Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на тимчасово окупованій території в селі Піщанівка в Олешківській міській громаді Херсонського району Херсонської області, під час обстрілу населеного пункту внаслідок забою головного мозку, уламкового поранення голови. Заява обґрунтована тим, що вона не може здійснити державну реєстрацію смерті її чоловіка та отримати свідоцтво про його смерть в органі РАЦС, яке їй необхідне для отримання спадщини. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, враховуючи особливості розгляду термінових категорій справ, у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 128 ЦПК України. Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали заяви, зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Отже, суд вправі застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. На підтвердження факту смерті [PERSON] , заявник посилається на копію медичного свідоцтва про смерть № 179/КЛ від 01.11.2023, виданого на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у Херсонській області в с. Піщанівка, Олешківського району, причина смерті: забій головного мозку, уламкове поранення голови, мінно-вибухова травма, військові операції, які спричинили пошкодження іншими видами вибухів або уламками. Дана копія містять відмітку заявника про її відповідність оригіналу, про наявність оригіналу в неї зазначено заявником і у заяві про встановлення факту. Проте, у судовому засіданні заявник [PERSON] повідомила, що оригінал медичного свідоцтва про смерть № 179/КЛ від 01.11.2023, що видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у неї відсутній і такого оригіналу вона не мала, а отримала такий документ шляхом його надіслання знайомими їй з використанням мобільного застосунку. Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Отже, копія медичного документа, за відсутності його оригіналу, не може бути прийнята судом як доказ факту смерті особи, в тому числі в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території. Крім того, на переконання суду, копія медичного свідоцтва про смерть особи, видана на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, за відсутності інших доказів, не може бути єдиним та достатнім доказом на підтвердження смерті особи. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, витяг з ЄРДР про зареєстроване кримінальне провадження № 12023230000002112 від 11.11.2023 за ч. 2 ст. 438 КК України не є належним доказом факту смерті вказаної особи. Крім того, копія медичного свідоцтва про смерть № 179/КЛ та витяг з ЄРДР № 12023230000002112 від 11.11.2023 містять розбіжності в даті смерті особи. Отже, фактично заявник на підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України надала лише роздруковану з мобільного застосунку копію документа, оригінал якого заявник не мала та не має, та яка, у розумінні ст. 95 ЦПК України, не є доказом у справі. Інших доказів\~на підтвердження\~факту смерті\~ [PERSON] \~на тимчасово\~окупованій території\~України,\~які б\~надавали можливість\~суду в\~сукупності дійти\~висновку про смерть особи на тимчасово окупованій території України заявником не надано, що унеможливлює задоволення заяви. Відповідно до ст. 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатність доказу або їх сукупності означає, що він або вони дозволяють дійти достовірного висновку про існування факту, у підтвердження якого вони зібрані. Якщо такого висновку дійти не можна, то це вказує на недостатність доказу або їхньої сукупності. Так, одиничний непрямий доказ завжди є недостатнім, тому що дозволяє зробити лише можливий, а не достовірний висновок про факт, що доказується. Недостатніми будуть також докази, що суперечать один одному, і ті, вірогідність яких сумнівна. Недостатні докази не можуть бути покладені в основу судового рішення доти, доки цей їх недолік не буде усунутий шляхом збирання додаткових доказів. Разом з тим, встановлення факту смерті особи має важливе значення та породжує правові наслідки, а тому рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території в селі Піщанівка в Олешківській міській громаді Херсонського району Херсонської області заявником суду не надано, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed