Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що вона постійно проживала разом зі спадкодавцем, батьком [PERSON] , [INFO] та матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] та [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . На час смерті він проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне майно. Заповіту щодо свого майна батько не залишив. [INFO] померла її мати [PERSON] [INFO] . На час смерті вона проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне майно. Заповіту щодо свого майна мати не залишила. Для оформлення своїх спадкових прав на частину спадщини, яка належить їй як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька та матері, вона звернулась до Тлумацької державної нотаріальної контори, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що протягом визначеного законом строку вона не подала заяви про прийняття спадщини і вважається такою, що не прийняла її. Після смерті батька [PERSON] , спадкоємцями, які прийняли спадщину та подали заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом є дружина спадкодавця [PERSON] , дочка спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] , спадкоємцями які прийняли спадщину та подали заяви про прийняття спадщини є дочка спадкодавиці, [PERSON] та дочка [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини до нотаріуса вона не подавала, оскільки вважала, що прийняла спадщину як дочка, яка постійно проживала із спадкодавцями, до їхньої смерті за однією адресою та здійснювала, разом із сестрами, за ними догляд. Від народження, усе своє життя і до серпня 2023 року вона проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею за вищевказаною адресою проживали до своєї смерті батько [PERSON] та мати [PERSON] , а також її сестри [PERSON] та [PERSON] . Разом із сестрами вона доглядала до смерті за батьком, який багато років хворів та не міг самостійно пересуватись і здійснювати за собою догляд, брала участь в організації похорону батька та матері. Після смерті батьків, тривалий час, до серпня 2023 року проживала за зазначеною адресою, звідки змушена була виселитись через напружені стосунки з сестрами, де вона завжди проживала та сестри вважають, що вона не має права на спадкове майно після смерті їх батьків. У зв`язку з тим, що не підтверджено факт її проживання із спадкодавцями на час відкриття спадщини, необхідно встановити вищевказаний юридичний факт для реалізації права на спадкування. 10.01.2024 року на адресу суду від відповідачів надійшов відзив, у якому останні заперечили проти задоволення позову та пояснили, що позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод, не вчинила дій з прийняття спадщини після смерті батька, оскільки мати їй подарувала будинок за адресою [ADDRESS] , де позивач і проживає. Вони іншого місця проживання, окрім як за адресою [ADDRESS] не мають. Проживати окремо було добровільним рішенням позивача. Постійні сварки сприяли неможливому проживанню разом із останньою. У задоволенні позову просили відмовити (а.с. 30-31). Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, та пояснила, що на час смерті батька та матері вона проживала за адресою: [ADDRESS] . Заповіту щодо свого майна останні не залишили. Заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала, оскільки вважала що прийняла спадщину як дочка, яка постійно проживала із спадкодавцями, до їхньої смерті за однією адресою та здійснювала, разом із сестрами, за ними догляд. Вона не писала заяви про відмову від спадщини за вищевказаною адресою та проживала там до 06.07.2023 року, вкладала в даний житловий будинок всі свої сили та кошти. Однак через постійні погрози та конфлікти із сестрами змушена була переїхати до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який подарувала їй мати. Просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що вона постійно проживала разом зі спадкодавцем, батьком [PERSON] , [INFO] та матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] та [INFO] . Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні пояснили, що визнають факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, батьком [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] та спадкодавцем, матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Однак, мати та батько заповіту не залишали і спадщину після їх смерті вони спадкували за законом. Остання свідомо не вчинила дій з прийняття спадщини, оскільки має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , куди добровільно переїхала через постійні конфлікти із ними. Даний житловий будинок їй подарувала мати. Остання поділила майно усно та залишила їм житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Остання не приймала участі щодо похорону матері та приїхала вже під кінець похоронної процесії, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.02.2021 року по 09.03.2021 року. Просили відмовити у задоволенні позову. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні засвідчили той факт, що позивач, [PERSON] , постійно проживала разом із її батьком, [PERSON] , [INFO] та матір`ю, [PERSON] , [INFO] однією сім`єю до дня іх смерті за адресою: [ADDRESS] . 18.12.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 30.01.2024 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи та зібраній у ній докази, заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, оцінивши наявні у справі докази вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" - у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлюється у судовому порядку, коли вони безпосередньо породжують юридичні наслідки. Зважаючи, що встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем безпосередньо пов`язане з вирішенням подальшого спору про спадщину, то даний спір розглядається в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно копії довідки № 1228/11-17 від 21.11.2023 року, яка видана виконавчим комітетом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вбачається, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , 1940 року народження, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті за даною адресою згідно Реєстру територіальної громади Тлумацької міської ради, мала наступний склад сім`ї: [PERSON] , 1964 року народження - донька; [PERSON] , 1976 року народження - донька (а.с. 15). Однак, як вбачається з копії акту про підтвердження місця проживання від 06.07.2023 року, комісія в складі депутата Тлумацької міської ради Долішнього О.Ї., членів комісії сусідів, [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , жителів [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , зі слів заявниці [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] та вищевказаних сусідів підтвердили той факт, що [PERSON] , яка з 1992 року прописана за адресою [ADDRESS] , дійсно постійно проживає усе своє життя і по сьогоднішній час за вищевказаною адресою у [ADDRESS] , спільно із родичами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Позивач, [PERSON] , звернулася до Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області [PERSON] із усним зверненням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, що підтверджується роз`ясненням законодавства № 567/02-14 та № 568/02-14 від 16.11.2023 року (а.с. 12, 13). Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Із роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20. Також про факт постійного проживання позивача, [PERSON] , разом із її батьком, [PERSON] , [INFO] та матір`ю, [PERSON] , [INFO] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] ствердили в судовому засіданні своїми показами свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до переконання, що вимоги є підставними і обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 328, 392, 1218, 1220, 1268, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved