Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення процентів та пені. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року у справі № 756/6298/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу - 20 000 доларів США, суму договірних відсотків під час дії вкладу - 1998,36 доларів США, суму договірних відсотків за час прострочення виконання зобов`язання - 1938,30 доларів США, 3% річних за час прострочення зобов`язання - 639 доларів США та пеню за прострочення надання фінансової послуги у сумі 21 282,25 доларів США, яке постановою Верховного суду України від 18 березня 2020 року залишено без змін. Оскільки, відповідачем рішення суду не виконано, кошти (ані вкладу, ані відсотків) не повернуто, чим ускладнює фінансове становище родини позивача на окупованій території України, тому позивач просить сягнути з відповідача на її користь заборгованість за період з 02.08.2017 року по 30.06.2020 року за процентами на підставі ст. 1061, 1070 ЦК України в розмірі 5 803, 98 доларів США, 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 2 423,64 доларів США, та пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 7 782 133, 56 грн. Ухвалою суду від 28 липня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання на 25 вересня 2020 року (а.с. 61). 29 серпня 2020 року на адресу суду від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 68-74), відповідно до якого, якщо умови договору банківського вкладу не містять конкретного визначеного розміру процентної ставники за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення (припинення) терміну його дії, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1070 ЦК України відсоткова ставка для нарахування відсотків на депозитні кошти поза межами строку дії договору (тобто, після його припинення та розірвання) повинна застосовуватися саме у розмірі (на вимогу). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України просить зменшити суму пені, оскільки розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягненні судом повинні застосовуватися принципи розумності та справедливості (відповідна правова позиції Вищого спеціалізованого суду викладена у справі № 755/20081/15 від 26.06.2017 року). 3% річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Позивач же, в свою чергу, нараховує 3% річних і на суму тіла депозиту, і на суму відсотків. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штраф), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим кодексом України. Тому, відповідач вважає за необхідне зазначити судом у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть в подальшому утриманню в установленому законом порядку. Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 7 грудня 2020 року (а.с. 81). 29 жовтня 2020 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с. 85-92), відповідно до якої не погоджується з викладеними міркуваннями відповідача, вважає їх безпідставними та таким, що суперечать вимогам законодавства України. Не погодження відповідача з вимогою позивача про стягнення відсотків, застосовуючи відсоткову ставку в розмірі 10% річних, посилається на застосування ставки «На вимогу» та зазначає настання підстав для її застосування, при цьому посилаючись на протокол Комітету управління активами і пасивами за 25.04.2017 року, де була встановлена ставка за вкладами «До запитання» у розмірі 0,01% річних. Вважає, що подібна позиція не підкріплена жодними доказами та суперечить фактичним обставинам справи, оскільки, мова йде не про добровільне припинення (розірвання) відносин між сторонами, а про відповідні судові рішення. Заперечує щодо зменшення розміру пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та вважає посилання відповідача на положення Податкового кодексу України таким, що не стосується обставин справи. 18 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 98-99). Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року зупинено провадження у цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17-ц за позовом фізичної особи до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, 3% річних, неустойки (пені) за договором банківського вкладу (а.с. 103). Ухвалою суду від 25 січня 2022 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 7 квітня 2022 року (а.с. 128). 26 квітня 2022 року від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення з урахування постанови Великої Палати Верховного суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (а.с. 134-142), відповідно до яких відсутні підстави для нарахування відсотків після дати розірвання договір банківських вкладів, а саме з грудня 2014 року, оскільки у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Також, Велика Палата Верховного суду навела правовий висновок про те, що нарахування 3% річних за ст. 625 ЦК України повинно здійснюватися виключно на суму вкладу, тобто до бази для нарахування не можуть бути включені проценти, нараховані на вклад. 27 липня 2022 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 150-153). Ухвалою суду від 4 жовтня 2022 року зупинено провадження у цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20 за позовом [PERSON] та [PERSON] в інтересах яких діє [PERSON] , до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних та пені за договором банківського вкладу (а.с. 173). Ухвалою суду від 1 грудня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 6 лютого 2024 року (а.с. 182). Представник позивача до судового засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача Штронда А.М. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та додаткових поясненнях. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2017 року у справі № 756/6298/15-ц позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитом, процентів та пені задоволено частково та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу - 20 000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 533 800 грн., суму договірних відсотків під час дії вкладу - 1998,36 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 53 336,22 грн., суму договірних відсотків за час прострочення виконання зобов`язання - 1938,30 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 51 733,22 грн., 3% річних за час прострочення зобов`язання - 639 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 17 054,91 грн. та пеню за прострочення надання фінансової послуги у сумі 21 282,25 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 568 023,25 грн. (а.с. 9-14). Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року змінено. Зменшено розмір стягнутих з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суми договірних відносин під час дії строку вкладу з 1998, 36 доларів США до 1508, 19 доларів США; суми стягнути 3% річних за час прострочення з 1706, 40 доларів США до 1554, 09 доларів США; суми договірних відсотків за час прострочення з 5 176, 08 доларів США до 519, 45 доларів США. В решті дане рішення суду залишено без змін (а.с. 15-22). Постановою Верховного Суду України від 18 березня 2020 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних скасувано, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року в цій частині залишено в силі. В іншій частині постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року залишено без змін (а.с. 24-35). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судовими рішеннями встановлено, що 26 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підписана заява та укладено договір № SAMDNWFD0070046286600 вклад «СТАНДАРТ», відповідно до умов якого остання розмістила на депозитному рахунку суму вкладу 20 000 доларів США, строком до 26 грудня 2014 року включно, зі сплатою 10% річних, що зараховується на рахунок карту (а.с. 38-40). Судами встановлено, що внесення грошових коштів на передбачений договором відповідний рахунок підтверджується квитанцією від 26 грудня 2013 року за № 23639393 (а.с. 41). Також, судами встановлено, що 26 грудня 2014 року сплив строк розміщення вкладу позивача, тому в листопаді - грудні 2014 року позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повідомити її в яких відділення ПАТ КБ «Приватбанк» поза межами території Криму вона зможе отримати суму вкладу та нарахованих відсотків за закінченням строку вкладу. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частини перша, третя статті 1058 ЦК України). Статтею 1060 ЦК України, визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Як визначено ч. 4 та 5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка власника з інших підстав. У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У постанові Великої Палати Верховного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припинили діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договору у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язань на вимогу однієї зі сторін. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорі та встановлених статями 1061, 1070 ЦК України проценти поширюються лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховувалися. Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються. Оскільки постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у справі №756/6298/15-ц, яка набрала законної сили, встановлено, що 26 грудня 2014 року сплив строк розміщення вкладу, а в листопаді - грудні 2014 року позивач зверталася до АТ КБ «Приватбанк» з проханням повідомити її в яких відділення ПАТ КБ «Приватбанк» поза межами території Криму вона зможе отримати суму вкладу та нарахованих відсотків за закінченням строку вкладу, а тому з урахуванням вимоги про повернення коштів, договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає ч. 3 ст. 651 ЦК України. Тому, спірний договір розірвано з 26 грудня 2014 року та нарахування відсотків на вклад за період після дати розірвання договору неможливе, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припинилися. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування вкладом слід відмовити. Щодо заявленого позивачем стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суду зазначає таке. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі України «Про захист прав споживачів» №23-XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та

Outcome: partial