Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

26 січня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Богославський Андрій Сергійович звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, в якій просив стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь позивача суму моральної шкоди у зв`язку зі стійкою втратою професійної працездатності 45% у розмірі 300000,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб, також проси стягнути з відповідача на користь [PERSON] всі понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] почав працювати у Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 15 вересня 2009 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування (у кар`єрі) 4 розряду дільниці з ремонту гірничого устаткування Петрівського кар`єру з правом пільгового пенсійного забезпечення за списком №1. 26 липня 2010 року позивача переведено інженером-енергетиком відділу головного енергетика загальношахтного персоналу шахти імені Орджонікідзе тимчасово на час соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку. 03 лютого 2011 року позивача переведено інженером з ремонту загальношахтного персоналу шахти імені Орджонікідзе. 01 квітня 2011 року за рішенням загальних зборів акціонерів, протокол №1 від 25 березня 2011 року Відкрите акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 23 вересня 2014 року позивач переведений фахівцем з ремонту загальношахтного персоналу шахти імені Орджонікідзе. 05 травня 2016 року за рішенням загальних зборів акціонерів, протокол №1 від 27 квітня 2016 року, Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Наказом по підприємству № 995 від 01 вересня 2022 року шахта ім. Орджонікідзе Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» перейменовано у Шахта ім. Колачевського Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 12 вересня 2023 року [PERSON] звільнився з роботи за угодою сторін, пропрацювавши безперервно на підприємстві 13 років 11 місяців та 29 днів. Згідно Акту №12 форми Н-1, затвердженого 05.11.2009 Генеральним директором ВАТ «ЦГЗК» М.К. Короленко, 03.11.2009 о 01:20 годин у Петрівському кар`єрі вибій екскаватору ЕКГ8і госп.№ 24, гор-150м, згідно наряду, виданого виконуючим обов`язки механіка дільниці з ремонту гірничого устаткування Петрівського кар`єру [PERSON] , слюсарі, чергові та з ремонту устаткування [PERSON] та [PERSON] виконували ремонт на екскаваторі ЕКГ8і госп. №17, в подальшому виникла необхідність у аварійному ремонті компресора на екскаваторі ЕКГ8і госп. №24, який знаходився на гор-150м. Під час виконання ремонту відлетівший шматок металу травмував [PERSON] праве око. За висновками комісії нещасний випадок стався внаслідок не забезпечення начальником дільниці з ремонту гірничого устаткування підлеглих засобами індивідуального захисту (окулярами) згідно «Галузевих норм» та механік дільниці не забезпечив безпечне виконання робіт підлеглими під час ремонту екскаватора ЕКГ8і госп. №24. Діагноз отриманої травми [PERSON] - проникаюче склеральне поранення правого ока з внутріоковим чужерідним тілом, яке вколочено в оболонку заднього відділу. За ступенем тяжкості травма відноситься до тяжких. Довідкою МСЕК серії 10 ААА № 006133 та Довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 021687 при первинному огляді 24 лютого 2010 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності «Труд увечье по зрению». Інвалідність встановлено на строк до 01.03.2011 з датою чергового переогляду 15.02.2011, та визначено ступінь втрати професійної працездатності 45%. Довідкою МСЕК серії 10 ААА № 006335 та Довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 054472 датою огляду 09.03.2011 при повторному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності «труд. увеч. по зрению б/ср.». Таким чином, [PERSON] з 01.03.2011 є інвалідом третьої групи за трудовим каліцтвом по зору безстроково та йому встановлено стійку втрату професійної працездатності у 45% відсотків. У зв`язку зі значним погіршенням здоров`я позивачу 30 жовтня 2019 року висновком МСЕК рекомендовано хірургічне видалення правого ока з подальшим протезуванням. В результаті вказаного нещасного випадку змінився спосіб та якість життя позивача, він не може працювати на колишній роботі, виконувати свої домашні обов`язки в повному обсязі, обмежений вибором робіт, на яких він може працювати після травмування, це завдає йому моральних страждань. Позивач відчуває дискомфорт, його турбує біль, набряк прилеглих м`яких тканин біля ока, постійна слезотеча з ока. Неможливість позивача повноцінно сприймати всесвіт, в якому він живе, за допомогою лише тільки одного ока приводить його у відчай. Той факт, що праве око не рухоме і це спотворює вираз обличчя, не дозволяючи позивачу повною мірою бути рівноцінним членом суспільства, приводить до моральних мук позивача, а той факт, що в подальшому йому потрібно видалити око та протезувати його, позивачу завдає безперервних моральних страждань. Внаслідок трудового каліцтва позивачу не вдається створити сім`ю, що теж завдає моральних страждань позивачу. З моменту отримання трудового каліцтва позивач змушений постійно перебувати на обліку у лікарському закладі, один раз на рік перебувати на стаціонарному лікуванні, два рази на рік лікуватися амбулаторно. Тому, на думку позивача, розмір моральної шкоди, яку відповідач повинен компенсувати позивачу, враховуючи тривалість та глибину моральних страждань, становить 300000,00 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі з матеріалами позовної заяви, яка отримана представником відповідача, відповідач скористався своїм правом та надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач вказує, що Позивачем не доведена неправомірність поведінки Відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях Відповідача), наявність вини Відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Відповідач вказує, що посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зав`язків не підтверджено жодними документами, а отже є безпідставним та необґрунтованим, а визначений Позивачем розмір моральної шкоди не відповідає критеріям розумності і справедливості та безпідставно завищений. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача на різних посадах з 15 вересня 2009 року до 12 вересня 2023 року, звільнений 12.09.2023 за згодою сторін відповідно до ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 14.09.2009. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №12 за формою Н-1 від 03.11.2009 та Акту форми Н-5 ід 04.11.2009, проведеного на ПрАТ«ЦГЗК», визначено, що причиною нещасного випадку є невикористання засобів індивідуального захисту, невиконання посадових обов`язків та вимог інструкцій з охорони праці. Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 006133 від 24.02.2010, позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, відповідно до рекомендацій МСЕК, позивачу необхідне оперативне лікування, протипоказана робота на висоті. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09.03.2011 серії 10 ААА № 006335, позивачу повторно встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Протипоказані важка фізична праця, рекомендовано медикаментозне лікування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1, 3 ст. 3 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що, відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями [PERSON] первинно встановлено втрата професійної працездатності 45 % та ІІІ групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичний образ життя, забезпечувати себе належним чином, вимушений постійно проходити курси лікування, вести звичний йому спосіб життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 150000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 300000,00 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в розмірі 1500,00 гривень.

Outcome: partial