Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Рух справи 28.01.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 21.01.2022, за підписом представника позивача - адвоката Сечко С.В., в якій ставиться питання про стягнення з [PERSON] 7 424, 88 грн сплаченого майнового відшкодування в розмірі та 2 481,00 грн судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 01.02.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду від 04.02.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.03.2020 о 13 год. 30 хв у м. Києві, по вул. Р.Шухевича, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: 1)«Citroen» (номерний знак [NUMBER] ), яким керувала [PERSON] ; 2)«ЗАЗ» (номерний знак [NUMBER] ) (далі - автомобіль Потерпілого), яким керував [PERSON] , та який належить [PERSON] (далі - Потерпілий). В позові зауважується, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2020 у справі №755/4284/20 відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Зазначається, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність Потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО/1782577). Звертається увага на те, що [PERSON] своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 10.03.2020. Потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування від 03.07.2020. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 5 799,88 грн. Зі слів позивача, розрахунок та виплата страхового відшкодування проводився на основі: -звіту № 7727/03/20 про оцінку транспортного засобу вантажного автомобіля ЗАЗ моделі 110557 реєстраційний номер [NUMBER] ; -наказу № 3.1/134 від 26.07.2020; -довідки № 1 від 17.07.2020. Як стверджує позивач, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає: 7 424,88 грн. При цьому, зазначається, що позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 5 799,88 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1480609 від 27.07.2020, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1 625,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1478049 від 27.04.2020 (рахунок-фактура № СФ-0000055 від 24.03.2020, акт виконаних робіт від 24.03.2020). З огляду на положення ст. 38.2, п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 Цивільного кодексу України позивач вважає, що особою, відповідальною за завдані Потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач. На думку позивача, з урахуванням того, що на момент завдання шкоди Потерпілому цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то згідно приписів ст. 38.2 вказаного Закону у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до відповідача у розмірі 7 424,88 грн. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. При цьому, суд враховує, що з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення вручення вбачається, що відповідачем ухвалу про відкриття провадження у справі (яка направлялась разом з позовом та доданими до нього документами) було отримано 24.07.2023 (а.с. 47-48). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. За змістом постанови Дніпровського районного суду міста Києві від 22.05.2020 у справі № 755/4284/20, вказано, зокрема, наступне (а.с. 4; https://reyestr.court.gov.ua/Review/89763438): « [PERSON] 09.03.2020 року, о 13-30 годині, в м.Києві по вул. Р. Шухевича, 16, керуючи автомобілем «Citroen C4», реєстраційний номер [NUMBER] , при перестроюванні не надала перевагу в русі автомобілю «ЗАЗ 110557», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого відбулось зіткнення, в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] порушуючи вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу, а саме: даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, ДПР18 № 367058 від 09.03.2020 року (а.с.1); схемі місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2), письмових поясненнях учасника ДТП (а.с. 4). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в діях [PERSON] є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.» Такою постановою суду на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень. Як вбачається з витягу з централізованої бази МТСБУ поліс на транспортний засіб [NUMBER] - не знайдено (а.с. 5). В матеріалах справи міститься повідомлення про ДТП від 10.03.2020 за підписом [PERSON] (який під час вказаного ДТП керував автомобілем «ЗАЗ 110557», реєстраційний номер [NUMBER] ) /а.с. 6/. Також, наявна заява [PERSON] (власника автомобіля «ЗАЗ 110557», реєстраційний номер [NUMBER] ) від 03.07.2020 про виплату страхового відшкодування (а.с. 8). При цьому долучено поліс № АО/1782577: страхувальник - [PERSON] ; забезпечений транспортний засіб - ЗАЗ 110557», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з висновками звіту № 7727/03/20 про оцінку транспортного засобу вантажного автомобіля ЗАЗ моделі 11057 реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 11-28) в результаті виконання оцінки встановлено наступне: 1)Вартість вантажного автомобіля ЗАЗТ10557 реєстр, номер [NUMBER] на момент пошкодження складає 35 897,19 грн; 2)Вартість відновлювального ремонту вантажного автомобіля ЗАЗ 110557 реєстр. номер [NUMBER] , складає: 7 607,88 грн, з ПДВ на замінних складових; 3) Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженою вантажного автомобіля ЗАЗ 110557 реєстр. номер [NUMBER] , складає 0,70; 4) Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, вантажного автомобіля ЗАЗ 110557 реєстр. Номер [NUMBER] складає 5 927,8 грн, з ПДВ на замінних складових (а.с. 21, зворотній бік). МТСБК відшкодувало [PERSON] завдані внаслідок ДТП збитки у розмірі 5 799,88 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1480609 від 27.07.2020 (а.с. 32), а також витрати на послуги аварійного комісара (рахунок-фактура № СФ-0000055 від 24.03.2020, акт виконаних робіт від 24.03.2020; а.с. 34,35) в розмірі 1 625,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1478049 від 27.04.2020 (а.с. 33). Вбачається, що така виплата страхового відшкодування проводилась на підставі звіту № 7727/03/20 про оцінку транспортного засобу вантажного автомобіля ЗАЗ моделі 110557 реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 11-28); наказу № 3.1/134 від 26.07.2020 (а.с. 29); довідки № 1 від 17.07.2020 (а.с. 30). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду міста Києві від 22.05.2020 у справі № 755/4284/20 [PERSON] визнано винною у вчиненні ДТП 09.03.2020, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 зазначеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. За змістом статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП, позивач надав: роздруківку сторінки веб-сайту https://kitsoft.kiev.ua з інформацією про те, що поліс на ТЗ № [NUMBER] не знайдено. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За таких обставин,

Outcome: approved