Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

16.11.2023 року [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в інтересах якої діє представник - адвокат Стахов А.О., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в якому просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на її користь 379564,50 грн. в якості компенсації 1/2 частки вартості відчуженого спільного сумісного майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер 1824288800:01:002:0110, площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку площею 103,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, мотивуючи тим, що після відчуження спільного майна подружжя відповідач не сплатив половину його вартості на користь позивача, а по суті привласнив грошові кошти, які йому не належать. Позивач надавала згоду на відчуження спільного майна, але не здійснювала відмови від отримання половини вартості ціни продажу після такого відчуження, тобто не відмовлялася від вартості своєї частки у спільному майні подружжя після того, як частка у праві спільної сумісної власності трансформувалася у інше майно - грошові кошти від продажу. Ухвалою суду від 28.11.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 30.01.2024 року о 14.30 годин, встановлено строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення. В судовому засіданні 30.01.2024 року оголошувалася перерва до 14.03.2024 року. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю, мотивуючи зокрема тим, що спільне майно придбано за кошти відповідача, позивач надала нотаріусу згоду на відчуження спільного майна подружжя. Позивач подав відповідь на відзив, в якому просить позов задоволити повністю, мотивуючи тим, що відповідачем не спростовано належними доказами презумпції спільності майна подружжя; згода на відчуження спільного майна є одностороннім правочином позивача, направленим на сприйняття третіми особами, яких вона стосується, і фіксує зміст волевиявлення позивача, який стосувався виключно та лише надання згоди на відчуження, однак в такому правочині не було зафіксовано відмову позивача від частини коштів від продажу такого майна, а відтак такі доводи відповідача є необґрунтованими. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги та доводи позову підтримали, просили його задоволити з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. В судовому засіданні відповідач та його представник позову не визнали, проти вимог та доводів позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2012 року. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.10.2021 року у справі № 286/3004/21 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 02.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 70, розірвано. 27.11.2015 року, тобто під час шлюбу, у відповідності до договору купівлі-продажу жилого будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчених 27.11.2015 року приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук О.М., зареєстрованих в реєстрі за № 2025 та № 2026 відповідно, [PERSON] - відповідач у справі, зі згоди дружини [PERSON] - позивача у справі, придбав (купив) у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 1824288800:01:002:0110, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), в [ADDRESS] . 10.04.2023 року приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 534 заяву [PERSON] про надання згоди колишньому чоловікові [PERSON] на відчуження (продаж) житлового будинку та прилеглої до нього земельної ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] . 27.06.2023 року, тобто після розірвання шлюбу, у відповідності до договору купівлі-продажу жилого будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчених 27.06.2023 року приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В., зареєстрованих в реєстрі за № 988 та № 990 відповідно, відповідач [PERSON] - відповідач у справі, зі згоди дружини [PERSON] - позивача у справі, відчужив (продав) на користь [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , вартістю 464714,68 грн., та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 1824288800:01:002:0110, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), в [ADDRESS] , вартістю 294414,33 грн. Згідно з ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Із статті 69 СК України випливає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відтак, набуті за час шлюбу об`єкти нерухомого майна - житловий будинок та земельна ділянка належали сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя і сторони мали право на їх поділ в рівних частках, виходячи з вартості майна в розмірі, яка визнається сторонами. Сторони не заперечують та визнали, що ціна продажу житлового будинку за договором склала 464714,68 грн., а ціна продажу земельної ділянки за договором склала 294414,33 грн., що разом становить 759129,01 грн. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідач відчужив спільне майно зі згоди позивача, однак приховав його повну вартість на свою користь, відтак, позивач законно обґрунтовано претендує на присудження грошової компенсації замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності на майно, що відчужене. Доводи відповідача про те, що згода позивача на відчуження відповідачем спільного майна автоматично означає згоду позивача на залишення відповідачем на свою користь повної вартості майна, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки нотаріально посвідчена письмова згода позивача на відчуження відповідачем спільного майна, а також договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, в яких така згода згадується, не містять положень/умов щодо відмови позивача від отримання належної їй половини вартості ціни продажу після відчуження відповідачем спільного майна. Згода на відчуження спільного майна подружжя не є формою відмови від компенсації вартості такого майна, а є виключно та лише дозволом на укладення правочину щодо відчуження такого майна. Доказів того, що позивач відмовлялася від вартості своєї частки у спільному майні подружжя після того, як частка у праві спільної сумісної власності трансформувалась у інше майно - грошові кошти від продажу - матеріали справи не містять та стороною відповідача суду не надано. Доводи відповідача про те, що покупцем спільного майна [PERSON] , яка доводиться відповідачу матір`ю, насправді було сплачено позивачу грошові кошти в сумі 10 тисяч доларів в рахунок компенсації 1/2 частини вартості відчуженого відповідачем на її користь спільного майна сторін, і ця обставина може бути підтверджена показами свідків в судовому засіданні, не можуть бути покладні в основу рішення про відмову в позові, оскільки показання свідків для підтвердження виконання грошового зобов`язання є недопустимими доказами, так як відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а частинами 1, 3 ст.545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі і наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Документальних доказів в підтвердження обставини виконання грошового зобов`язання та сплати належних позивачу грошових коштів, виручених від продажу її частки у спільному майні, відповідач суду не надав в силу їх відсутності. Виходячи з того, що ціна продажу житлового будинку за договором склала 464714,68 грн., а ціна продажу земельної ділянки за договором склала 294414,33 грн., що разом становить 759129,01 грн., відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація належної позивачу 1/2 частки вартості відчуженого спільного майна подружжя в розмірі 379564,50 грн., що є підставою для задоволення позову в повному обсязі. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3795,64 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн. Проте ухвалою суду від 28.11.2023 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. І на момент ухвалення рішення суду по суті спору в суду першої інстанції відсутні відомості про скасування ухвали суду від 28.11.2023 року в апеляційному порядку. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача лише судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 3795,64 грн. Позивачем заявлено про орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60000-70000 грн., однак на момент ухвалення рішення суду по суті спору попереднього розрахунку таких судових витрат та доказів в обґрунтування їх понесення стороною позивача суду не подано. Тому

Outcome: approved