Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2023 року у справі № 712/8789/23 задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу колишнє подружжя мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16.08.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач та відповідачка, маючи на меті врегулювання питання щодо здійснення батьківських прав та обов`язків, визначили місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька - [PERSON] , а місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері - [PERSON] . До такого спільного рішення подружжя прийшли з тих підстав, що відповідачка вирішила проживати за межами території України, а саме в Польщі та разом з матір`ю вирішила проживати одна з їх доньок - [PERSON] . Вказаний факт підтверджується отриманням [PERSON] та [PERSON] «Pesel» в країні Польщі, договором оренди житлового приміщення, учнівським квитком [PERSON] яка наразі проходить навчання у початковій школі ім. Маршала Юзефа Пілсудського № І та не збираються повертатися до України. Факт проживання [PERSON] за місцем проживання батька (адреса: [ADDRESS] ) підтверджується, зокрема, витягом з реєстру Черкаської територіальної громади № 2023/009810468 від 29.11.2023. Окрім цього, головним спеціалістом служби у справах дітей Черкаської міської ради Зубалій Н.А., [PERSON] , на підставі заяви громадянина [PERSON] проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 10 листопада 2023 року умови проживання задовільні, квартира належить громадянину [PERSON] (батькові дітей). Помешкання укомплектоване, в наявності необхідна побутова техніка, предмети домашнього вжитку, кухня та санвузол в задовільному стані. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для малолітньої [PERSON] відведена окрема кімната, де є двохярусне ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу, місце для підготовки уроків, ігор та відпочинку. Вказаним актом також підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають лише [PERSON] та [PERSON] , а також зроблено висновок про те, що у квартирі створено належні умови для проживання малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Позивач, [PERSON] , самостійно виховує малолітню доньку - [PERSON] без сторонньої на те допомоги. Отже, малолітня [PERSON] перебуває лише на вихованні та утриманні позивача, тобто її батька [PERSON] , який створив всі умови для проживання дитини, здійснює догляд та піклується про її стан здоров`я, забезпечує харчування, одяг, освіту, лікування та дозвілля. Враховую наведене вище, у позивача наразі виникла необхідність встановлення факту самостійного виховання дитини для подальшого у майбутньому оформлення різних соціальних допомоги та вирішення питань, пов`язаних з переміщенням дитини без документального погодження іншого з батьків. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання батьком [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який не перебуває у шлюбі, дитини віком до 18 років - доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним без матері [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Заявник в судовому засіданні підтримав заяву в повному обсязі та просив суд її задовольнити. Представник служба у справах дітей Черкаської міської ради в судовому засіданні при розгляді даної справи покладався на думку суду, разом з тим зазначала, що відповідачка не позбавлена батьківських прав, заявник не звертався з позовом про стягнення аліментів. Представник [PERSON] адвокат Горобець Сергій Олександрович, в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про визнання позову в якій просить заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення, просить задовільнити у повному обсязі. В заяві зазначає, що Відповідно до Договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16.08.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач та відповідачка, маючи на меті врегулювання питання щодо здійснення батьківських прав та обов`язків, визначили місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька - [PERSON] , а місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері - [PERSON] . До такого спільного рішення подружжя прийшли з тих підстав, що відповідачка вирішила проживати за межами території України, а саме в Польщі та разом з матір`ю вирішила проживати одна з їх доньок - [PERSON] . Дійсно, [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживають у Польщі, а [PERSON] разом з батьком перебуває в Україні. Так, [PERSON] повністю перебуває на утриманні та вихованні батька [PERSON] . Так, [PERSON] не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання [PERSON] доньки [PERSON] та підтверджує, що викладені у заяві про встановлення юридичного факту дані відповідають дійсності. Представник Адміністрація Державної прикордонної служби, в режимі відео конференції, в судовому засіданні при вирішенні справи покладався на думку суду. Представник Черкаського\~обласного територіального центру комплектування\~та соціальної підтримки в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення, виходячи з наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України\~передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2023 року у справі № 712/8789/23 задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 листопада2019 року у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 2173 розірвано. Від шлюбу колишнє подружжя мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Крім того, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Заявник у поданій заяві зазначає, що з моменту припинення шлюбних стосунків з [PERSON] , малолітня донька [PERSON] проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні та самостійному вихованні. Такі твердження в силу ст. 141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків відносно дитини. Відповідно до Договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16.08.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач та відповідачка, маючи на меті врегулювання питання щодо здійснення батьківських прав та обов`язків, визначили місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька - [PERSON] , а місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері - [PERSON] . Зі змісту договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16.08.2023 року вбачається, що мати дитини [PERSON] також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що батьки зобов`язуються: виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до батьків та родини, свого народу та Батьківщини, а також в повазі до людей усіх національностей, релігій та культур; піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти; не застосовувати до дітей експлуатацію будь-якого виду; не застосовувати фізичні покарання дітей, а також інші види покарань, які принижують їх людську гідність. (п. 7 договору) Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] обоє беруть участь у вихованні та утриманні дитини. Суд не приймає твердження заявника, про те, що матір дитини проживає закордоном в республіці Польща, а тому вона не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, оскільки проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що, в даному випадку, мати самоусунулась від виховання та утримання дитини та не звільняє її від обов`язку виховувати та утримувати дитину. Також інші докази, які подані заявником не спростовують факту, що [PERSON] не виконує покладені на неї обов`язки, як мами відносно її доньки [PERSON] . Суд не приймає до уваги заяву [PERSON] про визнання позову, оскільки вона суперечить матеріалам справи та доказам, які були дослідженні під час судового розгляду. Будь-яких інших доказів про те, що [PERSON] не виховує та не утримує дитину, а тому [PERSON] є особою, яка самостійно виховує та утримує доньку заявником не подано. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не є особою, яка самостійно виховує та утримує доньку [PERSON] , [INFO] без участі матері. Мати дитини [PERSON] не позбавлена батьківських прав відносно своєї доньки, а тому зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї, як на матір згідно\~ст. 150 СК України. Заявник не довів, що мати дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків відносно своєї малолітньої дитини. Та обставина, що заявник та [PERSON] врегулювали порядок виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки ( [PERSON] ) в договірному порядку у такий спосіб, внаслідок якого більший тягар з виховання дитини покладено на заявника, не свідчить про те, що заявник самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону «одиноким батьком», оскільки такий договір не позбавляє матір дитини батьківських прав і не залишає дитину без материнського виховання. Таким чином, твердження заявника про існування юридичного факту, що він є батьком, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, не знайшли свого підтвердження під часу судового розгляду, а тому вимоги заявника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed