Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє представник адвокат Майнард Н.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Линюк Н.А. про встановлення факту та визнання права на спадщину за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і є матір`ю позивача. Позивачка самостійно на протязі останніх років здійснювала догляд і лікування матері, провела поховання і продовжує утримання та обслуговування спадкового майна, понесла витрати по прийняттю спадщини. У встановлений законом термін [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Линюк Н.А. із заявою про прийняття спадщини за померлою, проте отримала відмову, зважаючи на відсутність її реєстрації разом із померлою на момент смерті. Виявилося, що разом із [PERSON] на момент її смерті був зареєстрований брат позивача - [PERSON] , якого 26.05.2014 року вироком Кіровоградського районого суду Кіровоградської області було засуджено за ст. 185 ч. 3 КК до 3 років позбавлення волі із звільненням від призначеного покарання з випробованням та встановленням іспитового терміну на 1 рік. Проте 21.05.2015 року вироком Кіровоградського районого суду Кіровоградської області [PERSON] було засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. За ч. 4 ст. 187 КК України до дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього належного майна; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до тринадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено [PERSON] покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року, остаточно призначено покарання [PERSON] у виді чотирнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. Обрано [PERSON] на час апеляційного оскарження запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання засудженому [PERSON] рахувався з моменту затримання, тобто з 16 листопада 2014 року. В обох вищевказаних вироках суду заначено, що за адресою: [ADDRESS] засуджений лише зареєстрований, а фактично проживав [ADDRESS] . Вищеозначені вироки суду було надано у нотаріальну справу, проте на думку приватного нотаріуса Линюк Н.А. «факт його проживання чи непроживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього встановити не вважається можливим в нотаріальному процесі». Таким чином, Відповідач із 16.11.2016 року і до часу смерті спадкодавиці - 28.10.2021 року та подання вказаного позову не проживав і не проживає за адресою реєстрації [PERSON] , і за констатацією приватного нотаріуса Линюк Н.А. із будь-якою заявою про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріуса не звертався. Все це, на думку Відповідача 2 - приватного нотаріуса Линюк Н.А. стало підставою для відмови у видачі свідоцтва на права на спадщину за законом, яка складається із: земельної ділянки з кадастровим номером 3521180400:02:000:0288, земельної ділянки з кадастровим номером 3521180400:02:000:0289, грошових вкладів у сумі 20000 грн. та 1,12 копійок в АТ «Райффайзн Банк», які належали [PERSON] , [INFO] . Звертає увагу суду, що на думку Відповідача 2, нотаріус вважає довідку видану Бандурівським старостинським органом Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області №311 від 15.11.2021 р. «свідченням його права на спадкування згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як він протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК не заявив відмови від неї». Тобто за відсутності будь-яких документів про спорідненість особи та переважне право на спадкування, тільки на підставі реєстрації зі спадкодавцем, нотаріус визначила, що це по-перше син померлої, по-друге він має переважне право на спадкування перед дочкою, яка подала заяву на спадкування у визначений законом термін та усунула позивача від спадкування частини належного їй майна, видавши постанову про відмову у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на все майно спадкоємиці першої черги без належного обґрунтування. Із вказаною позицією приватного нотаріуса Линюк Н.А. погодитися не можна, як із доводами, які стали підставою для винесення даного рішення нотаріуса, що змушує позивача звертатися до суду. 09.01.2024 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградськохї області відкрито провадження у справі. 09.01.2024 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградськохї області витребувано у приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А., оригінал або належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 18.01.2024 року на адресу суду від відповідача 2 - приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А., надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову так як він поданий до неналежного відповідача. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно, вважаєю, що така вимога є передчасною. Так якщо б факт, що [PERSON] на момент відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем і вважається таким, що відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України, не прийняв її, знайшов своє підтвердження в суді, питання безспірності у визначенні кола спадкоємців було б вирішене, що дало б їй змогу видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом в цілому в безспірному порядку. Просить суд слухати справу без її участі. 27.02.2024 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградськохї області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 15.02.2024 року на адресу суду від ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» надійшли посвідчені начальником ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» пояснення відповідача [PERSON] в яких зазначає, що позовні вимоги визнає. Відповідач приватний нотаріус Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законодавством порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, матеріали копії спадкової справи № 9/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково. Даючи оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє ствердження факт відсутності фактичного проживання відповідача [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] на момент її смерті [INFO] за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , а тому позовна заява в даній частині підлягає задоволенню. Той факт, що відповідач [PERSON] не проживав із спадкодавицею [PERSON] , на момент її смерті [INFO] , за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11), копією вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року (а.с. 13-14) та копією вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року (а.с. 15-18). Встановити іншим, крім судового, шляхом цей факт неможливо, оскільки [PERSON] померла. Підтвердження факту відсутності фактичного проживання відповідача [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] необхідне позивачу [PERSON] з метою оформлення спадщини. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 3,2555 га, кадастровий номер 3521180400:02:000:0288, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області; земельна ділянка площею 2,6341 га, кадастровий номер 3521180400:02:000:0289, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області;грошовий вклад у сумі 20000 грн. та 1,12 грн. в АТ «Райффайзен Банк». Факт належності померлій [PERSON] вищезазначеного майна підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Ковбасюк Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №66 (а.с. 9), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2016 року, індексний номер 53188722 (а.с. 22), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2020 року, індексний номер 197041790 (а.с. 23), копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР №042256 від 22.05.2002 року (а.с. 26), інформаційними довідками з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 04.01.2024 року (а.с. 33, 36) та копією архівної довідки від 06.10.2023 року №81-15-9/8004-БТ виданої АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 61). Позивач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9), копією рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2010 року у справі №2-485/2010 (а.с. 10), копією свідоцтва про одруження (а.с. 11), копіями свідоцтв про шлюб (а.с. 12, 21) та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 69). [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом подачі 04.01.2022 року заяви до приватного нотаріуса Кропивниького міського нотаріального округу, яка отримана приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А. 15.02.2022 року, що вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 9/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 49). Окрім [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] являється чоловік покійної [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини шляхом подачі 15.11.2021 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу заяви про відмову від спадщини, яка ним не відкликана, що вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 9/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 50). Згідно копії довідки від 15.11.2021 року №311 виданої Бандурівським старостинським округом Гайворонської міської ради Кіровогадської області [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по день її смерті, [INFO] . Вжитловому будинку на день смерті [PERSON] разом з померлою за даною адресою був зареєстрований син, [PERSON] , [INFO] , ніхто інший не був зареєстрований та не проживав разом з нею (а.с. 59). Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом та таких, які матимуть право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , судом не встановлено та до нотаріальної контори не звертались. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що будь-яка інформація на померлу [INFO] [PERSON] відсутня. Постановою № 148/02-31 від 16.11.2023 року приватний нотаріус Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Н.А. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 19-20). Ця постанова є обґрунтованою, тому відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», позивач може звернутися до суду з вимогами про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спірне спадкове майно є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що, визначаючи співвідповідачем за даним позовом приватного нотаріуса, позивач не мотивує яке порушене нотаріусом право він захищає. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За переконанням суду, позивач заявляє як до співвідповідача свої вимоги до приватного нотаріуса, яка не є належним відповідачем у даній справі, оскільки нотаріус не відноситься до суб`єктів матеріальних відносин, які лежать в основі вчинення нотаріальних дій. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасників нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Дана позиція висловлена у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», де вказано, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Така сама позиція висловлена і в ухвалі Колегії суддів Судової палати по цивільним справам Верховного Суду України від 05.12.2007 у справі № 6- 16344св07, де зазначено, що при розгляді справ, котрі стосуються оскарження прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій (окрім справ за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні), нотаріуси не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість в результатах розгляду справи судом і реалізації прийнятого по ньому рішення. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом, за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса через їх необґрунтованість, безпідставність та пред`явлення позову до неналежного відповідача. Враховуючи вищевикладене позов підгягає задоволенню частково.

Outcome: partial