Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ Адвокат Томашевська О.А. в інтересах позивачів звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.11.2023 року (Том №1 а.с. 212-218) просить визнати за: - [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину земельної ділянки від 460/1000 ідеальних її частин, яка розташована за адресою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] ; - [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину земельної ділянки від 460/1000 ідеальних її частин, яка розташована за адресою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] ; - [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки від 460/3000 ідеальних її частин за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого в 1/3 частці була його дружина [PERSON] . В обґрунтування позову вказано, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 460/1000 частки земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:04:014:0041 за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, є сини померлого - [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] по 1/3 частині спадкового майна. [PERSON] померла [INFO] , яка після смерті чоловіка спадщину прийняла, проте за життя не оформила спадкових прав на земельну ділянку. Позивачі звернулись до приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті батьків, однак постановами приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. від 06.06.2022 року, від 10.06.2022 року, від 08.09.2023 року у вчиненні нотаріальної дії їм було відмовлено у зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку було зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] після його смерті. Адвокат посилається на те, що в позасудовий спосіб позивачі позбавлені можливості належним чином оформити майнові права на спадкове майно. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 14.03.2023 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.03.2023 року відкрито провадження у справі, справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання; задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Томашевської О.А. та витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 25.05.2023 року на виконання ухвали суду від 27.03.2023 року до суду подано належним чином завірену копію спадкової справи № 78/2017, заведену до майна померлого [PERSON] (Том № 1 а.с. 74-182). Відповідно до ухвали суду від 03.10.2023 року задоволено клопотання адвоката Томашевської О.А., витребувано \~у приватного\~нотаріуса Житомирського міського нотаріального\~округу Стражник Т.О.\~ належним чином засвідчену копію спадкової справи №152/2023, в якій [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 23.10.2023 року на виконання ухвали суду від 03.10.2023 року до суду подано належним чином завірену копію спадкової справи № 152/2023, заведену до майна померлої [PERSON] (Том № 1 а.с. 202-207). 13.11.2023 р адвокат Томашевська О.А. направила заяву про уточнення позовних вимог (Том № 1 а.с.212-218). Ухвалою суду від 19.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву від 13.11.2023 року, підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання 07.03.2024 р адвокат Томашевська О.А. направила заяву по розгляд справи в її відсутність та у відсутність позивачів, у якій зазначила, що позивачі позов підтримують та просять його задоволити (Том №2 а.с. 28). В судові засідання представник відповідача жодного разу не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача [PERSON] про розгляд справи без участі представника міської ради (Том № 1 а.с. 63). Інших заяв по справі не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності учасників справи, які скористалися своїм правом і подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, та розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України у зв`язку зі складністю справи складення повного тексту судового рішення відкладено до десяти днів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ та ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується змістом копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2017 року (Том № 1 а.с. 7). Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його сини [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної щодо майна померлого (Том № 1 а.с. 74-182). На підставі поданої 13.12.2016 року [PERSON] за життя заяви рішенням ХХІІ сесії сьомого скликання Житомирської ради № 628 від 25.05.2017 року, яке було прийняте після смерті заявника,\~затверджено технічну\~документацію із\~землеустрою щодо\~встановлення меж\~земельної ділянки\~в натурі\~(на\~місцевості)\~площею 0,0084\~гадля будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під існуючим нерухомим майном, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:04:014:0041, та вирішено передати її у власність (Том № 1 а.с. 42- 46). 16.06.2017\~р.,\~також після\~смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] , згідно з рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Шевченко О.В. на підставі заяви [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , що підтверджується відомостями з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90196174 від 21.06.2017 року (Том № 1 а.с. 29-30). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у встановленому законом порядку прийняли спадщину, звернувшись до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. видано свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкоємцями майна [PERSON] є його сини [PERSON] , [PERSON] , та дружина [PERSON] по 1/3 частці кожного у спадщині, яка складається з 46/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Водночас, згідно з постановами приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. № 280/02-31 від 10.06.2022 р. та №250/02-31 від 06.06.2022 р. позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,0084 га, кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:04:014:0041, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки право власності на неї зареєстровано після смерті\~спадкодавця (Том № 1 а.с.178, 181). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується змістом свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (Том № 1 а.с. 184). Згідно матеріалів спадкової справи №152/2023,\~заведеної до\~майна померлої\~ [PERSON] , спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , є її син [PERSON] (Том № 1 а.с. 201). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. №1414/02-31 від 08.09.2023 р [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в частці на 46/3000 ідеальних частин земельної ділянки площею 0,0084 га, кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:04:014:0041, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки право\~власності на\~неї зареєстровано\~після смерті\~спадкодавця [PERSON] (Том № 2 а.с.10-11). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). В частинах 1, 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК). Положенням ч.1\~ст.\~1225\~ЦК України право\~власностіна земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом «г» ч.1\~ст.\~81\~ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України\~встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За правилами ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.1 ч.1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зі змісту постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що судам нижчих інстанцій було роз`яснено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 570/2844/19 зазначено, що з 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Земельний кодекс України, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передання у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19 та від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20. Отже, усталеною є судова практика, якою визначено, що у випадку, якщо спадкодавець за життя не набув право власності на земельну ділянку, то право власності на земельну ділянку не може переходити в порядку спадкування, в тому числі в судовому порядку. Матеріалами справи підтверджується, що позивачі у справі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті їх батька - [PERSON] . Отже,\~на підставі\~ст.\~1218\~ЦК України\~до них\~перейшли всі\~майнові права,\~яка належали\~їх батькові\~на момент\~смерті, тобто станом на 17.04.2017 року. Згідно матеріалів справи вбачається, що рішення ХХІІ сесії сьомого скликання Житомирської міської ради № 628 від 25.05.2017 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність та користування громадян" було прийняте після смерті [PERSON] . Крім того, суд констатує, що державна реєстрація права власності за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , яка була здійснена 16.06.2021 року, тобто після його смерті, проведена з недотриманням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак не могла створити для нього жодних правових наслідків, в тому числі виникнення права власності на нерухоме майно, оскільки цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права, припинилась в момент його смерті, що вбачається з норм ст. 25 ЦК України. Таким чином, станом на 17.04.2017 року [PERSON] не набув\~право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,0084 га, кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:04:014:0041,\~і воно\~не було\~за ним\~зареєстроване. Беручи до уваги те, що [PERSON] за життя не набув право власності на зазначену земельну ділянку в порядку і спосіб, які передбачені нормами чинного законодавства, а відтак до спадкоємців в порядку спадкування не можуть перейти права, в тому числі речове право власності, яке було відсутнє у спадкодавця на момент смерті. Нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку у зв`язку з тим, що право власності на неї за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , було зареєстровано після його смерті. Отже, на підставі встановлених фактичних обставин, які підтверджені доказами, судом не встановлено наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачами права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет і підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Цей принцип у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на початок, перебіг, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21. Суд бере до уваги, що позивачі обґрунтовують свій позов тим, що вони, як спадкоємці, мають право на набуття саме у власність земельної ділянки після смерті батька, право власності на яку за життя в нього не виникло і не було за ним зареєстроване, при цьому позивачі у позовній заяві, як на підставу позову не посилалась на те, що порушено їх право на захист законних очікувань завершити процедуру передачі спірної земельної ділянки у власність, яку за життя розпочав їх батько. Виходячи з заявлених підстав позову, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що позивачі обрали неналежний спосіб захисту їх прав, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Подібний за змістом правовий висновок зі спірних правовідносин викладений у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 570/2844/19. Також матеріалами справи не підтверджується, що позивачі звернулись після смерті батька до відповідного органу місцевого самоврядування для заверешння процедури передачі у власність земельної ділянки, яка за життя була ініційована батьком, але їм було відмовлено. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивачів є підставою для ухвалення рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, постанова Верховного Суду від 09 серпня 2021 року у справі № 145/1669/19, провадження № 61-14656св20). Встановивши фактичні обставини справи на підставі дослідження наданих сторонами доказів, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають і відносяться за рахунок позивачів.

Outcome: dismissed