Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Адвокат Останкова Валентина Олександрівна звернулася до\~Снятинського районного\~суду Івано-Франківської\~області в\~інтересах Акціонерного\~товариства «УкрСиббанк» з\~позовною заявою\~до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання судового рішення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідачка [PERSON] уклала договір про надання споживчого кредиту № 11373561000 від 21.07.2008 з додатковою угодою від 16.02.2009, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачці кредит в сумі 34\~000 доларів США. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] згідно з договором поруки № 218227 від 21.07.2008 з додатковою угодою від 16.02.2009. 11.03.2010 судовим наказом стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 317\~947, 26 грн. та судові витрати у розмірі 850 грн. та 30,00 грн., а всього у розмірі 318\~827, 26 грн. Виконання судового наказу тривало з 2010 по 2023 рік та 05.08.2023 виконано у повному обсязі. Так, за прострочення сум заборгованості, що підлягали стягненню за судовим наказом, необхідно стягнути з відповідачів солідарно 3 % річних у сумі 12\~757, 73 грн. та інфляційні втрати у сумі 53\~701, 29 грн., а всього 66\~454, 02 грн. за період прострочення з 23.10.2020 по 23.02.2022. У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з відповідачів 3 % річних та інфляційні втрати за період прострочення виконання судового наказу, а також судовий збір у сумі 2 684, 00 грн. Представник позивача\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~подала до\~суду заяву,\~у якій\~просила розглянути\~справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлялись\~належним чином,\~про причину\~неявки суд\~не повідомили,\~заяви про\~розгляд справи\~за їх\~відсутності до\~суду не\~надходило.\~Відповідачі своїм\~правом на\~подачу відзиву\~не скористалися. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2008 [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11373561000 з додатковою угодою від 16.02.2009, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав їй кредит у сумі 34\~000 доларів США. Згідно з договором поруки № 218227 від 21.07.2008 та додатковою угодою № 1 до договору поруки №1/218227 від 16.02.2009 [PERSON] як поручитель обов`язується перед кредитором відповідати за виконання усіх його зобов`язань перед Кредитором, що винкикли з Договору про надання споживчого кредиту та боржником, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Як вбачається з копії судового наказу № 2-н-226/2010 від 11.03.2010, виданого Коломийським міськрайонним судом, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11373561000 від 21.07.2008 у розмірі 317\~947, 26 грн. та судові витрати у розмірі 850 грн. та 30,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції номер документа: 2023№6469 від 05.08.2023 кошти за ВД № 2-н-226/2010 від 11.03.2010 стягнуті з [PERSON] на користь стягувача у сумі 318\~827, 26 грн. Отже,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання від відповідачів інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від суми простроченого грошового зобов`язання, розмір якого визначений судовим рішенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України \~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як вбачається з матеріалів справи судовий наказ № 2-н-226/2010 від 11.03.2010, виданий Коломийським міськрайонним судом, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 11373561000 від 21.07.2008 у розмірі 317947,26 грн. набрав законної сили 29.03.2010 та був виконаний відповідачами лише 05.08.2023, що свідчить про прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625\~ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Передбачене частиною другою\~статті 625\~ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК. Правомірність застосування ст.\~625\~ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015-ц від 06.08.2018. При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року по справі № 910/3077/20 зазначив про таке: «9.38. Колегія суддів зазначає, що з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача, як поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач, як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного та фактичного виконання грошового зобов`язання. 9.39. Отже, висновки судів попередніх інстанцій, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, не заслуговують на увагу, так як наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання.». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. З урахуванням наведеного вище, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем 3 % річних від простроченої суми боргу у сумі 12\~752, 73 грн. та інфляційних втрат за період прострочення виконання судового наказу у сумі 53\~701, 29 грн., який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 0022849485 від 23.10.2023 про сплату судового збору у сумі 2 684, 00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних долях.

Outcome: approved