Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

11.12.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої пенсії. Вимоги позову представник позивача обґрунтував тим, що на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області перебувала [PERSON] , [INFO] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року. На даний час пенсію [PERSON] не отримує. Пенсію [PERSON] отримувала по втраті годувальника за померлого чоловіка. Під час перевірки матеріалів пенсійної справи [PERSON] було встановлено здвоєння стажу, згідно чого збільшився його коефіцієнт, що в свою чергу призвело до переплати пенсії, яка склала 16 046,00 грн. Для вирішення питання щодо отримання залишку переплати [PERSON] направлялись листи-запрошення, пропонувалось повернути залишок переплати шляхом її повернення. Проте, станом на теперішній час надмірно виплачену суму пенсійних виплат у розмірі 16046,00 грн. відповідачем добровільно не повернуто, що стало підставою для звернення із зазначеним позовом до суду. Позивач просить поновити строк позовної давності, стягнути з відповідача надмірно виплачену суму пенсії у розмірі 16046,00 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. Ухвалою суду від 12.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справ проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позов підтримував, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За даних обставин суд дійшов до висновку, що відповідач належним чином повідомлялась судом про розгляд справи, а відтак вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників на підставі наявних письмових доказів. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Судом встановлено, що на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області перебувала [PERSON] , [INFO] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року. [PERSON] було призначено пенсію по втраті годувальника - чоловіка - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Дійсно з наданих до суду розпоряджень Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 180301 від 20.04.2018 року, № 180301 від 07.12.2017 року вбачається здвоєння стажу, внаслідок чого утворилась переплата. 14.05.2018 року позивачем було прийнято рішення комісії про відмову у визнанні переплати пенсії безнадійною заборгованістю в розмірі 3548 грн.62 коп. на місяць, сума переплати - 16046 грн. 00 коп. за період з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року у зв`язку з опрацюванням контрольних списків та відмови пенсіонера - [PERSON] від добровільного повернення виплачених сум Таким чином, сума виплачених відповідачу та не повернутих пенсійних виплат без достатньої на те правової підстави становить 16046,00 грн. У позові є посилання на те, що [PERSON] неодноразово направлялись листи-запрошення з питань призначення, перерахунку і виплати пенсії та пропонувалось повернути залишок переплаченої пенсії у розмірі 16046,00 грн., яка нібито залишилась без виконання, проте належних підтверджень до суду не надано. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4. Згідно із пунктом 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї, тощо. Аналіз наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані за умови зловживань з боку пенсіонера, зокрема, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії (довічного грошового утримання) є вичерпним. Згідно з вимогами ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Тобто, виходячи з викладених норм, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 02 липня 2014 року у справі 6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі 6-151цс13. Позивач у позовній заяві зазначає, що переплата утворилася внаслідок помилки - здвоєння стажу та збільшення коефіціенту. При цьому, позивачем взагалі не доведено недобросовісності з боку відповідача, яка б полягала у приховуванні свого стажу роботи, надання документів, які б містили недостовірні відомості. В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Однак в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Допущена позивачем помилка щодо здвоєння стажу при формуванні даних перерахунку пенсії, невнесення відповідних змін до програмного забезпечення тощо не може бути віднесена до рахункової помилки. Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії не допускається. Щодо застосування позовної даності при вирішенні даного спору суд зазначає, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. У даній справі суд встановив необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed