Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] , змінивши предмет позову в грудня 2023 року в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги тим, що з 14.05.2022 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано 16.06.2023 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Від вказаного шлюбу з відповідачкою має доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка у справі проживає з 01.05.2023 року в країні Польща, адреса йому не відома. За спільною донькою не доглядає, не піклується, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дитини. Фактично дитина деякий час проживала з ним за місцем реєстрації дитини, а тепер проживає за його місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 01.05.2023 року по теперішній час. Через те, що відповідачка ухиляється від своїх обов`язків, як мати, не приймає участі у вихованні дитини, не проживає разом із дитиною, місце проживання [PERSON] в країні [PERSON] , своєї адреси місця проживання в Польщі вона не повідомляє, тому вважає за необхідним юридично встановити місце проживання дитини за його місцем реєстрації. У зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 11.08.2023 року позовну заяву позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2023 року закрито підготовче провадження у справи та призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання призначене на 05 березня 2024 року не з`явився про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання призначене на 05 березня 2024 року не з`явився про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Подав клопотання в якому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Представник третьої особи СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ В ОСОБІ ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ просили розглянути справу без їх участі з врахуванням висновку про доцільність визначення проживання дитини разом з батьком. Від представника СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ В ОСОБІ ВИКОНКОМУ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ просили розглянути справу без їх участі з врахуванням висновку. Через канцелярію суду свідки [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо, подали письмові пояснення в яких зазначили, що дійсно [PERSON] піклується її рідний Батько [PERSON] . З кінця квітня 2023 року мати дівчинки [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, її місцезнаходження не відомо. [PERSON] возить [PERSON] у садочок, займається її вихованням, гуляє на дитячих майданчиках. Враховуючи згоду позивача та його представника, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.05.2022 року. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис 340 ( а.с. 11). У сторін народилася [INFO] донька [PERSON] , в свідоцтві про народження в графі батьки здійснено запис: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 12). За відомостями витягу з ДЕРЖАВНОГО РЕЄСТРУ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ ГРОМАДЯН ПРО ДЕРЖАВНУ РЕЄСТРАЦІЮ НАРОДЖЕННЯ відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України відомості про батька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у відповідності до ст. 126 СК України 21.01.2020 року, актовий запис № 72 та є громадянин України [PERSON] (а.с.13). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 15-16). Місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається із відмітки закордонного паспорту [PERSON] [INFO] вона перетнула кордон України (а.с.17-18). [PERSON] працює в ВСП «АВТОТРАНПОРТНИЙ ФАХОВИЙ КОЛЕДЖ КНУ» на посаді інженера - електрика, заробітна плата за 6 місяців складає 52 779, 94 гривень (а.с.20). За наданою характеристикою місця роботи ВСП «АВТОТРАНПОРТНИЙ ФАХОВИЙ КОЛЕДЖ КНУ» [PERSON] працює з 2021 року по теперішній час, за вказаний період роботи зарекомендував себе як досвідчений висококваліфікований фахівець, користується повагою серед колег, відзначається тактовністю, доброзичливістю у відносинах з колегами, до виконання посадових обов`язків ставиться сумлінно (а.с. 19). СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ В ОСОБІ ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ надано висновок № 550 в якому зазначено, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , буде відповідати інтересам дитини та вважають за доцільним (а.с. 38). До суду надано психолого - педагогічну характеристику на [PERSON] , [INFO] , в якій зазначено, що відносини дівчинки з татом доброзичливі, довірливі, фізичний розвиток дитини відповідає віку дитини. В дитячий садочок приводить [PERSON] та забирає її батько - [PERSON] , [INFO] . Дитина завжди приходить чиста, охайна, тато цікавиться успіхами доньки та її невдачами (а.с. 41). СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ В ОСОБІ ВИКОНКОМУ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ надано висновок в якому зазначено, що у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини поклалися на розсуд суду. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до частини 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Верховний Суд у своїй постанові від 22.06.2021 року по справі №347/1996/20 (провадження № 61-8155св21) при перегляді судових рішень щодо вирішення спору визначення місця проживання малолітньої дитини, висловив наступний правовий висновок: «У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Суд враховує надані позивачем докази про матеріально-побутові умови проживання, матеріальний стан, можливість позивача створити дитині умови для виховання і розвитку, виконання ним своїх батьківських обов`язків. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01 лютого 2024 року для малолітньої [PERSON] створені належні умови для проживання за адресою: [ADDRESS] . Актом від 28 лютого 2024 року засвідчено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] з малолітньою донькою з 2023 року. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, мати дитини з 01.05.2023 року виїхала до Республіки Польща, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України визначено, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору на користь позивачки. Отже, на користь позивача [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] судовий збір в розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Outcome: approved