Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позовні вимоги. [PERSON] , 05.04.2023 року (вх.\~№ 6731) звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , у якому просить зобов`язати усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення неповнолітнього [PERSON] [INFO] в приміщення квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної спільної часткової власності і не чинити йому перешкод у користуванні даною квартирою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] [INFO] є опікуном [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер батько останнього [PERSON] , а [INFO] померла мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2017 року [PERSON] є спадкоємцем 2/5 часток у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/5 частки у спадщині від якої відмовилась дружина спадкодавця [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина на яку вказано частці видано свідоцтво про право на спадщину за законом складається з частки квартири [ADDRESS] . Тобто, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/20 частки квартири [ADDRESS] , що складається із трьох кімнат та кухні, загальною площею 60,6 кв.м. Окрім цього зазначає, що у квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] , яка чинить неповнолітньому [PERSON] перешкоди у доступі до квартири, користуванні нею, не дає йому ключів від вхідних дверей квартири, не впускає його у приміщення квартири. Таким чином, відповідач [PERSON] порушує право приватної власності неповнолітнього [PERSON] на належну йому частку квартири [ADDRESS] . За таких обставин просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (а.с. 21). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 24-25). Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.09.2023 року залучено відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району у якості третьої особи (а.с. 50). Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~21.02.2024\~року закрито\~підготовче провадження,\~справу призначено\~до судового\~розгляду по\~суті (а.с. 103). Позиція сторін по справі. Позивач [PERSON] та її уповноважений представник адвокат Гриньо М. І., вимоги позовної заяви підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області адвокат Чура Р. М. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник третьої особи Відділ «Служба\~у справах\~дітей» Залізничного\~району адвокат Данчак Т. П. у судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] , у судове засідання вкотре не з`явилася про причини неявки суду не повідомила, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого засідання, про причини неявки суд не повідомив. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка приймає участь у справі, ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи за позовом, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданому 17.09.2009 року стверджується, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказано: « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 9). Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] , помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 519 (а.с. 10). Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] , померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 09 (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, де спадкоємцями зазначено [PERSON] до 2/5 часток у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/5 частку у спадщині, від якої відмовилася дружина спадкодавця [PERSON] та його син [PERSON] до 3/5 часток у спадщині, у тому числі з урахуванням 2/5 часток у спадщині, від яких відмовилась мати спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] (а.с. 12). Згідно копії Розпорядження заступника голови Мостиської районної державної адміністрації від 10.04.2007 року № 234 вбачається, що малолітньому [PERSON] [INFO] надано статус дитини-сироти (а.с. 15). Згідно копії Розпорядження голови Мостиської районної державної адміністрації від 17.05.2017 року № 378 вбачається, що [PERSON] [INFO] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] [INFO] (а.с. 16). Суд також приймає до уваги копію Акту виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області про обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 18). Застосоване судом законодавство при розгляді справи. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року згідно Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Зокрема, згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які також передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено збереження права користування житлом за колишнім його власником. Виникнення права особи на користування житлом залежить від наявності у цієї особи права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи та членів її родини на житло припиняє їх право на користування житлом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Захист права власності це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), а по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Відповідно, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та/або розпорядженню своїм майном. Підставою звернення за захистом в судовому порядку є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном, за умови відсутності між сторонами спірних договірних правовідносин відносин. Характерною ознакою такого порушення права власності є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном. Таким чином для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Також суд зазначає, що за положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Як убачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном між співвласниками. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 641/3624/16-ц. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень п. 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав» від 07.02.2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Основного Закону України. На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Підсумки. Суд зазначає, що відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari\~v.\~Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Враховуючи наведене, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку що такі\~слід задовольнити у повному обсязі. Судові витрати по справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 1 073 грн. 60 коп. (а.с.\~1), що підлягають стягненню з відповідача на його користь, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved