Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що КП БМР «Білоцерківтепломережа» є виконавцем послуг з централізованого опалення. Згідно особового рахунку № [NUMBER] відповідач не сплачує в повному обсязі кошти за надані послуги з централізованого опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами, в зв`язку з чим за ним рахується заборгованість перед КП БМР «Білоцерківтепломережа» в сумі 46888,27 грн. за період з 01.08.2015 року по 01.09.2023 року, яку відповідач добровільно не сплачує, а тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги постачання теплової енергії в розмірі 46888,27 грн., суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 13742,11 грн., три відсотки річних в сумі 5288,07 грн. за період з 01.08.2015 року по 23.02.2022 року та судові витрати по справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 04 січня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи помідомлені належним чином. Судом 29.02.2024 року за вх..№11417 отримано заяву, в якій представник позивача Зайченко В.М., яка діє на підставі довіреності, просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 04.03.2024 року за вх..№ 11978 отримано заяву, в якій відповідач просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 23.12.2005 року № 388 виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква визначено КП БМР «Білоцерківтепломережа». У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 № 2479-VI, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно п.1 ч. 1 ст. 6 вищевказаного Закону, передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення. Плата за комунальні послуги (теплову енергію) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому порядку тарифами та вноситься щомісяця. Судом також встановлено, що по особовому рахунку № [NUMBER] , який відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , рахується заборгованість за спожиті послуги теплопостачання перед КП БМР «Білоцерківтепломережа» в розмірі 46888,27 грн. за період з 01.08.2015 року по 01.09.2023 року, що підтверджується розрахунковим листом абонента, наданого позивачем. Відповідно до наявних у справі відповіді з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .. 04 вересня 2012 року між КП БМР «Білоцерківтепломережа» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води. 14 грудня 2017 року між КП БМР «Білоцерківтепломережа» та [PERSON] було укладено Договір № 384 про надання розстрочки по виплаті боргу з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для надання житлово-комунальних субсидій. З вказаного Договору вбачається, що сторони уклали даний договір про розстрочення виплати суми боргу з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води в сумі 21126,58 грн. строком на 42 місяців з 14.12.2017 року по 14.06.2021 року. [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 22126,58 грн. станом на 01.12.2017 року визнає, борг частково погашає оплатою в сумі 1000 грн. і зобов`язується щомісячно виплчувати по 503,01 грн. боргу. З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2023 року на адресу відповідача було надіслано претензію про наявність заборгованості з вимогою сплатити її до 30.09.2023 року, яка залишилася без задоволення. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 19 в редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-4 від 24.06.2004 р., (діяв на правові відносини до 01.05.2019 р.) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017 р. (діючого законодавства з 01.11.2019 р.), виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" від 09.07.2010 № 2479-VІ, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно ч.1 п. 1 ст. 6 згаданого вище Закону, передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення... Відповідно до ч. 4 ст. 5 в редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-4 від 24.06.2004 р., національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. Згідно з ч. 2 ст. 14 в редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-4 від 24.06.2004 р. передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому порядку тарифами та вноситься щомісяця. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017 (діючого законодавства з 01.05.2019 р.), ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 1,2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017 р. (діючого законодавства з 01.11.2019 р.), покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ч.1, 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017 р. (діючого законодавства з 01.11.2019 р.), споживач здійснює оплату за спожиті житлово- комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А тому, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідача є своєчасна оплата цих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. Позивач також просив стягнути з відповідача суму інфляційний втрат в розмірі 13742,11 грн., три відсотки річних в сумі 5288,07 грн. за період з 01.08.2015 року по 23.02.2022 року. Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання(підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В даному випадку, факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово - комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» підтверджується матеріалами справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, вважає, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Звертаючись до суду з позовною заявою позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2684,00 грн. Однак, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1342,00 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 2684,00 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 1342,00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved