Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Олексієнка М.М. звернувся до суду із позовом до [PERSON] відшкодування шкоди у розмірі 33810,27 грн., 3 % річних - 1611,78 грн., інфляційні втрати - 3042,92 грн., моральну шкоду - 50000,00 грн. та судові витрати. Позов мотивований тим, що 24.10.2019 року о 11 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Рилєєва та вул. Копилівської, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності, під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва №758/5381/20 від 17.07.2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 15.10.2020 року постанову першої інстанції залишено без змін. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , була застрахована у страховика ТДВ СК «Київ РЕ», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО127595.Згідно з вказаним полісом розмір страхової суми за шкоду завдану майну становить 100000, 00 грн. 23.02.2021 року МТСБУ сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 93429,98 грн. На виконання укладеного договору про проведення експертної оцінки ФОП [PERSON] 12.11.2019 року був складений звіт №0511 про визначення вартості матеріального збитку відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] до ДТП становить 167240,25 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 248641,41 грн. Крім того відповідно до Висновку №0812/1 від 08.12.2020 року утилізаційна вартість авто «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] становить 8526,00 грн. Відповідно до Договору купівлі-продажу 8044/2020/2195062 від 10.09.2020 року т/з «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] був проданий позивачем за 40000,00 грн. Отже позивач вважає, що вартість матеріального збитку за знищення транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] становить 127240,25 грн., що становить різницю між вартістю ТЗ до ДТП (167240,25 грн.) та вартістю ТЗ після ДТП (40000,00 грн.). Таким чином позивач просить суд стягнути розмір страхового відшкодування, а саме різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТПта страховою виплатою з відповідача у сумі 33810,27 грн., а також 3% річних та інфляційні втрати. 01.06.2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла справа №761/20067/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи ТДВ «СК «Київ Ре», Моторне транспортне страхове бюро України про відшкодування шкоди. Ухвалою від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно розпорядження заступника керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Рубцова І.М. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-86 від 10.04.23 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла вищевказана цивільна справа. Ухвалою суду від 17.04.2023 року вищевказана цивільна справа була прийнята суддею до свого провадження. Ухвалою суду 25.05.2023 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, провадження по справі зупинено. 06.12.2023 року на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов Висновок експерта № 19092/23-54 від 25.05.2023 року. Ухвалою суду від 11.12.2023 року поновлено провадження по вищевказаній справі. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки отримане позивачем страхове відшкодування дорівнює ринковій вартості автомобіля до ДТП, моральна шкода позивачем не доведена та не обґрунтована. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши сторони, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що [PERSON] 24 жовтня 2019 року близько 11 години 40 хвилин на перехресті вул. Релєєва та Копилівської у м.Києві, керуючи транспортним засобом «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , на нерегульованому перехресті, рухаючись по другорядній дорозі вул. Релєєва, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі вул. Копиловської, чим порушив п. 2.1 (дод.1), п.16.11 ПДР України: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, водії вказаних автомобілів отримали тілесні ушкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва №758/5381/20 від 17.07.2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 15.10.2020 року постанову першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Київ РЕ», згідно полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО127595, відповідно до якого розмір страхової суми за шкоду завдану майну на одного потерпілого становить 100000, 00 грн. Власником транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Після вчинення ДТП, потерпілим, відповідно до вимог ст. 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було подано до Страховика заяву про страхове відшкодування з метою отримання суми страхового відшкодування. Але, згідно інформації на сайту МТСБУ вказано, щоТДВ СК «Київ РЕ» втратило статус асоційованого члена та припинення членства в МТСБУ з 01 серпня 2019 року у зв`язку із наявністю заборгованостей по сплаті внесків та відрахувань. 23 лютого 2021 року МТСБУ було перераховано позивачу страхове відшкодування у сумі 93429,98 грн., що підтверджується відповідною випискою з рахунку в банку. На замовлення позивача «СПД [PERSON] » складено звіт №0511 від 12.11.2019 року про визначення вартості матеріального збитку відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] до ДТП становить 167240,25 грн.., а вартість відновлювального ремонту становить 248641,41 грн. Враховуючи ст.. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» КТЗ «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] - є фізично знищеним. Відповідно до Висновку №0812/1 від 08.12.2020 року утилізаційна вартість авто «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] після ДТП становить 8526,00 грн. Крім цього, за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу та згідно висновку експерта від 28.11.2023 року №19092/23-54 встановлено: -Ринкова вартість транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] до ДТП складає 166015,70 грн. -Ринкова вартість транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] після ДТП складає 68373,49 грн. Проте, позивачем було зазначено, що відповідно до Договору купівлі-продажу 8044/2020/2195062 від 10.09.2020 року т/з «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] був проданий за 40000,00 грн. Між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між Фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка страхувала свою відповідальність. Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз`яснення: «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою вільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої врахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц, провадження № 61-13692св18, зроблено висновок, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Аналогічні висновки щодо необхідності згоди позивача із визнанням транспортного засобу фізично знищеним містяться в Постанові від 04 квітня 2019 року, справа № 758/8578/15-ц, провадження № 61-8962св18 та Постанові від 02 жовтня 2019 року, справа № 164/342/17, провадження № 61-30093св18. В даній ситуації випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У зв`язку з цим, невиплаченою залишається частина коштів у розмірі 32585,72 грн. із розрахунку: 126015,70 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) -93429,98 грн. (страхова виплата), в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Позивач поніс витрати за експертне дослідження № 0511 від 12.11.2019 року в розмірі 3500,00 грн., що підтверджується квитанцією №1945902 від 30.10.2019 року, а також за виготовлення висновку № 0812/1 від 08.12.2020 року у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 2499401 від 08.12.2020 року Позивач також поніс збитки, пов`язані з необхідністю евакуації пошкодженого відповідачем в результаті ДТП автомобіля з місця ДТП в розмірі 940,00 грн., що підтверджується квитанцією №470222 від 24.10.2019 р. Вказані збитки позивача підлягають стягненню з відповідача. Що стосується вимог сплатити 3 %річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.Він полягає у тому, що зобов`язання з відшкодування шкоди є грошовим, а так як воно грошове, то і на нього можна нараховувати платежі за прострочення виконання зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 760/5686/17 від 17.02.2021 року. Оскільки, зобов`язання у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки судом встановлено прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача перед позивачем, а тому підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 3042,92 грн. та 3% річних в сумі 1553,40 грн. за період з 24.10.2019 р. по 26.05.2021 р., в межах позовних вимог. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50000 грн., посилаючись на те, щоналежний йому транспортний засіб був його єдиним засобом пересування і повне фізичне знищення автомобіля завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на моральний стан. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. З урахуванням наданих позивачем доказів в обґрунтування моральної шкоди, приймаючи до уваги страждання, які зазнав позивач, які полягали у зміні способу життя позивача внаслідок фізичного знищення автомобіля, під час військових дій в м. Києві він не зміг евакуювати свою матір, яка при самостійному виїзді у безпечне місце померла в іншому транспортному засобі. Отже з урахуванням причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, з яких обставин виходив позивач, суд із застосуванням принципів розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути у відшкодування шкоди 10000,00 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч. ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються зсудового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду в сумі 9800,00 грн., понесену ним як витрати на професійну правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 758/5381/20. Оскільки чинним КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правову допомогу суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу у справі №758/5381/20 матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в межах розгляду даної справи. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового бору в сумі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі. На підставі викладеного,

Outcome: partial