Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та на дружину, з якою проживає спільна дитина з інвалідністю. У позові позивач посилається на те, що з 24.12.2005 вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №700. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого УСЗН Уманської міської ради, [PERSON] є дитиною з інвалідністю. В посвідченні зазначено, що вона є законним представником (опікуном) [PERSON] .. Відповідно до копії медичного висновку № 30 від 11.05.2021 про дитину з інвалідністю до 18 років, [PERSON] має діагноз: G 80.8 інший ДЦП, дизартрія та амортрія, псебдобульбарна дизартрія, дійсний до 01.06.2026 року. Дата перегляду 01.05.2026 року. Тому вона потребує допомоги на її утримання, оскільки не має можливості працювати, так як доглядає за сином, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та протягом всього часу проживання позивачки з дитиною з інвалідністю та опікування нею. Крім того, вона вказує, що [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , якій [INFO] виповнилося 18 років. Дочка [PERSON] навчається на державній формі навчання, термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2024. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у відокремленому структурному підрозділі «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва» на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а її соціальна допомога є замалою для утримання доньки, крім того на її утриманні перебуває неповнолітній син з інвалідністю. Батько допомоги на утримання дітей не надає. Тому вона просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на період навчання дочки у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до 30.06.2024, але не більше ніж до досягнення донькою 23 річного віку. Ухвалою судді від 05.02.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками. 15.02.2024 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання позивача він не визнає. Ним не заперечується той факт, що їх син є дитиною з інвалідністю та проживає з позивачем. Однак він не погоджується з доводами позивача про те, що вона не має можливості працювати, оскільки доглядає сина з інвалідністю, а тому потребує матеріальної допомоги. Син самостійно себе доглядає, ходить до школи, а позивач просто звикла не працювати та використовує дитину для отримання доходу. Вказує, що звертаючись з позовом до суду, позивач не надала доказів, що дитина з інвалідністю не може обходитися без стороннього догляду, що є обов`язковою умовою при реалізації нею прав на її утримання у зв`язку з проживанням з нею сина з інвалідністю. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, то він не заперечує поти задоволення позову в цій частині. Також він зазначає, що з дітьми продовжує спілкуватися та надає їм матеріальну допомогу. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 24.12.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 700. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 27.01.2006, в якому батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 5 від 04.01.2023 виданої відокремленим структурним підрозділом «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва», [PERSON] є студентом ІІІ курсу денної форми навчання, наказ про зарахування № 01-05№ 131 від 03.08.2021; термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2024. Відповідно до довідки № 2 від 05.01.2023 виданої відокремленим структурним підрозділом «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва», [PERSON] є студентом ІІІ курсу денної форми навчання. [PERSON] була зарахована на навчання наказом № 01-05/131 від 03.08.2021 на 1 курс платної форми навчання. Наказом № 63-с від 26.07.2023 переведена на державну форму. Термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2024. Також, [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 24.12.2011, в якому батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на «дитину інваліда» [PERSON] до 18 років. Відповідно до корінця медичного висновку № 30 про дитину-інваліда віком до 18 років від 11.05.2021, [PERSON] має діагноз: G 80.8 інший ДЦП, дизартрія та амортрія, псебдобульбарна дизартрія. Висновок дійсний до 01.06.2026 року; дата перегляду 01.05.2026 року. Анкетні дані матері вказані - [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Що стосується стягнення аліментів на дружину, з якою проживає спільна дитина з інвалідністю, слід зазначити наступне. Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005, дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. У ході судового розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами у справі, що неповнолітня дитина сторін - [PERSON] є дитиною-інвалідом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не надала належних та достатніх доказів того, що дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є обов`язковою умовою при реалізації нею права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю. Долучені до матеріалів справи медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років лише встановлює, що у [PERSON] наявне захворювання, передбачене Переліком медичних показань, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком. Однак, дані медичні документи не вказують на те, що [PERSON] , в силу свого захворювання, не може обходитися без постійного стороннього догляду особи, яка опікується нею. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Таким чином, оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку дочці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. При цьому суд вважає, що вказаний розмір є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує кошти на харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст. 141 ЦПК України. Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). В даному випадку позивачем не наданий детальний опис наданих йому фахівцем послуг на суму 3000 грн., не надано документального підтвердження їх оплати позивачем (квитанція чи платіжне доручення), договору про надання правової допомоги, тощо, тому правнича допомога не підлягає до стягнення з відповідача. Оскільки при подачі позову до суду, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Крім того, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на дружину, з якою проживає спільна дитина з інвалідністю, в задоволенні якої судом відмовлено, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial