Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 150862315 у розмірі 25 780 грн. 01 коп., посилаючись на те, що 07 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 150862315. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31.12.2020 Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 152 від 21.09.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 150862315. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні його права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 25 780 грн. 01 коп., яка складається із 11 774, 70 грн. суми заборгованості по основному боргу, 14005, 31 грн. суми заборгованості по відсоткам. Відповідач не виконав обов`язку та припинив повертати кредит у строки, передбачені Кредитним договором, тому у ТОВ «ФК «ЄАПБ» виникло право на стягнення суми заборгованості. З цих підстав, звернувся до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження , з повідомленням сторін. Від відповідача [PERSON] , в особі представника [PERSON] , до суду надійшов відзив на позов, в якому прохала у задоволенні позову відмовити та стягнути із позивача понесені витрати на правову допомогу. В обґрунтування відзиву вказала, що за змістом позову та договору № 150862315 від 07.05.2021, графіку платежів з розрахунку застосування Дисконтної процентної ставки протягом строку дії Договору Додатку № 1 до Договору № 150862315 від 07.05.2021 року, де сторонами зазначений первісний кредитор та відповідач, сам договір укладено дистанційно шляхом надсилання електронного повідомлення та підписано одноразовим ідентифікатором та надіслано на номер мобільного телефону. Разом з тим, будь-яких доказів надіслання документів електронним шляхом чи іншої переписки електронним шляхом між сторонами цього договору позивачем до суду не надано, доказів отримання коштів боржником також не надано. Отже, позивачем не доведено, що договір підписував саме первісний кредитор. Також позивач не надає повного тексту договору та всіх невід`ємних його частин, зокрема, Правил, а відтак неможливо встановити суті договору та всіх його умов і з ким його було укладено. Відповідач вважає, що позивач не довів факту того, що він є новим кредитором за Кредитним договором № 150862315 від 07.05.2021, оскільки навіть при доведеності його укладення, він не міг потрапити до реєстрів за договорами факторингу, що були укладені раніше. Таким чином, передача прав вимог за такимми договорами факторингу є неможливою. Отже, до позивача не перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 150862315, оскільки договір факторингу, за яким ТОВ «Таліон Плюс» передав право вимоги, був укладений 31 грудня 2020 року, тобто до укладення кредитного договору. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів (первинних документів) в обґрунтування того, що первісний кредитор виконав умови кредитного договору та надав відповідачці кредит. Позивачем не надано розрахункових документів та не підтверджено переказ коштів, операції по бонківському рахунку. Вказала, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат становить 15 000 грн. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що Відповідачем укладено Кредитний договір № 150862315 від 07 травня 2021 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зміст договору розміщений на сайті Позикодавця, зі змістом відповідач була ознайомлена на момент укладення Договору, розуміла, що Договір укладається дистанційно, в електронній форсі, з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи Позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію», у Сторін Договору позики виникають цивільні права та обов`язки. Підписання договору здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні договору. Таким чином, наявність електронних підписів сторін підтверджує їхню волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Враховуючи, що фактично отримані кошти позичальником у добровільному порядку не повернуті, кредитор має право вимогати виконання свого обов`язку боржником. Щодо первинних документів, то зазначає, що інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, тому ТОВ «ФК 2ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним кредитним договором щодо якого виник спір. Також відповідно до умов договору, кошти надаються Позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно. Крім того, позивач прохає долучити докази, надані на його запит ТОВ «Таліон Плюс», а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, підготовлений первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 150862315 від 07 травня 2021 року, підготовлений ТОВ «Таліон Плюс», платіжне доручення про здійснення перерахування коштів відповідачу за Кредитним договором № 150862315 від 07 травня 2021 року. З розрахунків вбачається, що відповідачем було частково здійснено оплату кредитної заборгованості, що є підтвердженням того, що відповідач визнав кредитний договір та здійснював погашення заборгованості. Також вказує, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору. На підтвердження відступлення права вимоги надають платіжну інструкцію від 10.03.2023 року про оплату відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 2 від 03.03.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022. Також зазначає, що відповідно до п.1.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що «Право вимоги» - це всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за Кредитними договорами, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Вважає перехід прав вимоги за Кредитним договором законним та таким, що відповідає чинному законодавству. З розміром правової допомоги не погоджується, вважає його завищеним та встановленим на власний розсуд. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без розгляду. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду та повернення позивачу доказів, поданих разом із відповіддю на відзив відмовлено. Представник позивача Мельник І.С. у судове засідання не з`явився, прохав розглядати справу без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», позов прохала задовольнити у повному обсязі (а.с.76). У судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.05.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 150862315, згідно якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит у сумі 12750 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до ньго та Правилах надання грошових коштів у позику (а.с.8-9). 21.05.2021 року, 04.06.2021 року, 18.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Додаткові угоди до Договору № 150862315 від 07.05.2021 року (а.с.11-13). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31.12.2020 Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції (а.с.14-16). Відповідно до реєстру прав вимоги № 152 від 21.09.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 150862315 (а.с.81). 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні його права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги (а.с.17-18). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 25 780 грн. 01 коп., яка складається із 11 774, 70 грн. суми заборгованості по основному боргу, 14005, 31 грн. суми заборгованості по відсоткам (а.с.190). Відповідач не виконав обов`язку та припинив повертати кредит у строки, передбачені Кредитним договором, тому за ним виникла заборгованість у сумі 25 780 грн. 01 коп., що слідує із розрахунку заборгованості (а.с.20). Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 150862315 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 07.05.2021 року, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28..11. 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством на підставі договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 07.05.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із недоведенням позивачем порушення його прав. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує, виходячи з наступного. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки у задоволенні позову судом відмовлено. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача у сумі 15000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Згідно ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суж може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідачем виконані вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України та вказано у відзиві орієнтовний розрахунок судових витрат, подано докази понесення судових витрат на правову допомогу, а саме Договір № 98 про надання правничої допомоги від 04 грудня 2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], Акт приймання-передачі надання правничої допомоги № 1 від 18.12.2023, Квитанція від 14 грудня 2023 року на суму 15 000 грн. , ордер адвоката. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 вказаної статті передбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що судові витрати на правничу допомогу є завищеним та встановленим на власний розсуд представником відповідача. Враховуючи складність даної справи, яка є малозначною та розгляд якої здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, обсяг виконаних адвокатом послуг на час розгляду справи у суді першої інстанції, ціну позову 25 780 грн. 01 коп. і значення справи для сторін, а також те, що позивач заперечував у відповіді на відзив проти стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне задовольнити частково заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Outcome: dismissed