Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди, яким просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 47,15 BGN, що за курсом НБУ становить 997,22 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., штраф у розмірі 0,01 % від облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно здійсненої страхової виплати; сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.08.2023 року між ним та ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордоном за програмою TL14-752311, за яким страховик взяв на себе зобов`язання надати страхувальнику страхові послуги на час його перебування за кордоном, і у разі настання страхового випадку оплатити всі пов`язані з цим медичні витрати, в тому числі вартість ліків. Застрахованими особами відповідно до договору страхування на період з 29.08.2023 року по 12.09.2023 року були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначив, що 04.09.2023 року перебуваючи за кордоном в місці Сонячний Берег в Болгарії стався страховий випадок з ним та його сином [PERSON] , а саме піднялась температура, заболіло горло, заболіли вуха, що стало наслідок виклику швидкої та приїзду по місцю перебування лікаря. Про вказаний випадок було повідомлено страховика 04.09.2023 року. В той же день 04.09.2023 року о 12 го. 00 хв. ним в Республіці Болгарія в м. Равда в аптеці «Спектор Фарм 4» згідно переліку виписаних препаратів лікарем [PERSON] , були придбані ліка на загальну суму 132,31 BGN, що підтверджується фіскальним чеком ZK 039958 та чеком на покупку. Зазначив, що 18.09.2023 року він звернувся до регіонального відділення страховика у м. Чернівці із заявою про настання страхового випадку та надав необхідний перелік документів. 22.09.2023 року на його розрахунковий картковий рахунок від страховика надійшли кошти в сумі 1861,00 грн. за настання страхового випадку, що не відповідає сумі понесених страхувальником витрат на придбання ліків в аптеці. Вказав, що 09.10.2023 року він звернувся до регіонального відділення страхувальника у м. Чернівці з приводу не повним відшкодування витрат на лікування та йому 09.10.2023 року було повідомлено про те, що страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті решти суми 47,15 BGN на підставі пп.1.6.1.13, 2.5.1.20 Умов страхування до договору, оскільки в призначеннях лікаря були відсутні препарати вітаслім прокомб, олівокан спрей, хексоралетин, памук медицинський, що були зазначені у чеку. Позивач не погоджується з зазначеною відповіддю, обґрунтовуючи свою позицію тим, що такі дії відповідача порушують принципи розумності та добросовісності та порушують умови укладеного між сторонами договору. Посилаючись на викладене просить з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 47,15 BGN, що за курсом НБУ становить 997,22 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., штраф у розмірі 0,01 % від облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно здійсненої страхової виплати; сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. 19.01.2024 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, яким просить відмовити в задоволенні позиву, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 23.08.2023 року між [PERSON] та ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за кордоном за програмою TL14-752311, за яким страховик взяв на себе зобов`язання надати страхувальнику страхові послуги на час його перебування за кордоном, і у разі настання страхового випадку оплатити всі пов`язані з цим медичні витрати, в тому числі вартість ліків (а.с. 15). Застрахованими особами відповідно до договору страхування на період з 29.08.2023 року по 12.09.2023 року були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначив, що 04.09.2023 року перебуваючи за кордоном в місці Сонячний Берег в Болгарії стався страховий випадок з ним та його сином [PERSON] , а саме піднялась температура, заболіло горло, заболіли вуха, що стало наслідок виклику швидкої та приїзду по місцю перебування лікаря. Як зазначає позивача, 04.09.2023 року перебуваючи за кордоном в місці Сонячний Берег в Болгарії стався страховий випадок з [PERSON] та його сином [PERSON] , наслідок чого було викликано швидку. Про вказану страхову подію позивач 04.09.2023 року повідомив страховика. З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2023 року о 12 го. 00 хв. в Республіці Болгарія в м. Равда в аптеці «Спектор Фарм 4» позивачем згідно переліку виписаних препаратів лікарем [PERSON] , були придбані ліка на загальну суму 132,31 BGN, що підтверджується фіскальним чеком ZK 039958 та чеком на покупку (а.с. 17-19). З пояснень позивача вбачається, що страховиком 22.09.2023 року було сплачено ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування у розмірі 1861,00 грн. за настання страхового відшкодування, що відповідно до курсу НБУ становить 132,31 BGN, що свідчить про те, що страховиком не в повному розмірі було виплачено страхове відшкодування, з приводу чого позивач звертався до страховика. Як вбачається з платіжної інструкції від 28.12.2023 року АТ «СГ «ТАС» до відкриття провадження у справі було виплачено страхове відшкодування у розмірі 955,19 грн. без ПДВ., що свідчить про те, що відповідачем визнається позов в даній частині позовних вимог. З вищенаведено вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 47,15 BGN не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем в добровільному порядку були сплачені до відкриття провадження у справі. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. судом встановлено наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 у справі 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Суд зазначає, що [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що неправомірні дії ПрАТ «СГ «ТАС» призвели до моральних страждань, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 0,01 % від облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно здійсненої страхової виплати, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними. Розмір неустойки, як відповідальність страховика за договором страхування, має бути визначено у договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № б-126цс14. Відповідно до вимог пункту 1.5.1 розділу 1.5. загальних умов страхування затверджених та введених в дію наказом голови правління ПАТ «СГ ТАС» 43/ГО від 04.04.2023 року рішення про виплату страхового відшкодування/страхову виплату приймається Страховиком шляхом складання страхового акту протягом 15 робочих днів від дати отримання останнього з необхідних документів прямо визначених цим Договором. Виплата страхового відшкодування/страхової виплати здійснюється Страховиком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня підписання страхового акту (п.п.1.5.1 загальних умов страхування). Згідно п.п 1.5.3. загальних умов страхування за наявності підстав для сумніву щодо обґрунтованості (законності) страхової виплати/виплати страхового відшкодування Страховик може відкласти рішення про виплату до отримання підтвердження або спростування цих причин компетентними органами, на строк не більше 45 робочих днів. Про відмову у здійсненні страхової виплати/страхового відшкодування або прийняття рішення про відстрочку виплати Страховик письмово повідомляє Страхувальника/Застраховану особу/Вигодонабувача протягом 5 робочих днів від дати отримання останнього з необхідних документів, прямо визначених цим Договором, з викладенням мотивації прийнятого рішення або обґрунтуванням причин відмови (п.п.1.5.1 загальних умов страхування). Станом на дату подання позову, страхове відшкодування у розмірі 47,15 BGN позивачу не сплачено. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання у сумі 997,22 грн. на період з 19.09.2023 року по 28.12.2023 року, розмір пені, що підлягає сплаті споживачеві, становить 95 грн. 84 коп. З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial