Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 03.07.2023 року надійшов позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі проекту висновку Служби у справах дітей ОМР від 05.04.2023 року за №07/3183 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] встановлено, що на розгляді служби у справах дітей Одеської міської ради перебувало питання вирішення подальшої долі малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є: мати - [PERSON] , [INFO] , місце перебування невідоме, від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки самоусунулась. За даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За інформацією батька дитини, остання проживає за адресою: [ADDRESS] . Батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстрована та проживала разом з батьком та дідусем, бабусею малолітня [PERSON] , [INFO] . За інформацією, яка надійшла 12.05.2022 року до Служби у справах дітей ОМР, батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, умови, у яких проживає дитина, негативно впливають на її життя, стан здоров`я та розвиток. Розпорядженням ПРА ОМР №219 від 13.05.2022 року, малолітня [PERSON] , [INFO] була невідкладно відібрана від батька, [PERSON] , та тимчасово влаштована до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення. Наказом Служби у справах дітей ОМР від 13.05.2022 року №63 дитину поставлено на первинний облік. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2022 року малолітню [PERSON] , [INFO] , було відібрано від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до Наказу КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 11.08.2022 року №51-0 «Про тимчасове переміщення (евакуацію) дітей КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» та супроводжуючих осіб за межі України за списками в умовах режиму воєнного стану», малолітня [PERSON] , [INFO] , була евакуйована за межі України, а саме до Республіки Польщі. Відповідно до листа КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 07.03.2023 року №133, за період знаходження малолітньої [PERSON] , [INFO] , в Центрі, батьки її не відвідували та подальшою долею не цікавилися. Станом на 31.03.2023 року ані [PERSON] , ані [PERSON] з питання повернення доньки до Служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталися. На засідання комісії з питань захисту прав дитини ПРА ОМР від 06.04.2023 року, [PERSON] та [PERSON] не з`явились, письмових пояснень не надали. Вищезазначене питання розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей ПРА ОМР 06.04.2023 року та ПРА ОМР в особі органу опіки та піклування надано Висновок за №01-11/493/1вих від 20.04.2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . На теперішній час дитина перебуває на повному державному утриманні. У зв`язку з тим, що протягом тривалого часу мати та батько малолітньої [PERSON] свідомо не цікавляться долею дитини, не займаються її вихованням, не забезпечують розвиток дитини, взагалі відсутні в житті малолітньої та не пройшли курс соціально-психологічної адаптації та реосоціалізації з власної волі, позивач вважає, що вказані факти свідчать про винну поведінку з боку матері та батька по відношенню до дитини. Вважають, що вказані факти є підставою для позбавлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим звернулися до суду з зазначеним позовом. Матеріали позову суддя отримала 04.07.2023 року. До суду 19.07.2023 року надійшли відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачів, з яких вбачається, що: - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 11.12.1991 за адресою: [ADDRESS] ; - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 26.05.2023 року за адресою: [ADDRESS] . Зазначені відповіді суддя отримала 20.07.2023 року. Ухвалою суду від 24.07.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 18.09.2023 року. З 31.07.2023 року по 25.08.2023 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці. У підготовчому провадженні 18.09.2023 року був присутній представник ПРА ОМР - Гаврилюк А.А., позов підтримав та пояснив, що місце знаходження відповідачки [PERSON] не можливо встановити, дитина [PERSON] знаходиться у Республіці Польща в центрі соціально-психологічної реабілітації згідно наказу про евакуацію від 11.08.2022 року. Вказав, що вони зверталися до Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради, проте на даний час Акт обстеження умов проживання не складено, зазначив, що будуть звертатися повторно. Проти закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті не заперечував. [PERSON] у підготовчому засіданні позов не визнав, зазначивши, що не згоден, щоб його позбавили батьківських прав, та пояснив, що він любить доньку і самостійно виховував доньку, яка з ним та його батьками проживала з серпня 2016 року, де мати дитини він не знає. Також вказав, що доньку забрали примусово, вона говорила, що не хоче йти. Він не знав де донька, йому не говорили, проте обіцяли сказати. Зазначив, що на даний час в 2-х кімнатах квартирі зробили ремонт, залишилися кухня та ванна кімната. Проти закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті не заперечував. Інші учасники процесу у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. Ухвалою суду від 18.09.2023 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 25.10.2023 року. У судовому засіданні 25.10.2023 року був присутній [PERSON] , інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 07.12.2023 року, у зв`язку з неявкою позивача, 3-ої особи та відповідачки. У судове засідання призначене на 07.12.2023 року сторони не з`явилися, представник ПРА ОМР через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розгляд справи відкласти через зайнятість представника позивача в іншому процесі. Розгляд справи відкладено на 15.02.2024 року, яке було відкладено на 13.03.2024 року. У судовому засіданні 13.03.2024 року був присутній представник органу опіки та піклування ПРА ОМР - Гаврилюк А.А., позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що дитина на підставі рішення суду від 18.07.2022 року по справі №522/5914/22 була відібрана у батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав, та була влаштована на повне державне утримання. У зв`язку з воєнним станом в Україні, дитину було евакуйовано 11.08.2022 року за межі України, а саме до Республіки Польщі, де перебуває до теперішнього часу. КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області» звернулися з питанням щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] , оскільки вони не приймають участі у фізичному та духовному розвитку дитини, її навчання. Комісія дійшла висновку щодо доцільності позбавлення їх батьківських прав, вважають їх дії свідомими. Також просив стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини. На питання головуючого по справі, представник позивача зазначив, що на засідання опіки 20.04.2023 року було запрошено батьків дитини, які не з`явилися, мати - [PERSON] була викликана через оголошення у пресі. Але 07.03.2023 року [PERSON] надавав письмові пояснення, в яких заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначивши, що на теперішній час робить ремонт в квартирі. Сторона позивача також зверталась до Роздільнянської міської ради щодо здійснення виїзду за адресою ймовірного проживання відповідачки [PERSON] для складання Акту обстеження її квартири, але виявилося, що остання змінила місце проживання, тому Акт обстеження відсутній. Батько [PERSON] не приймав участі у вихованні своєї доньки, тому у нього та дідуся було відібрано дитину. Зазначив, що дитина була неохайна, в неї не було одягу та взуття, батько та дідусь чинили супротив під час відібрання дитини. Після відібрання вони звернулися до соціальної служби щодо оцінки потреб сім`ї, родині було запропоновано соціальні послуги. Пояснив, що такі діти знаходяться під опікою Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області. 10.01 2023 року тимчасовий опікун в заяві зазначала, що дитина хоче повернутися додому, але вона не розмовляє, свої бажання висловлює емоціями (кивком голови, вигуком, рухами), з емоцій дівчинки стало зрозуміло, що вона проти позбавлення батьківських прав її матері. [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позбавлення його батьківських прав та пояснив, що він та мати доньки обидва є інвалідами, донька з дитинства не розмовляє, пояснив, що її мати також раніше не розмовляла. Зазначив, що він з відповідачкою майже розлучились, але в 2015 році народилась донька, вони спочатку проживали в селі в Роздільнянському районі у її батьків, допомагала мати відповідачки. Але, [INFO] вона померла, їх донька жила у сестри дружини. Потім в 2016 році приїхали його батьки та забрали доньку до себе, а він з дружиною залишився жити у селі. Коли він приїжджав до доньки, вона завжди його зустрічала, добре знала що він її батько, він її дуже любить. У неї було багато речей. До 2022 року він з дружиною проживав у селі, потім сестра дружини продала дім, він переїхав до батьків та весь час проживав і був поруч з донькою. Він та його батько отримують пенсії, визнав, що це є невеликі гроші. У нього ще був брат, який помер, а у квітні 2022 року померла його мати. Залишилися він та його батько, вони дивилися за [PERSON] . Потім прийшли зі Служби у справах дітей ОМР, сказали що є рішення суду у 2022 році про відібрання доньки, і забрали її, вона не хотіла з ними йти, але поліція забрала її, та навіть не сказали куди забирають, тому їм нічого не було відомо. Потім дізналися де вона, вони туди поїхали, щоб побачити її, але їм сказали, що її забрали вже за кордон. Дідусь, його батько, приїжджав до неї, є фото, він її сфотографував, ще до евакуації, а йому він не сказав де донька. Він не згоден щодо позбавлення його батьківських прав, пояснив, що отримує пенсію у розмірі 3 000,00 грн. на місяць, він проживає з батьком у трикімнатній квартирі, яка залишилася від бабусі, зараз вони намагаються облаштувати її. Вказав, що зараз він не працює, є особою з інвалідністю 3-ї групи, але раніше до 2003 року, поки не переїхав у село, працював у лікарні №5. На питання головуючого по справі, [PERSON] зазначив, що з 2022 року він позбавлений спілкування з донькою, не знає де вона. Зараз він все вміє, все сам готує. У нього не має достатньо доходів, щоб забезпечити дитину і себе, але просить повернути доньку, тепер знає, що має право на отримання соціальної допомоги. Відповідачка також є особою з інвалідністю І групи з дитинства Інші учасники процесу у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 25.03.2024 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши сторони, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого народилась малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 27.05.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис за №235 (а.с.24) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23.05.2022 року №00035627392 (а.с.25-27). Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано мати [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , фактичне місце перебування невідомо. За інформацією батька дитини, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , стосунків з нею не підтримує. Будь-яка інформація щодо реєстрації на території м.Одеси відсутня. З 26.05.2023 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.88) Батько дитини - відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за зазначеною адресою зареєстрована малолітня донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.31, 89). Відповідно до інформації, наданої КП «БТІ» ОМР від 02.02.2023 року №155/03.01-06 станом на 31.12.2012 року відсутня інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно в м.Одесі за малолітньою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наявна інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно в м.Одесі за [PERSON] , на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). 12.05.2022 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло телефонне повідомлення від сектору ювенальної превенції ОРУП №1 ГУНП в Одеській області про те, що за адресою: [ADDRESS] проживає дитина з батьком та дідусем. Батько ухиляється від виконання своїх обов`язків, умови, у яких проживає дитина негативно впливають на її життя, стан здоров`я та розвиток. Спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі спільно з фахівцями Центру соціальних служб Одеської міської ради, інспектором сектору ювенальної превенції ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було здійснено негайний виїзд за адресою проживання родини [PERSON] для з`ясування обставин. Під час перевірки була виявлена малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , яка мала неохайний вигляд, не розмовляла. Умови проживання [PERSON] , незадовільні. Кімнати не провітрюються, вікна не відчиняються, у квартирі сморід, у кімнатах холодно, неохайно, розкидані особисті речі, брудна постільна білизна, відсутня тепла вода. Батько, [PERSON] та дідусь, [PERSON] , чинили супротив роботі представників суб`єктів соціальної роботи. За результатами відвідування, відповідно до п.5 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорсткого поводження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року №585 було проведено оцінку рівня безпеки дитини, про що складено акт від 12.05.2022 року, згідно якого, проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком, загрожує її життю та здоров`ю. 3 метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безпеки дитини, [PERSON] , була доставлена до КНП «Міська дитяча лікарня №2» ОМР (а.с.33-37). Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №219 від 13.05.2022 року, малолітня [PERSON] , [INFO] була невідкладно відібрана від батька, [PERSON] , та тимчасово влаштована до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення (а.с.38-39). Наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 13.05.2022 року №63 малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на первинний облік (а.с.48-49). Рішенням Приморського районного суду м.Одеса від 18.07.2022 року у справі №522/5914/22 малолітню [PERSON] , [INFO] , було відібрано від батька, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав (а.с.50-51). Відповідно до листа Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України від 27.12.2022 року №5/6-22496 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , раніше в установі не утримувалися та станом на 23.12.2022 року не утримуються (а.с.52). Відповідно до інформації наданої Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеси) від 19.01.2023 року №224/24.32-19 відсутні актові записи про смерть, зміну імені відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.53). Згідно з інформацією наданою [INFO] від 07.03.2023 року 943/4297 [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на військовому обліку у [INFO] не перебувають, відомості відсутні (а.с.54). 3 метою з`ясування думки [PERSON] , щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . спеціалістом Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з фахівцем Центру соціальних служб Одеської міської ради 05.01.2023 року було здійснено вихід за адресою проживання батька: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 05.01.2023 року, двері ніхто не відчинив, телефон вимкнено, залишено запрошення до територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі (а.с.55). Суд вважає такий доказ неналежним, оскільки відсутні фактичні відомості про стан проживання умов батька дитини та достеменні відомості про виявлення батька за місцем проживання. Відповідно до листа Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради від 05.01.2023 року №2, 05.01.2023 року було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , для складання акту обстеження умов проживання ймовірного проживання [PERSON] , [INFO] . В ході перевірки було встановлено, що [PERSON] змінила місце проживання. Встановити фактичне її місце проживання, не виявилось можливим (а.с.56). 3 метою розшуку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та з?ясування їх думки з питання позбавлення батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , Службою у справах дітей Одеської міської ради подано оголошення до газети «Одеські вісті» випуск №2 (5487) від 12.01.2023 року (а.с.57). Відповідно до інформації, наданої Центром соціальних служб Одеської міської ради від 18.01.2023 року №94/01-3301, 05.01.2023 року фахівцями із соціальної роботи ВСР ЦСС ОМР спільно з спеціалістами ТВ ССД ОМР у Приморському районі було здійснено відвідування за адресою проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Двері ніхто не відчинив, залишено інформаційне повідомлення. Станом на 13.01.2023 року до ВСР ЦСС ОМР у Приморському районі ніхто не звернувся. 16.01.2023 року здійснено повторне відвідування за вищевказаною адресою. Складений акт оцінки потреб сім?ї/особи. Вдома були: батько - [PERSON] , особа з інвалідністю з дитинства, та дідусь - [PERSON] , [INFO] , особа з інвалідністю III групи, пенсію по інвалідності отримують. Обидва мали неохайний вигляд. Родина проживає в двокімнатній квартирі. Умови проживання незадовільні. В наявності водо-, тепло-, електропостачання. Відсутні: продукти харчування, одяг відповідно до віку та сезону для дитини, окреме ліжко, чиста постільна білизна, необлаштоване місце для гри та навчальних занять дитини. Мати, [PERSON] , самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, місце її знаходження невідоме. Родині запропоновано соціальну послугу соціального супроводу, від якої вона відмовилась (а.с.59-60). При цьому суд зауважує, що судом не встановлено факту пропонування відповідачу допомоги, та якої саме та його відмови у отриманні, хоча з вищезазначених відомостей об`єктивно вбачається що дана родина є такою, що потребує у соціальній та іншій допомозі. Відповідно до Наказу КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 11.08.2022 року №51-0 «Про тимчасове переміщення (евакуацію) дітей КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» та супроводжуючих осіб за межі України за списками в умовах режиму воєнного стану», малолітня [PERSON] , [INFO] була евакуйована за межі України, а саме до Республіки Польщі (а.с.72-74). Відповідно до заяви [PERSON] , тимчасового опікуна, вихователя КУ «ЦСПРД ОМР Одеської області» від 10.01.2023 року, під час індивідуальних занять з [PERSON] , вона неодноразово виражала свою згоду і бажання, що хоче повернутись до мами, додому. Так як дівчинка не розмовляє, вона виражала своє бажання на питання підтвердженням: кивком голови, емоційним вигуком, рухами. З емоцій і рухів дівчинки - вона проти позбавлення батьківських прав матері (а.с.75). 07.03.2023 року з [PERSON] , батьком малолітньої, спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено бесіду, про що складено акт бесіди, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . [PERSON] . Зазначив, що на даний час намагається зробити ремонт в квартирі, проте терміни завершення ремонту змінювалися з кінця березня до кінця року. Громадянин [PERSON] повідомив, що працює офіційно охоронцем, проте назвати адресу та назву організації не зміг. На питання, чому не зробив протягом року нічого для повернення доньки на виховання в родину - не відповів. Надавати письмові пояснення та підписувати протокол бесіди, [PERSON] категорично відмовився (а.с.76). Згідно з листом наданим КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 07.03.2023 року №133, за період знаходження малолітньої [PERSON] , [INFO] , в Центрі, батьки її не відвідували та подальшою долею не цікавилися (а.с.77). Таким чином, станом на 31.03.2023 року [PERSON] та [PERSON] з питання повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , до Служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталися. Вищезазначене питання розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.04.2023 року та Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування надано Висновок від 20.04.2023 року №01-11/493/1вих, про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] (а.с.13-18). У висновку зазначено, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.04.2023 року, [PERSON] та [PERSON] не з`явились, письмових пояснень не надали (а.с.18). У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.04.2023 року №01-11/493/1вих, відповідно до якого [PERSON] на засідання комісії не з`явився, умови його проживання з донькою за адресою: [ADDRESS] , незадовільні, кімнати не провітрюються, у кімнатах холодно, неохайно, розкидані особисті речі тощо; ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Суд частково приймає даний висновок як належний доказ, оскільки, як 07.03.2023 року під час бесіди з відповідачем спеціалістами Служби у справах дітей ОМР, так і під час розгляду справи у судових засіданнях, [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно своєї доньки [PERSON] . Зазначав, що намагається зробити в квартирі ремонт, але його матеріальне становище не дозволяє швидко все зробити, оскільки він отримує пенсію у розмірі 3 000,00 грн., але зараз він з батьком, дідусем [PERSON] , намагаються все облаштувати для нормального життя доньки. Він займався вихованням доньки, дуже її любить, називає її [PERSON] , проти її примусово забрали до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, але куди саме він дізнався пізніше, а коли намагався побачитися з донькою, дізнався, що дітей з Центру було евакуйовано до Польщі. Суд критично ставиться до такого висновку органу опіки, в судовому засіданні встановлено, що відповідача не викликали належним чином на засідання органу опіки, чим позбавили його права на висловлення своєї думки та її врахування. Судом встановлено, що малолітня дитина перебуває на повному державному утриманні. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`як, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку ї природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до ї внутрішнього світу. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 76). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 Сімейного кодексу України). Так, Верховний Суд у своїй постанові від 26.01.2022 року по справі №203/3505/19 вказав, що: пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, з 13.05.2022 року відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні та піклуванні за донькою з незалежних від нього обставин, тобто в супереч його волі та волі дитини та згідно Наказу від 11.08.2022 року дитина перебуває у Республіці Польщі до теперішнього часу. Згідно позовних вимог позивач посилається на виконання батьківських обов`язків станом на 31.03.2023 року, проте суд зауважує, що не зазначено з якого часу батьками не виконуються такі обов`язки. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо невиконання батьківській обов`язків не піклування відповідачем, не утримання дитини та його винних в цьому дій судом не встановлено, навпаки, відповідач скаржиться про відібрання дитини та неповідомлення йому де вона перебувала та можливості контактування з нею. Тільки в ході розгляду справи відповідачу було про це доведено. Оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши у судових засідання представника органу опіки та піклування ПРА ОМР та відповідача [PERSON] , врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позову та відмови в часті вимог до [PERSON] . Щодо позовних вимог до [PERSON] , то судом встановлено. [PERSON] , зі слів відповідача, не проживає з дитиною, не піклується про неї, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, що негативно вплинуло на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою тривалий час, та йому не відоме її місце перебування, що також підтверджується матеріалами справи. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як винна поведінка матері та ухилення від виховання дитини лише, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Доказів на спростування зазначеного суду не надане та не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачкою [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , та задоволення в цій частині позовних вимог. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Щодо вимог про стягнення аліментів з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки [PERSON] та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дітей. Згідно ст.193 СК України, аліменти, влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зобов`язати Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради відкрити особистий рахунок на ім`я малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Щодо стягнення аліментів з [PERSON] суд відмовляє, оскільки рішенням суду від 18.07.2022 року з останнього вже стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , до 21.04.2033 року, або до повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , до батька [PERSON] . Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial