Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що він являється батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 09.12.2006 р. по 25.10.2016 р. він перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , мешкали в будинку матері за адресою: [ADDRESS] . Сімейне життя між сторонами не склалось, тому позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і 25.10.2016 року шлюб між сторонами був розірваний. [PERSON] стверджує, що 11.08.2017 р. його знайома зателефонувала та повідомила, що зустріла відповідачку з їх сином біля ринку Слободской» у м. Одеса. Він відразу поїхав до м. Одеса та знайшов їх біля залізничної станції «Слободка», дитина була брудною та в неохайному вигляді. [PERSON] в компанії друзів випивала алкогольні напої, на його прохання віддати сина вона повідомила, що він зможе забрати лише за умови, якщо дасть їй на дорогу додому п`ятдесят гривень. Позивач зазначив, що дав кошти та забрав дитину. З того часу дочка та син проживають з ним у с. Новокальчеве. З серпня 2017 р. відповідачка жодного разу дітей не відвідувала. Також [PERSON] зазначає, що на даний час у вихованні дітей йому допомагає його матір, вони створюють та забезпечують дітям належні умови для існування; купують одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дітей. Відповідачка [PERSON] не бере участі у вихованні дочки та сина, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дочці та сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Вони являються для неї чужими і, на думку позивача, їй не потрібні. Відповідачка жодного разу не поцікавилася життям дітей, не провела їх до школи ні на перший дзвоник, ні після нього. На даний час проживає зі співмешканцем у с.Роздол Березівського району. Згідно рішення Березівського суду Одеської області, з [PERSON] стягнуті аліменти на користь позивача, однак і матеріальну допомогу дітям вона не надає. Станом на теперішній час заборго\-ваність по аліментах складає в сумі - 29 571 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування Новокальчевської сільської ради ОТГ від 31.03.2021 р. визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] . [INFO] і [PERSON] . [INFO] . Враховуючи наведене, позивач просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 12.10.2023 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Додатково зазначив, що з моменту появи справи в суді відповідачка до дітей не приходила, не зважаючи на ту, обставину, що проживає вона не далеко від них, на відстані 17 км. З донькою відповідачка спілкується. Будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми їй ніхто не чинить. Також позивач зазначив, що пропонував дітям поїхати до матері, однак вони самі відмовились. За час спільного проживання відповідачка нормально спілкувалась з дітьми. Житло, в якому проживають діти є великим, місця для їх заняття достатньо, діти одягнені і про них піклується. Відповідачка в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, зазначила, що періодично спілкується з донькою, останній раз водила її до косметолога. З сином спілкується рідше, чому так відбувається пояснити не змогла. Коли діти просять кошти, то в міру своїх можливостей надає такі на їхні витрати. Ні продукти, ні їжу дітям не купляє. В школу до дітей не ходила, оскільки раніше діти були налаштовані проти неї. На даний час ніхто не перешкоджає у спілкуванні з дітьми. Стосовно заборгованості по аліментах, то повідомила, що про існування такої їй не відомо, участі у розгляді справи не брала, будь-які документи з виконавчої служби їй не приходили. Відповідач повідомила, що, на даний час проживає, з співмешканцем, офіційно не працює, проживає за рахунок домашнього господарства. Правопорушень відносно дітей ніколи не вчиняла. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] , [INFO] являється батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] та [NUMBER] . Матір`ю дітей являється відповідачка [PERSON] . Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 25.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після того, як сторони припинили свої відносини малолітні діти, з серпня 2017 року залишились проживати з своїм батьком. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитись неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування при виконкомі Новокальчевської сільської ради ОТГ від 31.03.2021 року вирішено позбавити батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] відносно її дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З довідки виданої Новокальчевським сільським головою ОТГ від 18.05.2021 року за № 347/02-023 вбачається, що [PERSON] [INFO] має наступний склад сім`ї донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] [INFO] ; мати [PERSON] 1955 року народження. Проживають вказані особи за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики [PERSON] [INFO] учениці 7 класу Новокальчевської ЗОШ І-ІІІ ступенів Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області вбачається, що [PERSON] навчається у даній школі з першого класу. Учениця має посередні здібності, навчається в міру своїх сил. Більш схильна до оволодіння художньо-естетичними дисциплінами, має труднощі у вивченні математики та англійської мови. За результатами навчання показала середній рівень знань. Не має пропусків уроків без поважних причин. У правопорушенням не помічена. Дівчина весела, енергійна, ввічлива. У громадському житті активна та ініціативна. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки, завжди реагує на зауваження та поради вчителів. Відповідно до характеристики [PERSON] [INFO] учня 3 класу Новокальчевської ЗОШ І-ІІІ ступенів Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області вбачається, що [PERSON] навчається у школі з першого класу. Інтерес до навчання - несталий. Хлопчик має навчальні досягнення середнього рівня. До виконання громадських доручень ставиться відповідально. Правил поведінки дотримується, не має порушень дисципліни. [PERSON] ходить до школи охайний, домашні завдання виконує. Школу відвідує систематично. Вихованням хлопчика займається батько, який завжди співпрацює у вчителем, реагує на зауваження та побажання, контролює навчання сина. Згідно розрахунку заборгованості відповідачки [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП [NUMBER] вбачається, що така є у сукупному розмірі 29571,70 грн. за період з березня 2020 року по квітень 2021 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що перебуває в нормальних відносинах з відповідачкою. Ствердила, що з 2016 року діти проживають разом з нею та сином. Читати та писати онука навчила саме вона. Меншу дитину в перший клас відводила вона, відповідачка не прийшла навіть на перший дзвоник. В 2022 році онуку [PERSON] робили складну операцію, мама дитини не надала будь-якої фінансової допомоги. За 2023 рік відповідачка надала на утримання обох дітей 6000 грн., продуктами - нічого. При зустрічі з колишньою невісткою завжди пропонує, щоб остання приходила до дітей. За місяць відповідачка може 2 або 3 рази перетелефонувати до дітей, буває взагалі не подзвонить. Діти доглянуті, ведуть себе слухняно, хлопець в ніяких бійках участі не бере. Свідок зазначає, що онук ходив на секцію карате в м. Березівка, відповідачка жодного разу його не провідала. Будь-яких перешкод у спілкуванні матері з дітьми ніхто не робить. Ствердила, що відповідачка приїжджала до них додому в 2023 році, вони посиділи разом з дітьми, вона поспілкувалась з ними. Завжди, при зустрічах вони спілкуються, відповідачка питає про дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою позивача. Допоки сторони жили разом, відповідачка піклувалась про дітей, далі посварилась з позивачем та виїхала в м. Березівка. З того часу вона ні разу не бачила, щоб [PERSON] приходила до дітей. Пройшло з цього часу приблизно 5 років. 1 вересня менший син сторін йшов в перший клас, відповідачка не приходила до сина. В особистій розмові діти не згадують про матір. Самі діти ходять охайні, батько та бабця піклуються про дітей. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Посилання на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей в судовому засіданні так і не було встановлено, та те, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У матеріалах справи відсутні докази, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: відсутність офіційного працевлаштування, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). ВСС України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». На думку суду, відповідачка не втратила зв`язок з дітьми. Остання в недостатній мірі, однак спілкується з донькою та менше з сином. В міру своїх можливостей, надає кошти, на прохання дітей, що не заперечив сам позивач та бабця дітей (свідок по справі). Будь-яких правопорушень [PERSON] відносно дітей не вчиняла. Не часто, однак провідувала дітей, спілкувалась з ними. Також встановлено в судовому засіданні, що відносини між відповідачкою та дітьми покращуються з кожним роком. Суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Суд також критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до неї такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). Судом не встановлено фактів вчинення відповідачкою будь-яких негативного психологічного тиску на своїх дітей, спричинення їм будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed