Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.08.1999 він з відповідачем уклали шлюб, актовий запис №957. Мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами досягнута згода щодо місця проживання дитини. Позивач вказує, що протягом останніх 15 років сімейне життя між сторонам поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має різні погляди на шлю і сім`ю і на цьому грунті часто виникали сварки, свідком яких була дитина, що негативно на неї впливало. На даний час спільне господарство сторони не ведуть, оскільки з листопада 2021 року вони проживають окремо. Сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення між сторонами неможливе і просить строк на примирення не надавати. Тож, на підставі наведеного вище, позивач просить суд, - розірвати шлюб між ним та відповідачем, який укладений 06.08.1999. Ухвалою суду від 14.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] відзив на позов [PERSON] поданий не був. До суду відповідачем [PERSON] через представника адвоката Скіця С.М. подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про розірвання шлюбу та зміну прізвища. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами 06.08.1999 укладено шлюб. [PERSON] вказує, що бажає після розірвання шлюбу залишити собі прізвище [PERSON] , що і становить зміст зустрічного позову. Таким чином, просить суд, - розірвати шлюб, укладений між сторонами по справі 06.08.1999 та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Також просить понесені нею судові витрати покласти на відповідача [PERSON] (зазначено, що докази про розмір судових витрат буде надано, відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України). Ухвалою суду від 04.01.2024 зустрічний позов залишений без руху і наданий позивачу термін для усунення недоліків. Після усунення недоліків зустрічної позовної заяви, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 18.01.2024, зустрічна позовна заява [PERSON] прийнята судом до розгляду спільно із первісним позовом [PERSON] , обидва позови об`єднані в одне провадження та суд перейшов із спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін до загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання, а також надано сторонам термін для подачі письмових процесуальних заяв. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічний позов. Зазначено, що ним визнаються вимоги щодо розірвання шлюбу та зміни прізвища позивача за зустрічним позовом. Між тим, заперечує щодо вимог про стягнення з нього на користь [PERSON] судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу адвоката. Крім того, вказує, що ним понесені судові витраті і, які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи у розмірі 11071грн. 60коп. (судовий збір 1073грн. 60коп. та правнича допомога 10000грн. за 4 години по 2500грн.). Отже, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з нього судових витрат, а також просить розподілити судові витрати, які понесені ним по первісному позові та по зустрічному. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відповідь на відзив на зустрічний позов, в якому зазначено про те, що вона просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути із [PERSON] на її користь судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а також відмовити у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з неї на його користь судових витрат. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подані заперечення на відповідь [PERSON] на зустрічний позов, за якими повністю підтримую доводи, які ним викладені у відзиві на зустрічний позов. Вважає, що стороною відповідача за первісним позовом вчиняються дії щодо затягування розгляду справи та збільшення адвокатських витрат (зустрічний позов судом був залишений без руху з-за недоліків позову; подача зустрічного позову призвела до переходу розгляду справи із спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження; позовна заява про розірвання шлюбу не є складною щодо її підготовки, аналізу обставин та надання доказів; відповідачем не було подано відзив на первісний позов). Вказав, що у відповіді на зустрічний позов не вказано аргументів щодо необгрунтованості та недоведеності заявлених до неї позовних вимог; сам позивач [PERSON] при подачі первісного позову не користувався послугами адвоката; понесені позивачем за первісним позовом судові витрати можуть бути розподілені порівну. В підготовчому (судовому) засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Гаврильченко В.М. зазначили, що підтримують заявлені у первісному позові позовні вимоги про розірвання шлюбу. Строк на примирення просить не надавати, намірів зберегти сім`ю позивач не має. Крім того, зазначили, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та зміну прізвища визнають. Вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу адвоката, не заявляють і, незважаючи на доводи, які ними викладенні у відзиві на зустрічний позов та у запереченнях на відповідь на відзив на зустрічний позов в частині розподілу судових витрат, - просять не вирішувати і в подальшому, відповідна заява та докази не будуть подані. Також зазначили, що враховуючи позицію [PERSON] , справа може бути розглянута по суті під час підготовчого провадження у підготовчому засіданні. В підготовче (судове) засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомила. В підготовчому (судовому) засіданні представник відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Скіць С.М. зазначив, що [PERSON] визнає і підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу, а також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Крім того, зазначив, що [PERSON] не подає заяву про розподіл судових витрат та докази щодо понесених таких витрат, зокрема і витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката і в майбутньому подавати не буде. Крім того, не заперечував щодо розгляду справи по суті під час підготовчого провадження. Суд ухвалив про розгляд справи по суті під час підготовчого провадження, враховуючи визнання позовів сторонами, на підставі вимог ст.ст. 206, 200 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: встановлено, що 06.04.1999 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерствам юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №957 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02.02.20023 (повторне). Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Встановлено, що сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02.02.2023 (повторне), актовий запис №420). Також на даний час судом не встановлено наявності спору про поділ спільного майна між сторонами та щодо батьківства і місця проживання дитини. Суд враховує позицію сторін про можливість розірвання шлюбу, оскільки вони разом як подружжя не проживають з листопада 2021 року, не мають спільного бюджету, спільне господарство ними не ведеться, намірів зберегти сім`ю не мають. До того ж, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідачів за первісним та за зустрічним позовами про визнання обставин і позовних вимог щодо розірвання шлюбу та відсутність заперечень проти їх задоволення. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Така ж позиція висловлена у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, взаємні почуття між ними втрачені, їх згода на продовження шлюбу відсутня, тобто немає їх вільної і повної згоди на шлюб.Встановлено, що вони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин з листопада 2021 року, а також вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом. Відповідачі за первісним та за зустрічним позовами визнали позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, про що подали відповідні заяви і визнання ними позову в цій частині, за нормами ст. 206 ЦПК України, прийнято судом. При дослідженні судом фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, які спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення. Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. До того ж, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] виявила бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище - « [PERSON] », що не суперечить нормам чинного законодавства. Такі позовні вимоги зустрічного позову визнаються відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , а тому вони вимоги підлягають до задоволення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, враховуючи позицію сторін по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги первісного та зустрічного позовів у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved