Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з ним за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.08.2018 [PERSON] та [PERSON] у Жидачівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівській області зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 44 та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 12.09.2022 року справі №443/775/22 шлюб між [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. На даний час малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі ним, за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради від 07.03.2023 № 47. Згідно довідки Жидачівського МВУКГ від 25.05.2023 №798 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, малолітня [PERSON] повністю знаходиться на його утриманні, оскільки він працює у компанії «Модерн Пак» та має високу зарплату. Мати дитини, відповідачка по справі, участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає, не дбає про її розвиток, навчання та добробут в цілому. Сім`я розпалася у зв`язку із тим що колишня дружина нехтувала сімейними цінностями, зокрема, зраджувала подружню вірність, не піклувалася про створення в сім`ї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери, не цікавилася дитиною, розвитком. Відповідачка дуже легковажно ставилася до свого соціального статусу дружини, матері. Вела такий спосіб життя, неприйнятний у сім`ї: залишала його з дитиною сама йшла на побачення з іншими чоловіками, а потім була ініціатором розлучення. Після розлучення відповідачка залишила дитину зі ним. Донька [PERSON] продовжує проживати з ним, своїми бабусею і дідусем у звичній, комфортній сімейній обстановці. Він дбає про дитину, встає до неї, коли вона прокидається вночі, водить у дитячий садок, гуляю з нею на свіжому повітрі, купує цікаві книжки, читає їй казки, купує одяг, взуття на сезони. Відповідачка пішла жити до свого співмешканця, шлюб з ним не зареєструвала, до свого житла він її не зареєстрував, отже в будь-який момент може бути позбавлена житла. Вважає, що за таких умов неповнолітній [PERSON] , [INFO] , буде краще проживати разом ним у звичній та комфортній для неї обстановці. Висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради № 47 від 07.03.2023 було вирішено, що місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . 22.11.2023 від Жидачівської міської ради надійшли пояснення в яких зазначено, що питання визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської міської ради 22.02.2022 року. На засіданні Комісії були присутні двоє батьків малолітньої [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] , та прийшли до спільної згоди, що малолітня [PERSON] , 2018 року народження, проживатиме разом з батьком [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 22.02.2023, рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради №47 від 07.03.2023 затверджено висновок визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , 1986 року народження /а.с.26/. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 31.10.2023 справу прийнято до розгляду та призначеного до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 23.11.2023 /а.с.16-17/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.11.2021 постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.12.2023 /а.с.35-36/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 13.12.2023 справу розглядом відкладено на 12.01.2024 /а.с.48/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Павліва А.І. від 05.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження на 26.12.2023 /а.с.85-86/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.12.2023 цивільну справу №443/2162/23 передано судді Жидачівського районного суду Львівської області для вирішення питання об`єднання у одне провадження зі справою №443/1950/23/а.с.111-112/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.01.2024 об`єднано в одне провадження справу №443/1950/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Жидачівської міської ради про визначення місця проживання дитини та справу №443/2162/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жидачівська міська рада як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини та присвоєно об`єднаній справі №443/1950/23. Підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 01.02.2024 /а.с. 56-58/. 01.02.2024 справу розглядом відкладено на 22.02.2024 у зв`язку з неявкою відповідачки /а.с.122-124/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 22.02.2024 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жидачівська міська рада як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини залишити без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст.257 УПК України. Справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Жидачівської міської ради про визначення місця проживання дитини розглядом відкладено на 06.03.2024/а.с.132-133/. Розгляд справи по суті відбувся 06.03.2024 за участі позивача [PERSON] та його представника адвоката Журавльової Л.Ю., відповідачки [PERSON] та представника третьої особи органу опіки та піклування Жидачівської міської ради Хомин О.Л. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що дитина проживає з ним з вересня 2022 року і до цього часу. Квартира двокімнатна та є всі необхідні умови для проживання дитини. Він працює та має високий стабільний дохід. Також у вихованні дитини допомагають його батьки. Донька відвідує садочок, гуртки, логопеда. Він зі своєї сторони не заперечує проти спілкування матері з донькою. Заперечує, щоб дитина залишалась на ніч у матері, котра проживає разом із співмешканцем, котрий зі слів дитини, її ображав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти проживання доньки разом із батьком, однак просить, щоб батько не чинив їй перешкод у спілкуванні з донькою та давав більше часу для спілкування з донькою. В орган опіки та піклування щодо визначення часу спілкування з донькою не зверталась. Представник третьої особи органу опіки та піклування Жидачівської міської ради Хомин О.Л. в судовому засіданні пояснила, що за заявою [PERSON] проводився огляд місця проживання малолітньої [PERSON] та надавався висновок висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Жидачівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Під час вирішення питання місця проживання дитини [PERSON] ( [PERSON] ) не заперечувала, щоб дитина проживала з батьком, а тому орган опіки та піклування визначив місце проживання дитини з батьком, при цьому роз`яснивши сторонам, що їх права у спілкуванні з дитиною є рівними. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 12.09.2022 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.08.2018 Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №44. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » /а.с.68-69/. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції/а.с.7,67/. Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Жидачівської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.8-9/. Рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради №47 від 07.03.2023 затверджено висновок піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. Згідно довідки виданої Жидачівським міським виробничим управлінням комунального господарства [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і разом з ним зареєстровані дочка - [PERSON] , мати - [PERSON] , вітчим - [PERSON] , брат - [PERSON] /а.с.6/. Згідно з психолого-педагогічною характеристикою на вихованця ЗДО «Барвінок» середньої групи [PERSON] дошкільний заклад «Барвінок» відвідує із серпня місяця 2021 року. Період адаптації пройшов успішно, хоча дівчинка часто хворіла на простудні захворювання. [PERSON] прийшла у садок із повної сім`ї. Протягом двох років дівчинку завжди приводила і забирала мама. Вона цікавилась її здоров`ям, успіхами, прислуховувалась до порад вихователів, сумлінно виконувала усі рекомендації, проявила себе як чуйна, уважна і турботлива мати. Дитина завжди була чиста, охайна і доглянута, мала все необхідне для відвідування дошкільного закладу. 31.07.2023 батько вперше привів доньку у садок і повідомив, що тепер вона проживає з ним, окремо від матері. У [PERSON] спостерігається тривожність, тісний емоційний зв`язок з матір`ю. Дівчинка дуже радіє її приходу. Фізичний розвиток відповідає віку. Поведінкові реакції адекватні. Контактує з дітьми. У спілкуванні з уже знайомим педагогом, з яким безпосередньо проводить час, легко вступає у контакт, із незнайомим - з обережністю, невеликим страхом. Навички самообслуговування сформовані відповідно до віку. Дівчинка виявляє інтерес до навчальних занять, уміє концентрувати увагу на поставленому завданні, відволікається рідко, розуміє інструкції вихователя. Злата володіє досить великим словниковим запасом, вміє висловлювати свої думки і будувати речення. У грі з дітьми дівчинка спокійна і неконфліктна. Вміє спілкуватися з однолітками, виявляє турботу, ділиться іграшками. Проявляє інтерес до малювання, ліплення, аплікації, конструювання. Злата активна на прогулянці, з інтересом разом з іншими дітьми бере участь у спостереженні. Дотримується режимних моментів у садку. Любить слухати казки, розглядати малюнки. На зауваження і схвалення дорослого реагує адекватно /а.с.76-77/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до положень частини п`ятої статті 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161СК України). При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Із матеріалів справи вбачається, що мати та батько дитини проживають окремо. Дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , є малолітньою, такою, що не досягнула десяти років. Малолітня [PERSON] зареєстрована разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у відповідності до вимог ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України місце проживання малолітньої [PERSON] за згодою батьків визначено за місцем проживання батька дитини [PERSON] . В судовому засідання сторонами даний факт не оспорювався. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти проживання доньки разом із батьком, однак просить, щоб батько не чинив перешкод у спілкуванні з донькою. Окрім того, зі змісту позовних вимог, зазначених позивачем у позовній заяві та наданих ним особисто в судовому засіданні, вбачається, що між ним та [PERSON] відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхньої малолітньої доньки, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду вони обоє, як батьки, погоджуються на проживання дитини з батьком. Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою. Факт відсутності між батьками дитини спору щодо місця проживання дитини вбачається також і зі змісту висновку Органу опіки і піклування виконавчого комітету Жидачівської міської ради (затверджений Рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради №47 від 07.03.2023) про визначення місця проживання малолітнього дитини [PERSON] , [INFO] , зокрема, в якому зазначено, що мати дитини не заперечує проти того, щоби дочка [PERSON] залишалася проживати з батьком /а.с.8-9/. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина, з його пояснень, і так фактично проживає, і від якого мати дитини не вимагає зміни її місця проживання. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка, з його слів, фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини відповідачка не заперечувала, що дитина фактично проживає з батьком та не заперечила щодо подальшого такого проживання дитини з батьком. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. До аналогічних висновків прийшов Київський апеляційний суд у постанові від 16.12.2020 №357/7976/18 та Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 справа №369/1587/19. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Outcome: dismissed