Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання свідоцтва нікчемним, скасування рішення. В обґрунтування позову зазначає, що після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Позивачка у передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено в зв`язку з тим, що право власності на спірну квартиру у державному реєстрі прав власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. від 02.08.2012, за реєстровим №558. [PERSON] зазначає, що її чоловік ніколи не укладав жодних кредитних та іпотечних договорів, предметом забезпечення яких виступала б належна йому на праві власності квартира. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2018 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що згідно підробленої ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2018, обтяження на квартиру було припинено 27.12.2018 за рішенням [PERSON] , реєстратора сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2023 позовні вимоги [PERSON] задоволено, скасовано рішення державного реєстратора Ісаєва Володимира Володимировича (Філія комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси», м. Київ), (з відкриттям розділу) індексний номер: 43385284 від 06.10.2018, на підставі якого за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м. (підстава: договір купівлі-продажу від 01.02.2001, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Людмилою Іванівною, зареєстрований в реєстрі за № 522, зареєстрований Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 05.02.2001 за реєстровим номером: 35661). З урахуванням того, що спірна квартира незаконно двічі змінювала власників під час судового процесу, позивач подала до суду заяву від 27.03.2019 про зміну предмета позову: визнати нікчемним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. від 02.08.2012, реєстровий №558; скасувати рішення державного реєстратора Ісаєва В.В. від 17.11.2018 про державну реєстрацію права власності спірної квартири за [PERSON] ; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 13.02.2019 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., реєстровий №1475; визнати недійсним договір купівлі-продажу означеної квартири, укладений 27.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В., реєстровий №606; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., індексний №45683296 від 25.02.2019 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В., індексний №46176726 від 27.03.2019 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. В абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Актовим записом про його смерть № 1145 від 26.10.2018, виданим Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № 24 від 14.01.1994. Право власності померлого [PERSON] на спірну квартиру підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 26.10.2018. На підставі заяви позивачки, нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 725/2018. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка у передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено в зв`язку з тим, що право власності на спірну квартиру у державному реєстрі прав власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А. від 02.08.2012, за реєстровим №558. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2019 витребувано у ПАТ «Кредипромбанк» інформацію, чи укладався між останнім та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кредитний договір № 30/1/07-НВ від 07.06.2007? Чи укладався між ПАТ «Кредипромбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] договір іпотеки від 08.06.2007 зареєстрований в реєстрі № 2933? Витребувано у Київського державного нотаріального архіву інформацію, чи здав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвєєв О.А. на зберігання до архіву нотаріальні документи? Чи вчиняв приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвєєв О.А. нотаріальну дію - видачу Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 02.08.2012, в реєстрі № 558? Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. належним чином завірену копію договору іпотеки, укладений 13.02.2019 між [PERSON] та [PERSON] та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.02.2019. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Листом №3899/01-21 від 04.11.2019 Головне територіальне управління юстиції у м. Києві повідомило, що в справі №02-33 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» том №1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва О.А. міститься запис за реєстровим №558 від 10.12.2012 про засвідчення вірності однієї фотокопії на двох сторінках цієї довіреності. В цьому ж реєстрі за 02.08.2012 відсутній запис щодо видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Листом №603/56.2-б.б-01 від 06.11.2019 ПАТ «Кредитпромбанк» повідомило, що відповідно до електронної облікової системи ПАТ «Кредитпромбанк» станом на 06.11.2019 між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кредитні договори та договори іпотеки, включаючи кредитний договір №30/1/07-НВ від 07.06.2007 та договір іпотеки від 08.06.2007 не укладалися. Листом №17310/292 від 10.12.2018 Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва зазначено, що згідно даних АСВП на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають виконавчі провадження про стягнення боргу з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк». Інша інформація в АСВП відсутня. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2018 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, у державному реєстрі за №29411633 зареєстроване рішення №44578202 про обтяження квартири [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2018 було припинено обтяження на вищевказану квартиру згідно підробленої ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2018. Листом №1387/19 від 20.04.2019, на адвокатський запит, Печерський районний суд м. Києва повідомив, що ухвала від 13.12.2018 у справі №757/58590/18-ц судом не постановлялась. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою даної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин не може суперечити інтересам малолітніх дітей. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, незаконне заволодіння майном. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Пленум Верховного Суду України в п. 4 і 5 постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У даному випадку заінтересованою особою, права якої порушені - є позивач [PERSON] . Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування рішення про державну реєстрацію прав та записів про проведену державну реєстрацію прав здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до ч. 2 ст. 26 вищезазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За загальним правилом, визначеним у ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. З точки зору закону, при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення, правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору. Вільне волевиявлення учасника правочину передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору купівлі-продажу. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Виходячи з викладеного вище, надані та отримані судом докази, суд приходить до висновку про відсутність волевиявлення померлого [PERSON] на відчуження спірної квартири та обґрунтованості вимог позивачки про його недійсність. З матеріалів справи вбачається, що реєстрація права власності на квартиру за відповідачем [PERSON] була здійснена після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Порядок проведення державної реєстрації прав врегульовано ст. 18 Закону. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я відповідача [PERSON] здійснена на підставі договору купівлі-продажу, про недійсніть якого суд прийшов до висновку, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 25.02.2019 підлягає скасуванню. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для встановлення нікчемності свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2012, реєстровий №558. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, досліджені судом докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідачів пропорційно підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,60 грн. на користь на користь позивача.

Outcome: approved