Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

позивачка [PERSON] подала позов до Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на майно, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] являвся колгоспним двором, а вона була єдиним і останнім членом зазначеного двору, яка не втратила та зберегла право на частку в майні такого. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 року № 885-ХІІ з введенням у дію Закону України "Про власність". Відтак, вона є власником даного спірного житлового будинку, однак через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» її право на вказане мано не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на вказане домоволодінні. Ухвалою суду від 22.01.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.02.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду позивачкою подана заява, в якій просила суд розгляд справи проводити у відсутності сторони. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду представником Новояричівської селищної Львівського району Львівської області подано клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно довідки № 456 виданої 01.11.2023 Великосілківським старостинським округом Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області [PERSON] була єдиним і останнім членом колгоспного двору по [ADDRESS] /а.с. 13/. Разом з тим згідно довідки № 4224 виданої 22.09.2023 КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31.12.2012 житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований /а.с.13/. Згідно технічного паспорта від 22.09.2023, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складається з наступних об`єктів: житловий будинок, позначений літерою А1-1 а також: веранда - позначена літерою а2; сарай - позначений літерою Б1; огорожа - позначена №1; колодязь- позначений №2. Згідно характеристики будинку такий був побудований 1925 з наступних основних конструктивних елементів: фундамент -цегляний, стіни - дерев`яні, покрівля - азбестоцементні листи, перекриття - дерев`яне, підлога - дошка (а.с.7-12). Позивачка звертаючись до суду з даним позовом просить визнати за нею право власності на майно колишнього колгоспного двору, яке не може оформити в поза судовому порядку. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо права власності, які регулюються положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року щодо колишнього колгоспного двору. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.6 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Судом встановлено, що спірне будинковолодіння [ADDRESS] належало до суспільної групи господарств - колгоспний двір, єдиним і останнім членом колгоспного двору цього двору була [PERSON] , яка станом на 15.04.1991 проживала та була прописана там і була членом цього двору та має право на частку в праві власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР. За правилами ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності у випадку відсутності у нього документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги наведені вище обставини справи та те, що позивачкою на момент існування колгоспного двору не було оформлено право власності на належне домоволодіння, а також те, що вона позбавлена в позасудовому порядку на оформлення таких прав, то суд дійшов висновку, що за позивачкою необхідно визнати право власності на майно колишнього колгоспного двору.

Outcome: approved