Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

17 січня 2024 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначила, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2019 року. У період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після фактичного припинення шлюбних стосунків, донька залишилася проживати з нею, вона повністю опікується її інтересами і потребами, займається її вихованням, розвитком і здоров`ям. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визначити місце проживання їх малолітньої доньки [PERSON] разом з нею, оскільки це відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Позивачка в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про відкладення розгляду справи не клопотав, до суду направив заяву у якій не заперечував проти визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з матір`ю ( а.с.45). Начальник служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради Швачко С.В., до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечувала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Центральним районним у м.Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Миколаївській області 09 березня 2019 року убачається, що сторони перебувають у шлюбі з 09 березня 2019 року ( а.с.14). У період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] ( а.с.13). Станом на день звернення позивачки до суду, сторони проживають окремо один від одного, одночасно з поданням вказаного позову, позивачка також подала до суду позов про розірвання шлюбу. Спільна малолітня донька сторін залишилася проживати разом з позивачкою, адресою реєстрації їх місця проживання є [ADDRESS] ( а.с.12,15). З висновку комісії з питань захисту прав дитини про місце проживання малолітньої дитини Березнегуватської селищної ради від 27 лютого 2024 року №524/06-18 убачається, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] , дитина у повному обсязі забезпечена необхідним: речами, взуттям, продуктами харчування, розвиваючими іграшками. Позивачка має постійний дохід у вигляді заробітної плати, працює на посаді бухгалтера у фермерському господарстві «Орбіта», [PERSON] відвідує дитячий садок. Матір`ю створені належні умови для повноцінного проживання, виховання, навчання та розвитку дитини, батьківські обов`язки вона виконує належним чином. Позивачка не заперечує проти участі батька у вихованні дитини та не перешкоджає цьому. Відповідач не надав згоду на обстеження житлово-побутових умов проживання, на засідання комісії з питань захисту прав дитини та про визначення місця її проживання не з`явився, однак подав заяву в якій не заперечував проти проживання його доньки [PERSON] разом з матір`ю. Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради було визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , з її матір`ю [PERSON] ( а.с.46-47). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України (далі по тексту - СК України), якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зауважував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». З огляду на наведене вище, враховуючи вік і стать малолітньої дівчинки, її психофізіологічні особливості, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, обставин справи та взаємин сторін, що існують на теперішній час, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивачки, оскільки для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved