Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальної шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 33827,94 грн.; моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; 4700 грн. витрат на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження; судовий збір 1073,60 грн. та 10000,00 грн. витрат пов`язаних з наданням правової допомоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.08.2023 о 13.52 год. в м. Вінниці, на перехресті вулиці Келецька Шевченка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н. [NUMBER] , здійснюючи проїзд регульованого перехрестя на дозволений сигнал світлофора, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю марки «Ford», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку на дозволений сигнал світлофора, що призвело до їх зіткнення. У подальшому автомобіль марки «Ford», д.н. [NUMBER] , внаслідок зіткнення втратив керованість та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок цього транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 16.6 ПДР України за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова суду набрала законної сили 26.09.2023. Відповідальність [PERSON] під час керування транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н. [NUMBER] не була застрахована полісом обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач [PERSON] є власником автомобіля «Renault Megane Scenic», д.н. [NUMBER] , тому звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду як власник пошкодженого автомобіля, а також подав заяву на виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів. Позивач [PERSON] звернувся до ПП ЕНДЦ «Експертиза» з заявою на проведення транспортно - товарознавчого дослідження відповідно до вимог ст. ст. 102, 106 ЦПК України з метою звернення до суду з відповідним позовом щодо відшкодування шкоди. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №121Е-09/2023 від 16.09.2023 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Megane Scenic», д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП з автомобілем «Volkswagen», д.н. [NUMBER] станом на час виконання даного дослідження 92191,78 грн. Після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування, МТСБУ відповідно до вимоги 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 58363,84 грн. Оскільки позивачем отримано суму страхового відшкодування у розмірі 58363,84 грн., отже предметом спору є відшкодування матеріальної шкоди та недостатність, на переконання позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість матеріального збитку завданого [PERSON] у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром матеріального збитку та отриманим страховим відшкодуванням, а саме у розмірі 33827,94 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача 4700,00 грн. витрат понесених в зв`язку з проведенням експертизи №121Е-09/2023. Крім того, позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач нервував внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача і пошкодження його автомобіля, втрати можливості використовувати автомобіль, як в професійному, так і в особистому житті, суттєвої втрати автомобілем товарного вигляду, витрачанням часу для вирішення питань щодо ремонту автомобіля, відмовою винної особи в досудовому врегулюванні спору та необхідності відновлення порушених прав. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лисий О.В. позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Огородник В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених письмових поясненнях. Письмові пояснення мотивовані тим, що предметом розгляду даної справи є стягнення різниці між фактично завданою шкодою, завданої внаслідок ДТП та виплаченим страховим відшкодуванням, однак позивач не наводить в позовній заяві обґрунтування розміру неврахованого при виплаті страхового відшкодування зносу деталей. Так само відсутні посилання на це у висновку експерта. Розмір наче б то зносу вирахуваний простою різницею між розміром виплати страхового відшкодування і висновком експерта, виготовленим на замовлення позивача. Також позивачем не надано доказів використання нових деталей (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та їх калькуляції в підтвердження фактично понесених збитків. Фактично, спір у цій справі зводиться до непогодження розміру виплати страхового відшкодування в межах ліміту між позивачем і страховиком. Крім того, у постанові Великої палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, ВП ВС відступила від правового висновку ВСУ щодо абсолютності права потерпілого в ДТП на відшкодування шкоди її заподіювачем, визначивши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 23.08.2023 о 13.52 год. в м. Вінниці, на перехресті вулиці Келецька Шевченка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н. [NUMBER] , здійснюючи проїзд регульованого перехрестя на дозволений сигнал світлофора, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю марки «Ford», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку на дозволений сигнал світлофора, що призвело до їх зіткнення. У подальшому автомобіль марки «Ford», д.н. [NUMBER] , внаслідок зіткнення втратив керованість та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок цього транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Позивач [PERSON] є власником автомобіля «Renault Megane Scenic», д.н. [NUMBER] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Постанова суду набрала законної сили 26.09.2023. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до\~висновку експерта\~№121Е-09/2023\~від 16.09.2023\~за результатами\~проведення транспортно-товарознавчого\~дослідження,\~вартістьматеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Megane Scenic», ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження під час ДТП, станом на час виконання даного дослідження складає 92191,78 грн. Оскільки на момент ДТП цивільна відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, позивач [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та із заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно з наказом №4.1/17948 від 17.10.2023, МТСБУ 17.10.2023 здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 58363,84 грн. Відповідно до ч. 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч. 1, 2, статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем [PERSON] надано належні докази на підтвердження завданих йому збитків у вигляді витрат, які він мусить зробити для відновлення свого майна у розмірі 92191,78 грн. Суд вважає, що оскільки МТСБУ 17.10.2023 здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 58363,84 грн., тому з [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром матеріального збитку та отриманим страховим відшкодуванням, а саме у розмірі 33827,94 грн. Доводи представника відповідача про те, що відшкодовувати заподіяну [PERSON] внаслідок ДТП матеріальну шкоду має не [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, а саме МТСБУ на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не заслуговують на увагу як необґрунтовані. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Як встановлено судом по справі, [PERSON] не застрахував свою цивільну відповідальність, а тому його майнові інтереси внаслідок ДТП договором не захищені. Також не захищені й інтереси потерпілої внаслідок ДТП особи на відшкодування завданої майнової шкоди. Отже, з огляду на те, що у [PERSON] були відсутні договірні відносини із страховою компанією щодо відшкодування заподіяної ним шкоди, тому за заподіяну ним шкоду має відповідати саме він як винуватець ДТП. Встановлений статтею 41 Закону обов`язок МТСБУ відшкодувати потерпілій особі шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих не звільняє заподіювача шкоди від її відшкодування. Вказана норма направлена саме на захист прав потерпілих, а не заподіювачів шкоди. Суд вважає, що посилання представника відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 не спростовує позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Крім того, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 грн. у відшкодування моральної шкоди з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вимогами ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначенні розміру відшкодування позивачу моральної шкоди суд враховує, що на визначення розміру моральної шкоди впливає ступінь вини відповідача, а саме, що ним вчинені дії відносно порушення Правил дорожнього руху України та в результаті цього пошкодження мають необережну форму вини, водночас суд враховує розмір завданої матеріальної шкоди та її характер, а також що внаслідок ДТП позивач втратив можливість використовувати свій автомобіль як в професійному, так і в особистому житті; переніс відповідні\~душевні страждання\~в результаті\~потрапляння в\~ДТП; витрачання позивачем часу для вирішення питань у зв'язку із ДТП; відмовою винної особи в досудовому врегулюванні спору та необхідності відновлення порушених прав шляхом звернення до адвоката і суду. Отже, враховуючи характер, обсяг і глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, характер правопорушення, вчиненого відповідачем, ступінь його вини, суд вважає, що обґрунтованим розміром відшкодування відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] моральної шкоди буде 4000 грн., що відповідатиме верховенству права, вимогам розумності та справедливості. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Інтереси позивача\~ [PERSON] \~по даній\~цивільній справі\~представляв адвокат\~Лисий О.В.\~на підставі\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~додаткової угоди\~№1\~від 28.08.2023\~(а.с.\~45-47). Розмір гонорару адвоката за ведення справи про стягнення відшкодування завданої шкоди, відповідно до акту виконаних робіт та детального розрахунку наданих послуг, клієнтом сплачується сталою сумою за домовленістю 10000,00 грн. в судах першої та апеляційної інстанції, незалежно від кількості призначених судових засідань в яких було прийнято участь (п.1.2 додаткової угоди №1 від 28.08.2023). Відповідно до детального розрахунку робіт (наданих послуг) та акта прийму-передачі виконаних робіт, адвокат Лисий О.В. виконав роботи (надав послуги): проведення попередньої консультації, з`ясування мети позову, визначення цілей та обґрунтування щодо вимог чинного законодавства України; правовий аналіз наявних доказів (документів) по справі; опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та цивільним відповідачем, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики; врегулювання правовідносин із МТСБУ (складання та подання заяви на страхове відшкодування, збір відповідних документів, підготовка для проведення експертизи та інше) з метою визначення ціни цивільного позову; складання цивільного позову; участь у судових засіданнях (незалежно від їх кількості та форми участі) (а.с. 48-51). [PERSON] сплатив адвокату Лисому О.В. 10000,00 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 28.08.2023 (а.с. 53). Згідно з приписами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено частково (на 86,31%), тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений судовий збір в сумі 926,62 грн., а також 8631 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд вважає, що судові витрати в розмірі 4700 грн., понесені позивачем по проведенню експертного транспортно-товарознавчого дослідження для визначення розміру завданої майнової шкоди підлягають відшкодуванню в повному обсязі, а не пропорційно задоволених позовних вимог, оскільки таке експертне дослідження проводилось виключно для визначення розміру майнової шкоди, вимога про відшкодування якої задоволена повністю.

Outcome: partial