Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: 64 459,32 грн заборгованості за спожиті до 30.04.2018 року послуги з централізованого опалення; 785,19 заборгованості за спожиті до 30.04.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; інфляційну складову боргу у розмірі 5 806,76 грн та 3 % річних у розмірі 3 920,03 грн; 55 804,10 грн заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення; 1 433,28 грн заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку у розмірі 83,49 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 2 032,84 грн та 3 % річних у розмірі 2 251,80 грн; 33,00 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також 2 102,00 грн судового збору. В обґрунтування позову КП «Київтеплоенерго» зазначає, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим позивач з 01.05.2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на підставі типового договору опублікував договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є фактичне отримання послуг споживачем. Квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, отже, [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, які надає позивач; відповідач від зазначених послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся (не відключався). Свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідач виконує неналежним чином, своєчасно не сплачуючи за спожиті послуги, у зв`язку з чим станом на 01.12.2020 року утворилась заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення - 55 804,10, заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води - 1 433,28 грн. Крім того, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») та КП «Київтеплоенерго», останнє прийняло право вимоги, у тому числі до відповідача, з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води в розмірі 65 244,51 грн. Згідно з п. 3.4.2 цього договору новий кредитор - КП «Київтеплоенерго», має право на отримання від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до цього договору сплати заборгованості. Надання відповідних послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, опублікованого 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111 (4511). У зв`язку з невиконанням свого зобов`язання позивач має право на підставі ст. 625 ЦК України на стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2021 року прийнято до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.07.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2021 року розгляд справи відкладено на 27.08.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 року розгляд справи відкладено на 21.10.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року розгляд справи відкладено на 21.01.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2022 року розгляд справи відкладено на 31.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2022 року розгляд справи відкладено на 31.08.2022 року. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки у 2012 році у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] , було встановлено газовий котел для локального обігріву приміщення та підігріву води, 08.11.2012 року проведено запуск газу. Наведене спростовує доводи позивача про наявну заборгованість, оскільки обігрів житлового приміщення відповідача та підігрів води здійснюється відповідачем самостійно за рахунок встановленого газового котла. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2022 року розгляд справи відкладено на 28.11.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року розгляд справи відкладено на 07.02.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2023 року розгляд справи відкладено на 18.04.2023 року. До суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що КП «Київтеплоенерго», на підставі договору цесії від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», набуло право вимоги, зокрема до позивача щодо виконання ним грошових зобов`язань перед ПАТ «Київенерго» з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з центрального опалення та центрального постачання гарячого водопостачання. Вказував, що відповідно до додатку №1, №2 до договору цесії КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до позивачки у сумі 64 459,32 грн за спожиті послуги централізованого опалення та 785,19 грн за централізоване водопостачання гарячої води. Відповідач не звертався до позивача щодо неотримання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води. Крім того, відповідно до п.п. 24, 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, разом із тим, з належними документами, що підтверджують законне відключення від загальнобудинкової системи централізованого опалення та постачання гарячої води не звертався. З отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про прийняття заочного рішення, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 01.12.2020 року заборгованість відповідача становить 57 237,38 грн, у тому числі: заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення - 55 804,10 грн, заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води - 1 433,28 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період до 01.05.2018 року заборгованість відповідача становить 65 244,51 грн, у тому числі: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення 64 459,32 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води - 785,19 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач як власник квартири [ADDRESS] -а не оплачує житлово-комунальні послуги, які надає позивач відповідачу як власнику зазначеного житлового приміщення. Разом з тим, позивачем не надано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що відповідач є власником саме цієї квартири. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. За змістом ст. 12 цього Закону, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. З копії інформаційної довідки від 02.11.2020 року № 230586272, долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири за адресою: [ADDRESS] відсутні. З отриманої на запит суду інформації відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З позовної заяви та доданих до неї матеріалів також не вбачається, що між позивачем і відповідачем укладено договір про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Таким чином, позивач не надав належних та достовірних доказів того, що відповідач був власником вищевказаної квартири у період, за який позивачем нарахована заборгованість, а відтак з огляду на те, що він не є власником цієї квартири та не зареєстрований у ній, відсутні підстави стверджувати, що відповідач був споживачем відповідних житлово-комунальних послуг та фактично користувався ними у цей період, а отже, мав обов`язки зі сплати зазначених житлово-комунальних послуг. За таких обставин, заборгованість за житлово-комунальні послуги, що є предметом позову у цій справі, є необґрунтованою та стягненню з відповідача не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ч. 2 ст. 78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги, а відтак, і про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed