Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у липні 2015 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 30 листопада 2018 року, просив: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за період з 27 травня 2017 року по 13 листопада 2018 року у розмірі 16234,38 дол. США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 листопада 2018 року складає 452939,20 грн. станом на 13 листопада 2018 року за кредитним договором №К2НСА800002226 від 13 лютого 2008 року. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до відповідачів позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилається на наступне. 13 лютого 2008 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №К2НСА800002226, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 17958,75 дол. США строком до 12 лютого 2013 р., а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити за користування кредитом відсотки, в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в розмірі 17958,75 дол. США. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, щомісячні платежі за договором в термін, встановлений договором, не здійснював. 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №К2НСА800002226/1 від 13 лютого 2008 року. У зв`язку з зазначеним порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором після видачі виконавчого напису від 19 липня 2017 року заборгованість кредитора за період з 27 травня 2017 року по 13 листопада 2018 роки становить 16234,38 дол. США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 листопада 2018 року складає 452939,20 грн., та є пенею за несвоєчасне виконання зобов`язання. В забезпечення виконання зобов`язань за договором №К2НСА800002226, 13 лютого 2008 року між сторонами було укладено договір поруки, відповідно до п. 1 якого, поручитель [PERSON] (відповідач 2) поручається перед кредитором за виконання позичальником (відповідачем 1) зобов`язань по кредитному договору. Згідно з п. 4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарними. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та договору поруки відповідачами, позивач змушений звернутися з позовом до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.07.2015 р. зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Демидовської А.І. Ухвалою суду від 20 липня 2015 року, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 04 квітня 2016 року представник [PERSON] подала зустрічний позов до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», третя особа: [PERSON] , про визнання поруки припиненою. Зустрічні позовні вимоги обґрунтувала тим, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором мало бути виконане в повному обсязі до 12 лютого 2013 року включно. Оскільки строк дії поруки договором не визначено, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах 6 місяців від дня настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого порукою. У даному випадку, 6-місячний строк сплинув 14 серпня 2013 року. Повідомлення банку позивачці було направлено лише 02 червня 2015 року, однак жодних повідомлень [PERSON] не отримувала, а з позовом банк звернувся до суду лише 17 червня 2015 року. Таким чином, позов про стягнення заборгованості до позивача подано відповідачем після закінчення строку дії поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя, оскільки порука фактично була припинена 13 серпня 2013 року. 04 квітня 2016 року представник [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, у яких просила відмовити у задоволенні позову банку з тих же підстав, що й заявлено зустрічний позов. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 30 травня 2016 року, прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з первісним. 21 лютого 2018 року представник [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні первісного позову з наступних підстав. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» вважав несправедливим нарахування заборгованості за договором. Повідомив, що виконання кредитних зобов`язань за договором №К2НСА800002226 від 13 лютого 2008 року банк здійснив зарахування коштів від продажу предмета застави на суму 2978,00 дол. США. 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №6687, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №К2НСА800002226 від 13 лютого 2008 року, за період з 13 лютого 2008 року по 26 травня 2017 року у розмірі 2642366 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.02.2019 р. зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 15 лютого 2019 року засобами електронного зв`язку, а 18 лютого 2019 року поштою представник банку подав відповідь на відзив, у якому уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 26 лютого 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомили. За правилами ч. 1. ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 13 лютого 2008 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №К2НСА800002226, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 17958,75 дол. США на термін до 12 лютого 2013 р. включно (п. 16.1.1, 16.1.2, 16.1.5), а відповідач 1 зобов`язувався повернути кредит в повному обсязі, відповідно до Графіку погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом відсотки 9 річних (п. 16.1.6), в строки та в порядку встановлених кредитним договором (п. 16.1.8 - з 15 по 20 число кожного місяця в розмірі 481,63 дол. США). Банк умови договору виконав та відповідно до заяви на видачу готівки №07 від 13 лютого 2008 року видав кредит на суму 17600,00 дол. США. За умовами п. 6.1 кредитно-заставного договору, застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов`язань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено у цьому договорі. За умовами п. 7.1 кредитно-заставного договору, предметом застави є автомобіль [PERSON] - Nissan Maxima, 2002 р. випуску. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №6687, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №К2НСА800002226 від 13 лютого 2008 року, за період з 13 лютого 2008 року по 26 травня 2017 року у розмірі: Залишок заборгованості за кредитом 14922,85 дол. США; Залишок заборгованості за відсотками 239,83 дол. США; Комісія 5067,07 дол. США; Пеня 75432,38 дол. США; Штраф 4783,11 дол. США., що всього становить 100445,24 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26 травня 2017 року 1 долар = 26,27 грн. складає 2639366,42 грн., а також 3000,00 грн. витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. Звертаючись до суду з позовом банк просив стягнути з відповідачів пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання кредитором [PERSON] за період з 27 травня 2017 року по 13 листопада 2018 роки у розмірі 16234,38 дол. США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 листопада 2018 року складає 452939,20 грн. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання кредитором [PERSON] за період з 27 травня 2017 року по 13 листопада 2018 роки у розмірі 16234,38 дол. США, після спливу строку кредитування (з 13 лютого 2013 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Вимог про стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України позивачем за первісним позовом в даному позові заявлено не було. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», третя особа: [PERSON] , про визнання поруки припиненою, суд виходить з наступного. В забезпечення виконання зобов`язань за договором №К2НСА800002226/1, 13 лютого 2008 р. між сторонами було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого, поручитель [PERSON] поручається перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань по кредитному договору. Згідно з п. 4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарними. Відповідно до п. 11 договору поруки цей договір вступає у силу з моменту його належного оформлення Сторонами. Пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Судом також встановлено, що ПАТ «КБ «Приватбанк» 27 травня 2015 року за вих. №31.1.0.0/2-10 направив повідомлення [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №К2НСА800002226 від 13 лютого 2008 року, а 01 липня 2015 року звернувся до суду з первісним позовом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом ст. 554 цього Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частини першої 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. За висновком Верховного суду у постанові від 27 грудня 2018 року у справі №337/2175/16-ц, аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. Встановлено, що у п. 12 договору поруки сторони передбачили, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто 13 лютого 2018 року, а банк пред`явив вимогу до поручителя в межах 5-річного строку, а тому відсутні підстави вважати, що порука [PERSON] є припиненою на час подачі позову за договором №К2НСА800002226/1 від 13 лютого 2008 р. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Outcome: dismissed