Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

05 січня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно з яким просив суд: 1) Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 101514868 від 01 липня 2021 року в сумі 68475,00 грн.; 2) Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»\~ судовий збір в сумі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 0липня 2021 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Мілоан» та уклала кредитний договір № 101514868, на підставі якого отримала кредитні кошти в сумі 15000,00 грн. 13 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до [PERSON] і на даний час [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» в сумі 68475,00 грн. Ухвалою суду від 10 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд у справі призначено на 05 лютого 2024 року. Через неявку в судове засідання, призначене на 05 лютого 2024 року відповідача у справі, судовий розгляд відкладено та повторно призначено на 12 березня 2024 року. В судове засідання, призначене на 12 березня 2024 року сторони не з`явилися. Представник позивача 17 січня 2024 року звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання двічі 05 лютого 2024 року та 12 березня 2024 року не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно та належним чином. 19 лютого 2024 року та 29 лютого 2024 на адресу суду надійшли рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу з відмітками АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 08 січня 2024 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.73). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 01 липня 2021 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Мілоан» та уклала з ним договір про споживчий кредит № 101514868. Згідно з п.1. договору, сума кредиту становить 15000,00 грн. Згідно п.1.2 договору, кредит надається строком на 30 днів, з 01.07.2021. Термін повернення кредиту (п.1.4 договору) і сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом (дата платежу) 31.07.2021. Згідно п.1.5 договору, загальні витрати позичальника за кредитом (без урахування суми тіла кредиту) складають 11850,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 26850,00 грн. Згідно з п.1.5.1 комісія за надання кредиту -2850,00 грн. яка нараховується одноразово. Згідно п.1.5.2 проценти за користування кредитом 9000,00тгрн. Нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.є1,6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.20-27). Додатком № 1 до договору про споживчий кредит складено графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно з яким реальна річна процентна ставка становить 119,12800 %; загальна вартість кредиту 26850,00 грн. (а.с.28). Вказана інформація міститься також в паспорті споживчого кредиту (а.с.29-30). 01 липня 2021 року складена анкета-заява по кредиту № 101514868, згідно з якою сума кредиту 15000,00 грн.; строк кредиту 30 днів4 дата повернення кредиту 31.0-7.2021; сума до повернення 26850,00 грн.; складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту 2850,00 грн. (19 % від суми кредиту); проценти за користування кредитом 9000,00 грн. (2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом) (а.с.31-32). 01 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 15000,00 грн. згідно договору № 101514868 (а.с.69). 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір\~ факторингу № 10Т, згідно з яким ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників. Згідно з п.2.1 даного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.\~ (а.с.37-42). Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 10Т від 13.10.ю2021, [PERSON] є боржником за кредитним договором № 101514868. Сума заборгованості становить 68475,00 грн. та складається з заборгованості за тілом в сумі 14250,00 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 51375,00 грн.; заборгованості за комісією в сумі 2850,00 грн. (а.с.65). Згідно розрахунку заборгованості від 22.12.2023, станом на 30.11.2023, у [PERSON] існує заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за період часу з 13.10.2021 по 22.12.2023 на суму 68475,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 15000,00 грн.; по відсоткам в сумі 51375,00 грн.; по комісії в сумі 2850,00 грн. (а.с.64). До позовної заяви представником позивача долучено платіжні інструкції про перерахування грошових коштів ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» грошових коштів на підставі додаткової угоди № 1від 05.10.202022 до договору факторингу № 10Т від 13.10.2021 (а.с.8-19); реєстр поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 22.12.2022 (а.с.33-36); договір про надання правничої допомоги № 4269746 від 11 грудня 2023 року, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро Анастасії Міньковської (а.с. (а.с.46-50); детальний опис виконаних адвокатом робіт (а.с.51; акт підтвердження надання правничої допомоги (а.с.52). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), які до того ж відповідають даним зазначеним відповідачем в клопотанні про призначення експертизи, були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і вона мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З приводу нарахування процентів за кредитними договорами та договором позики суд зазначає наступне: Згідно п.1.3-1.5 1.4 договору про споживчий кредит, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , кредит надається строком на 30 днів; датою повернення кредиту є 31.07.2021; загальна вартість кредиту для позичальника становить 26850,00 грн.\~ Такий же строк користування кредиту і його вартість обумовлена сторонами договору в анкеті-заяві на кредит; додатках № 1 та № 2 (графік платежів та паспорт споживчого кредиту), які є невід`ємними частинами договору про споживчий кредит Тому на думку суду, саме такий розмір заборгованості відповідача, з урахуванням строку кредитування у 30 днів, є доведеним.\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення позовних вимог в частині нарахування відсотків за кредитними угодами. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 26850,00 грн., який складається з заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 15000,00 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 9000,00 грн.; заборгованості за комісією в сумі 2850,00 грн. Витрати на правничу допомогу та судовий збір у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 841,92 грн. та правничу допомогу в сумі 2352,60 грн., що становить 39,21 % від розміру задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial