Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 серпня 2006 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя між позивачем і відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, втрачені почуття один до одного, сумісне господарство не ведеться, подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. Ухвалою суду від 01 січня 2024 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, позивача зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або відзиву суду не надходило, до суду повернулись судові повістки з поштовим повідомленням «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи викладене, оскільки позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 12 серпня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01 грудня 2010 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 травня 2015 року та [PERSON] , [INFO] . Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За положенням ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи викладене, оскільки фактичні шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача та відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах, суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі не застосовувати приписи\~ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved