Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що 19.11.2005 з відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1957. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Протягом останнього часу відносини позивача з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння, будь-які спроби примиритися не дали результатів, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, строку на примирення він просить не надавати, а шлюб - розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від його представника надійшла до суду заява, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, від неї до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити (а.с. 18). Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксації не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 19.11.2005 сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1957, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 19.11.2005 серії [NUMBER] (а.с. 2). Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Протягом останнього часу відносини у сторін поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння, будь-які спроби примиритися не дали результатів, оскільки в них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, фактично шлюбні відносини припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем при поданні позову не було сплачено судовий збір, з посиланням на п.12. ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Водночас згідно з п.12. ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Згідно з положеннями ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Варто звернути увагу, що пільги, надані цим Законом особі, відповідно до її статусу та у пов`язаних з його реалізацією справах, не розповсюджуються на подання позовів, відмінних за характером спору. Зміст заявлених позивачем вимог (розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON] ) свідчить, що вони не пов`язані з виконанням позивачем військових обов`язків та не стосуються його службових обов`язків, а тому позивач не звільняється від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Наведене відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 640/7310/19 (провадження № 11-905заі19). За загальним правилом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що з позивача та відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved