Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У вересні\~2023\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~Акціонерного товариства\~«Державний ощадний банк України» до\~ [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11.01.2021 р. між сторонами укладено договір про споживчий кредит № 2279_020, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 200 000,00 грн, а позичальник зі свого боку зобов`язався у строк не пізніше 10.01.2026р. повернути кредит рівними частинами, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 56 % річних, та сплатити комісійні винагороди за банківські послуги. Банк свої зобов`язання виконав надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. 13.09.2022 року відповідач завернувся до банку з заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитом. 16.09.2022 року між сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Договору про споживчий кредит від 11.01.2021 № 2279_020. Проте відповідач систематично порушує умови кредитного договору в частині своєчасності та повноти сплати кредиту та процентів, згідно встановленого графіку. Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має право достроково стягнути з відповідача всю суму заборгованості за кредитним договором по кредиту та пені достроково в судовому порядку. Станом на 05.09.2023 року розмір заборгованості відповідача перед банком становить: 157\~717, 11 грн. загальна сума простроченого кредиту, 29\~352, 94 грн. загальна сума прострочених нарахованих відсотків. Заперечення відповідача 22 листопада 2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує щодо задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідач зазначив, що наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог. Оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування відсотків позивачем. Крім того, позивачем не проводилися жодні заходи досудового врегулювання спору, чим порушено достроковий порядок стягнення заборгованості, визначений ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування». Кредитним договором передбачено, що заборгованість за кредитом має бути погашена в повному обсязі до 10.01.2017 року. Таким чином, вся сума заборгованості у розмірі 187\~070, 05 грн. не може бути простроченою і її більша частина є поточною. Тобто такою, строк якої ще не настав. При цьому з матеріалів справи не можливо встановити, яка заборгованість є простроченою, а яка поточною, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Обставини справи, що встановлені судом Встановлено, що 11 січня 2021 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2279_020. Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в загальному розмірі 200 000,00 грн. на споживчі потреби зі на строк 60 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 10 січня 2026 року. У відповідності до пункту 2.4.1. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку плату (проценти) в розмірі 56 % річних. Згідно з пунктом 3.3.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 3 333,33 грн та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно, до 25 числа місяця наступного за звітним, починаючи з лютого 2021 року. Відповідно до пункту 8.3 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу. Відповідно до пункту 3.9.2. Кредитного договору, виконання позичальником вимог банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги від банку. Відповідно до пункту 3.9.3.2. Кредитного договору, дострокове повернення кредиту за ініціативою банку відбувається у разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 88 календарних днів. 16 вересня 2022 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до Договору про споживчий кредит від 11 січня 2021 року № 2279_020. Відповідно до копії додаткового договору №1 до Договору про споживчий кредит від 11 січня 2021 року № 2279_020 вбачається, що п.3 доповнено п.п. 2.2. Кредитного договору абзацом наступного змісту: «Сторони домовилися, що позичальник сплачує прострочені проценти за користування Кредитом в розмірі 19\~903, 41 грн. шляхом збільшення на відповідну суму залишку заборгованості Позичальника за Основною сумою боргу за цим Договором та що станом на 16 вересня 2022 р. розмір заборгованості Позичальника за Основною сумою боргу за цим Договором становить 166\~197, 94 грн. » Відповідно до п.п. 3.3.3.1., 3.3.3.2 додаткового договору №1 до Договору про споживчий кредит від 11 січня 2021 року № 2279_020 встановлено, шо позичальник зобов`язується здійснювати: повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 3\~136 (три тисячі сто тридцять шість) гривень 00 копійок в місяць щомісячно з 25 числа місяця, починаючи з вересня 2022 року; сплату процентів, нарахованих Банком на залишок Основної суми боргу за Кредитом, комісійних винагород (у разі їх встановлення цим договором) щомісячно до 25 числа місяця, починаючи з поточного місяця, вересня 2022 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05.09.2023 року розмір заборгованості відповідача перед банком становить: 157\~717, 11 грн. загальна сума простроченого кредиту, 29\~352, 94 грн. загальна сума прострочених нарахованих відсотків. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Київський апеляційний суд частково приймає аргументи апеляційної скарги з таких підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Так у цій статті зазначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності. Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Згідно з частиною десятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) та у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 409/1398/18 (провадження № 61-8551св21). При цьому відсутні підстави вважати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) не врахувала роз`яснення Конституційного Суду України, викладені ним у рішенні від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, оскільки розглядаючи справу за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кампус Коттонклаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України Конституційний Суд України зазначив про те, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Зі змісту кредитного договору про споживчий кредит № 2279_020 відповідно до п. 3.9.2. встановлено, що виконання позичальником вимог банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги від банку. Тобто сторони договору визначили направлення банком досудової вимоги у разі порушення умов договору. АТ «Ощадбанк» просило достроково стягнути з відповідача [PERSON] усю суму кредиту, нарахованих процентів, інфляційні втрати та три проценти річних. Проаналізувавши матеріали справи, суд встановив, що матеріали справи не містять копії надісланої боржнику вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, з доказами її направлення, а відтак відсутні докази виконання позивачем вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою врегульовано порядок дострокового погашення кредиту. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано. Документом, що підтверджує відправлення банком листа про вимогу дострокового повернення кредиту та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа клієнту за адресою його проживання (реєстрації). Отже, наведені вище умови та вимоги Закону України «Про споживче кредитування» дають підстави вважати, що на час виникнення спірних правовідносин, був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Тому, враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на дострокове стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення усієї суми заборгованості достроково. Разом із тим, згідно з розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту не вбачається, що позивач пред`являв вимогу про стягнення трьох відсотків річних із відповідача, а тому така вимога задоволенню не підлягає. За викладених обставин, оскільки позивачем не дотримано визначеного законом порядку\~дострокового стягнення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягненню з відповідача поточної заборгованості за кредитним договором у розмірі 29\~151, 17 грн. за період із вересня 2022 року по 05.09.2023 року та заборгованість прострочених нарахованих відсотків у розмірі 29\~352, 94 грн. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2\~806, 05 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08 вересня 2023 року. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 877 (вісімсот сімдесят сім) гривень 50 копійок. На підставі викладеного, та

Outcome: partial