Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

09 січня 2024 року через систему «Електронний суд» [PERSON] через свого представника - адвоката Крамаренка О.І. звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , відповідно до якого, посилаючись на статті 105, 110, 112, 113 СК України, просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 157. Позов обґрунтовано тим, що 21 листопада 2009 року позивач та відповідачка уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №157. За час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що з лютого 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя та сімейні стосунки. Між подружжям втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Позивач та відповідачка живуть окремо, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній, а тому шлюб існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, так як сім`я розпалася і продовжувати такі відносини позивач не бажає, оскільки це суперечить його інтересам. Спір щодо поділу спільного майна між сторонами відсутній. Ухвалою судді від 18 січня 2024 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам частини першої статті 177 ЦПК України та надано позивачу строк сім днів для усунення зазначених в ній недоліків. 22 січня 2024 року позивач, в інтересах якого діє адвокат Крамаренко О.І., усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 22 січня 2024 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 19 лютого 2024 року. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року судове засідання було відкладено на 04 березня 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник- адвокат Крамаренко О.І. у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Крамаренко О.І. у поданій через систему «Електронний суд» заяві просив розглядати справу за відсутності сторони позивача. Відповідачка [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, про що свідчить її підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов визнала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положенням частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] , громадянин України, та [PERSON] , громадянка України, зареєстрували шлюб 21 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 21 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис за № 157. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с. 14). Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є позивач, матір`ю відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до справи (а.с. 15-16). Згідно з копією паспорта серії [NUMBER] позивача [PERSON] , яка долучена до справи, він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно до інформації №15-08/62 від 12 січня 2024 року, наданої Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12 листопада 1991 року по теперішній час (а.с.19). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що з лютого 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя та сімейні стосунки. Між подружжям втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Позивач та відповідачка живуть самостійним життям, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній, а тому шлюб існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає продовжувати шлюбні відносини. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як убачається із змісту позовної заяви, спір щодо поділу спільного майна між сторонами відсутній. У поданій до суду заяві представник позивача- адвокат Крамаренко О.І. зазначив, між позивачем та відповідачкою відсутній спір про місце проживання дітей, сторони домовилися, що діти будуть проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідачка у поданій до суду заяві також підтвердила, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом з нею. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій до суду заяві відповідачка зазначила, що бажає залишити після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Тому суд дійшов висновку про необхідність після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище [PERSON] . Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). У позовній заяві позивач просив судові витрати по сплаті судового збору віднести за його рахунок. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з наведеного, сплачений позивачем при поданні позову судовий збір з відповідачки на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved