Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Приладишеву Н.Г. звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що її батьку на праві власності належало 77/100 часток будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач, як спадкоємиця першої черги після смерті свого батька протягом встановленого 6-ти місячного строку прийняла належну їй частку спадщини, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем до моменту його смерті й у подальшому після неї у належному йому будинку, чим фактично вступила в управління та володіння таким спадковим майном. Звернувшись до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2017 року № 2526/02-31, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. Причиною даного слугувала наявність рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2007 року по справі № 2-3138/07, яким право власності на 77/100 часток будинку належних раніше [PERSON] у порядку спадкування було визнано за [PERSON] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.11.2023 року по справі № 2-3138/07 рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2007 року у цій справі було скасовано. У зв`язку з зазначеними обставинами та перешкодами у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач просить суд визнати за нею право власності на 77/200 часток будинку за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , оскільки інші 77/200 часток такого спадкового майна має право на оформлення у порядку спадкування відповідач, який є її племінником. Ухвалою від 22.01.2024 року судом відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 28.02.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] в особі його представника - адвоката Мітасова М.І. до [PERSON] про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Зустрічний позов обґрунтований тим, що позивач є сином [PERSON] , який в свою чергу був сином померлого [PERSON] . Протягом свого життя [PERSON] постійно проживав у домоволодінні свого батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , разом з ним та іншими членами родини до самої його смерті. Після смерті [PERSON] 12.06.1998 року, відкрилася спадщина на належні йому 77/100 часток будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці, мали спадкувати по належної частки домоволодіння [ADDRESS] , тобто по 77/200 для кожного. У подальшому, [INFO] [PERSON] помер у зв`язку з чим відкрилася спадщина на 77/200 часток домоволодіння [ADDRESS] , які він успадкував після смерті [PERSON] . З метою оформлення вказаної спадщини [PERSON] , як спадкоємець першої черги звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. У зустрічному позові позивач просить з метою захисту його прав встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як дідом, батьком і сином та визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] право власності на 77/200 часток будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 01.03.2024 року судом, згідно з приписами ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом в рамках одного провадження, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач за первісним позовом та її представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили первісний позов задовольнити, проти задоволення зустрічного позову не заперечували, чим фактично визнали його позовні вимоги. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності, зустрічний позов просили задовольнити, при цьому проти задоволення первісного позову не заперечували, чим також фактично визнали його. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів, яких достатньо для ухвалення рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння № 983 від 25.08.1989 року [PERSON] на праві власності належало 77/100 часток будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] , [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . У зв`язку з його смертю, відкрилася спадщина на наведене вище майно, що йому належало. До кола спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] належали: його дружина [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] . Довідкою голови квартального комітету № 29 від 15.09.2023 року та відміткою в паспорті [PERSON] підтверджується факт її реєстрації та проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті у будинку за адресою: [ADDRESS] . З довідки про місце проживання від 25.10.2023 року вбачається, що [PERSON] також проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті за однією адресою. Доказів фактичного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті за однією адресою судом не встановлено. З зазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] прийняли у рівних частках спадщину після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом проживання разом зі спадкодавцем на момент його смерті, та фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яким вони управляли та користувалися у подальшому. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування після смерті [PERSON] мало б належати по 77/200 часток в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку з його смертю, відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема й на 77/200 часток в будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , які він прийняв у порядку спадкування, проте оформити за життя не встиг. Зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.11.1983 року слідує, що [PERSON] є сином [PERSON] . З обставин справи вбачається, що з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , його син [PERSON] звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інші ж спадкоємці відмовилися від прийняття такої спадщини на користь [PERSON] . Беручи до уваги встановлені судом обставини та відповідні їм докази, суд вважає підтвердженими родинні відносини між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як дідом, батьком і сином. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення як первісного так і зустрічного позовів, оскільки при розгляді справи знайшли своє підтвердження обставини прийняття спадщини з боку [PERSON] на спадкового майна після смерті її батька [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння таким майном, що було достатнім для прийняття спадщини на час виникнення таких правовідносин. При цьому, факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , який за життя прийняв, але не оформив спадкове майно після смерті [PERSON] у вигляді 77/200 часток в будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , також є підтвердженим та не оспорюється сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Задовольняючи позовні вимоги сторін у справі, суд керується наступними релевантними джерелами права. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Пунктом 1 постанови пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно зі ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Дії, що свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем врегульовані ст. 549 ЦК УРСР, за положеннями якої, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК України спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, законодавство України, що діяло на період відкриття спадщини після смерті [PERSON] не обмежувало право спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на оформлення свідоцтва про право на спадщину певними строками. А тому, відсутність у сторін свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON] не позбавляє їх права власності на таке майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку з тим, що в матеріалах справи наявна постанова Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 24.10.2017 року № 2526/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вважає правомірним звернення [PERSON] до суду з позовною заявою з метою захисту своїх прав. Крім того, у зв`язку з наявністю постанови Запорізького апеляційного суду від 08.11.2023 року по справі № 2-3138/07, якою скасовано рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2007 року по справі № 2-3138/07, за яким було визнано право власності на 77/100 часток будинку за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , то звернення останнього з зустрічним позовом з метою захисту своїх спадкових прав, є також правомірним та відповідає положенням законодавства. Тож, оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне спадкове майно за позивачами у порядку спадкування за законом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують їх позови, а визнання ними позовів один одного не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що такі позови підлягають задоволенню. У зв`язку з задоволенням судом як первісного так і зустрічного позовів, розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.

Outcome: approved