Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 22 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис № 28, а також залишити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що 22 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області було зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після одруження їхнє спільне життя не склалось через різницю поглядів та втрату почуттів. З липня 2023 року ведення господарства фактично припинено. Їхнє спільне проживання стало неможливим. На даний час шлюб існує формально, а подальше збереження сім`ї є недоцільним. Протягом тривалого часу між ними тривають неприязні стосунки, тому позивач дійшла висновку, що їхня сім`я розпалась остаточно. Наразі вони проживають окремо, при цьому їхні спільні діти проживають разом з матір`ю, де і виявляють бажання проживати далі після розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явились, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис № 28. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В позові зазначено, що шлюб позивача з відповідачем не склався, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їхня сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Разом з тим, в позові зазначено, що спорів щодо визначення місця проживання дитини наразі немає, в зв`язку з чим позивачка просила залишити місце проживання дітей разом з нею. Така позиція повністю відповідає судовій практиці, наведеній у вирішенні аналогічних спорів судами вищих інстанцій, що підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним в Постанові від 15.01.2020 у справі № 200/952/18, в якому Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає, що загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved