Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 19 січня 2024 представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] , які є батьками позивача [PERSON] . На день смерті батька позивача, мати проживала разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] . З метою оформлення спадкових справ після смерті матері [PERSON] , позивач звернувся до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину на будинок, де проживали батьки, у зв`язку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, а сам будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. Вказує, що спірний будинок був збудований батьком позивача [PERSON] ще в 1973, про що свідчить виписка з погосподарської книги. Відтак, [PERSON] вважається такою, що набула право власності на майно після смерті чоловіка [PERSON] , тобто фактично вступила в управління спадковим майном, однак за життя не оформила право власності на нього. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, він звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, представник просить визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Заяви (клопотання) учасників справи. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник останнього - адвокат Грищенко Д.М. подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 67 ). Представник відповідача - Білопільської міської ради Сумського району Сумської області у підготовче судове засідання не з`явився. Міський голова надіслав клопотання про розгляд справу без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 44-45). Третя особа - приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Степаненко Т.І. у підготовче судове засідання також не з`явилась, долучила заяву про розгляд справи у її відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 46 ). Згідно із ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інших клопотань та заяв, пов`язаних з розглядом справи від учасників судового процесу до суду не надходило. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд враховує положення частини четвертої статті 206 ЦПК України, та вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Процесуальні дії у справі. 24 січня 2024 суддею постановлено ухвалу про залишення позову без руху (а. с. 32). Ухвалою від 02 лютого 2024 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання за правилами загального провадження (а. с. 38-39). Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , які перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 7 зворотній бік, 8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер в с. Куянівка Сумської області [INFO] (а. с. 3 зворотній бік), а [INFO] померла [PERSON] (а. с. 7). Згідно із випискою з погосподарської книги вбачається, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] збудований у 1973 році і належав [PERSON] . Документи на право власності не виготовлялись (а. с. 13 зворотній бік). За даними Куянівського старостату Білопільської міської ради станом на 15.09.2002 в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8 зворотній бік). Відповідно до довідки Філіалу «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] на праві власності за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 13). З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за вказаною вище адресою вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а. с. 14-23). Із висновку про вартість майна вбачається, що станом на 25.01.2024 оціночна вартість об`єкту - будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м становить 59 800 грн. (а. с. 35-36). Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Т.І. від 25.12.2023 вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа та реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником (а. с. 12). Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Т.І. заведено спадкову справу № 65/2023 після померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 9). Із витребуваної судом копії спадкової справи № 65/2023 встановлено, що за заявою [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON] відкрито спадкову справу, та видані свідоцтва на спадкове майно, а саме земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9-11, 47-65 ). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Висновки суду. Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. В свою чергу, позивач [PERSON] має право на спадщину на майно після матері [PERSON] , яка в свою чергу вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] , якому належав спадковий будинок на підставі записів у погосподарських книгах, але не може оформити його, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved