2024 навчальному році. Дитина приїхала з України до Словаччини разом з матір`ю [PERSON] та братом. Дирекція не може коментувати сімейну ситуацію, оскільки дитину до дитячого садка приводить і забирає брат, який ще не достатньо опанував словацьку мову. За інформацією, яку дирекція має від дитини, батько залишився в Україні працювати (а.с. 33, т. 2). Повідомленням Спортивного клубу при Спортивній восьмирічній гімназії Нітри від 18.10.2023 підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , є членом секції сучасної гімнастики СК СВГ Нітри (а.с. 96, т. 2). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.05.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] порушує його права як батька, чинить перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON] шляхом відібрання та вимкнення засобів зв`язку. [PERSON] зазначає, що досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається, вжиті позивачем заходи щодо мирного вирішення питання про участь батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею не дали результатів. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст. 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства») Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Між сторонами по справі - батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , існує спір щодо участі батька у вихованні доньки, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На цей час дитина проживає з матір`ю [PERSON] на території Словацької Республіки. Малолітня [PERSON] має тимчасовий прилисток у Словацькій Республіці, відвідує дитячий садок. Батько дитини [PERSON] , зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; за вказаною адресою створені належні умови для дитини. Відповідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб від 31.07.2023 № 25249/74.01-16/23-2 підстав, які б перешкоджали батьку [PERSON] виконувати батьківські обов`язки, не виявлено. Рішення суду або органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини [PERSON] з кимось із батьків не приймалось. Згідно з викладеним, беручи до уваги дію на території України воєнного стану, відповідно до ст.ст. 19, 141, 153, 157, 159, 161 Сімейного кодексу України, ст.16 ЗУ «Про охорону дитинства», п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним усунути перешкоди батьку [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та встановити йому графік спілкування з дитиною на території України: три місяці протягом року, святкові дні по черзі, з правом зміни порядку спілкування за взаємною домовленістю між батьками, з дотриманням умов безпечного перебування дитини під час воєнного стану в Україні (а.с. 194, т. 1). За допомогою повного доступу до ЄДРСР судом встановлено, що у провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області з 06.09.2023 перебуває справа № 487/4777/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, проте станом на час вирішення справи № 487/2960/23 рішення у ній не прийнято, ніяких інших судових рішень, ніж щодо відкриття провадження також. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54). У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів з малолітньою дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Судом встановлено судом, що після проголошення воєнного стану в Україні, відповідач [PERSON] з донькою [PERSON] змінила своє місце проживання і на даний час вони проживають за кордоном - в Словацькій Республіці. Обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з донькою, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток доньки, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися. Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідачка не має, хоч донька і проживає з нею. Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з донькою, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком. Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає її інтересам дітей, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час на території Словацької Республіки, графік навчання дитини, приймаючи до уваги повномасштабне вторгнення Російської Федерації та введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, з метою забезпечення безпеки дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. А саме необхідно визначити участь позивача у вихованні доньки [PERSON] наступним чином: з 01 липня кожного року протягом 21 календарного дня - за місцем проживання батька; святкові дні (день народження батька, день народження дитини, Різдво, Новий Рік, Великдень) - протягом 7 календарних днів почергово за місцем проживання кожного з батьків або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця), починаючи з Різдва за місцем проживання батька. При цьому, обґрунтованим і доцільним є відстрочення виконання рішення суду щодо визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном. Таке процесуальне рішення відповідає положенням ст. 267 ЦПК України і ухвалюється судом задля убезпечення дитини від загрози її життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою. На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати мати дитини [PERSON] організувати спілкування доньки [PERSON] з батьком [PERSON] в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного вівторка, четверга та суботи з 19:00 годин протягом 30 хвилин. Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 07.12.2023 у справі № 569/14585/21. На підставі викладеного, оскільки позивачем [PERSON] було зменшено розмір заявлених ним позовних вимог, позовні вимоги задоволено частково,

Outcome: partial