Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У січні 2024 із позовом до суду звернулася [PERSON] , яка просила зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений ухвалою Ленінського районного суду б/н у справі №2-88 06.03.1998. Мотивувала заявлені вимоги тим, що у лютому 2021 помер її чоловік [PERSON] . При зверненні із заявою до Третьої вінницької державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину їй повідомлено, що видача свідоцтва затримується до зняття арешту з квартири, яка входить до спадкової маси. Так як [PERSON] був учасником лише однієї справи, результатом якої стала відмову у задоволенні позову [PERSON] , заходи забезпечення позову, які були вжиті у вигляді накладення арешту, мали бути скасовані. З огляду на те, що наявний арешт порушує право позивачки на отримання свідоцтва про право на спадщину просить скасувати арешт майна. Ухвалою суду від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши надані докази встановив, у березні 1998 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про продовження строку прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.04.2001 справа №2-88 залишеним без змін Вінницьким обласним судом у задоволенні позову відмовлено. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою [ADDRESS] накладено арешт 06.03.1998. Власником квартири по [ADDRESS] був [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі Вінницьким міським РАЦС. У лютому 2021 [PERSON] помер, про що підтверджується свідоцтвом про смерть. При зверненні позивачки про видачу свідоцтва про право на спадщину, Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою повідомлено, що видача свідоцтва затримується до зняття арешту з квартири. Рішенням Вінницької міської ради від 25.12.2015 № 71 перейменована вулицю Стахурського на Андрія Первозванного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у пунктах 1 та 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив судам, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Суд вважає, що існування на час розгляду справи арешту на майно є безпідставним та таким, що порушує права [PERSON] на отримання свідоцтва про право на спадщину, з огляду на це його слід скасувати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1211,20 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору.

Outcome: approved