Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

В січні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить суд здійснити\~поділ майна,\~що є\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя\~\~та визнати за нею право приватної власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з травня 2007 року по квітень 2019 року . За час шлюбу , вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , який зареєстрований за відповідачем. На думку позивачки, житловий будинок з господарськими будівлями є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частках , однак добровільно розділити майно в позасудовому порядку сторони не можуть, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву заслухати справу у її відсутність , позов підтримала , просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами , що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 03.05.2007 по 03.04.2019 перебували в зареєстрованому шлюбу. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 03.04.2019 шлюб між сторонами розірвано . Рішення набрало законної сили 20.05.2019 . ( а.с. 9-11) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі , сторонами за спільні кошти , відповідно до договору купівлі - продажу , посвідченого 04.06.2007 приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області Піднебенною І.М., придбано житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] ( а.с. 14) Як зазначено в п.4 вказаного Договору , продаж нерухомого майна вчинено за 55000,00 грн . Згідно п.13 вище вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 04.06.2007 зазначено , що покупець [PERSON] повідомляє продавця [PERSON] про отримання нотаріально засвідченої приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області Піднебенною І.М 04.06.2007 , за реєстром № 1000, згоди дружини на купівлю будинку. ( а.с. 14 зворотня сторінка ) При цьому\~договір не\~містить застережень\~про те,\~що гроші\~,\~які витрачалися\~відповідачем \~ [PERSON] \~на придбання\~нерухомого майна\~,\~є його\~особистою власністю. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.06.2007, право приватної власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями зареєстровано за [PERSON] ( а.с.15) Як свідчить технічний паспорт, виготовлений РКП «Краснокутське БТІ» від 17.01.2024, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] існує та його загальна площа складає 73,30 кв.м , а житлова 38,00 кв.м. Самочинних будівель та перепланувань не має . ( а.с. 20) Інвентарізаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 17.01.2024 складає 260948,00 грн , про що зазначено в довідці РКП « Краснокутське БТІ « від 17.01.2024 за № 13 ( а.с. 20) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Краснокутської селищної ради від 06.10.2023, [PERSON] зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] з 10.06.2008 по даний час . ( а.с. 7) Згідно записів в трудовій книжці, [PERSON] на час придбання будинку працювала в ПП « Сузір`я » з 09.07.2006 по 20.08.2007 ( а.с. 33) Також , для придбання будинку відповідачем [PERSON] був отриманий кредит в сумі 35000,00 грн, про що підтверджує іпотечний договір №103-29ОП /2007-з від 04.06.2007 ( а.с. 16-18) Згідно договору поруки № 106-103-29ОП /2007 від 04.06.2007 , [PERSON] є поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] умов кредитного договору ( а.с. 19) Виплата за іпотечним договором здійснювалася також позивачкою по справі , про що свідчать банківські квитанції ( а.с.30-32). Домовленість щодо поділу вказаного майна в позасудовому порядку між сторонами відсутня, шлюбний договір не укладався, що стало підставою для звернення із позовом до суду. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~ст. 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя, він може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі й в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує. Так, Велика палата Верховного Суду розглянувши справу № 372/504/17 у своїй постанові від 21.11.2018 відступила від усталених позицій Верховного Суду та зазначила, що діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке ними набуте в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі й в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що зазначений об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями є спільною сумісною власністю сторін [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбаний в період перебування у зареєстрованому шлюбі та за їхні спільні кошти. Доказів протилежного сторонами у справі суду не надано. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не заперечував проти поділу майна, суд ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.\~ \~ \~ \~ Щодо судового\~збору. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 1305,00 грн, що підтверджено квитанцією про сплату. Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1\~ст.142 ЦПК України, ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,\~позивачці з\~державного бюджету\~підлягає поверненню\~50\~відсотків суми\~сплаченого при\~поданні позовної\~заяви судового збору, а решта 50 відсотків - підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а саме 652,50 грн, а решта 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 652,50 грн - поверненню з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved