Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач 19.06.2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: витребувати у відповідача на користь позивача транспортний засіб «Mercedes-Benz GL 450», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 323500,00 грн., який був переданий [PERSON] на підставі договору фінансового лізингу №К234А!00000685 від 07.10.2021; стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 68043,17 грн. в рахунок компенсації вартості предмета лізингу та 27321,14 грн., відсотків за користування предметом лізингу. Позов обґрунтовано тим, що 07.10.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу автомобіля №К234А!00000685, відповідно до умов якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz GL 450», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п. 4.1 договору лізингу сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до п. 14.3. договору у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмету лізингу, виходячи з 360 днів у році. Пунктом 14.3 договору лізингу встановлено, що лізингові платежі включають в себе: 1) платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком 2; 2) винагороду за користування предметом лізингу у розмірі 20,0% річних від відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу за цим договором згідно з додатком 2. Сплату лізингових платежів лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок № [NUMBER] (п. 14.5. договору лізингу). 12.10.2021 року лізингодавець та лізингоотримувач підписали акт прийому-передачі предмету лізингу. Однак, лізингові платежі відповідачем у визначеному розмірі та строки не вносились. 01.12.2022 року у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на один календарний місяць, позивачем було направлено лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту, проте 05.01.2023 року поштове відправлення з вищевказаним повідомленням було повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання. Згідно п. 8.2.4. договору лізингу, якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу, а лізингодавець має право згідно зі ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. 01.12.2022 року оскільки лізингоодержувачем не було усунено подію дефолту, лізингодавець направив відповідачу повідомлення про розірвання договору лізингу з 01.01.2023 року. Станом на травень 2023 року предмет лізингу відповідачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачу невідоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідачем не сплачено, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 88). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 103). У судовому засіданні представник позивача - Тодуа Ш.Р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 07.10.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу автомобіля №К234А!00000685, відповідно до умов якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz GL 450», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п. 4.1 договору лізингу сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до п. 14.3. договору у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмету лізингу, виходячи з 360 днів у році. Пунктом 14.3 договору лізингу встановлено, що лізингові платежі включають в себе: 1) платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком 2; 2) винагороду за користування предметом лізингу у розмірі 20,0% річних від відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу за цим договором згідно з додатком 2. Сплату лізингових платежів лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок № [NUMBER] (п. 14.5. договору лізингу). 12.10.2021 року лізингодавець та лізингоотримувач підписали акт прийому-передачі предмету лізингу. Однак, лізингові платежі відповідачем у визначеному розмірі та строки не вносились. 01.12.2022 року у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на один календарний місяць, позивачем було направлено лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту, проте 05.01.2023 року поштове відправлення з вищевказаним повідомленням було повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання. Згідно п. 8.2.4. договору лізингу, якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу, а лізингодавець має право згідно зі ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. 01.12.2022 року оскільки лізингоодержувачем не було усунено подію дефолту, лізингодавець направив відповідачу повідомлення про розірвання договору лізингу з 01.01.2023 року. Станом на травень 2023 року предмет лізингу відповідачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачу невідоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідачем не сплачено. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» метою цього Закону є забезпечення захисту прав та законних інтересів лізингоодержувачів, лізингодавців, створення належного конкурентного середовища у сфері фінансового лізингу, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами у цій сфері, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п. 3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець має право: у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу та у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу - сплати неустойки у розмірі, встановленому цим Законом, за володіння та користування об`єктом фінансового лізингу за час прострочення повернення об`єкта фінансового лізингу, якщо інший розмір неустойки не визначений договором фінансового лізингу; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, у тому числі оплати ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу, та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства; вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу у разі невиконання лізингоодержувачем чи особою, яка отримала об`єкт фінансового лізингу від лізингоодержувача відповідно до цього Закону, обов`язку щодо належного використання об`єкта фінансового лізингу за договором фінансового лізингу. Відповідно до п. 3, 7 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов`язаний: своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі; у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, вимоги Позивача до Відповідача є обґрунтованими та підтверджуються зібраними по справі доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved