Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 27.10.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала із відповідачем у шлюбі, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05.08.2020 розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей. За час подружнього життя у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Стверджує, що відповідач тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавить станом їхнього здоров`я, фізичним та духовним розвитком, успіхами, не спілкується з дітьми, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей й не виконує рішення суду в частині сплати аліментів у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Вважає, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками й ухиляється від виховання дітей. Тож, просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позиція учасників процесу. Позивачка [PERSON] чи її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, однак останній подав клопотання про розгляд справи без їх участі, відповідно до якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав. Представник служби у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області - Гладчук І. В. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 08.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 19.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначити її до судового розгляду по суті. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] й [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.10.2007, серії [NUMBER] від 02.07.2014, які видані Вівсянською сільською радою Козівського району Тернопільської області /а.с. 9, 10/. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 17,18/. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб Виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області № 757/3-16 від 27.10.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Всього 7 осіб /а.с. 6/. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з 2017 року по теперішній час, що підтверджується актом № 63 від 19.10.2023 про встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації /а.с. 12/. Із акту № 297 від 06.10.2023 про встановлення факту проживання особи без реєстрації видно, що діти позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично проживають разом з мамою без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2018 року по теперішній час /а.с. 11/. Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області, сума заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.09.2023 становить 190 548,39 грн /а.с. 13/. Як видно з висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради № 239 від 19.10.2023, виконавчий комітет Козівської селищної ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . /а.с. 14-16/. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, матеріальної допомоги на утримання таких не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, а тому суд дойшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки це відповідатиме інтересам дітей, за захистом яких позивачка звернулася до суду. Будь-яких поважних причин, які б унеможливили виконання відповідачем його батьківських обов`язків судом не встановлено. Позбавлення батьківських прав, як захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 Сімейного кодексу України), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача. Отож суд уважає, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] буде відповідати інтересам дітей, оскільки останній в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни ним свого ставлення стосовно дітей та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Дослідивши матеріали справи й надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що вимоги позивачки про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас [PERSON] згідно з ст. 169 Сімейного кодексу України може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як заявлені позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved