Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

02.02.2024 позивач [PERSON] звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 03.10.1999 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня виконавчим комітетом Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області, про що зроблений відповідний актовий запис №26. Відповідач не бажає в добровільному порядку розривати шлюб. Однією сім`єю вони не проживають, спільне господарство не ведуть, не мають спільного бюджету. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного, відтак подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, примирення між ними неможливе. Ухвалою суду від 02.02.2024 відкрите провадження за позовною заявою. В подальшому відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Задояного Ю.В. звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 0520810100:07:002:0012. В обґрунтування зустрічного позову посилались нате, що 03.10.1999 року між сторонами у справі був укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня виконавчим комітетом Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області, про що зроблений відповідний актовий запис №26. В період перебування у шлюбі подружжя придбало майно: квартиру, автомобіль, земельну ділянку сільськогосподарського призначення та житловий будинок по [ADDRESS] разом із земельною ділянкою за цією ж адресою. Домовленості про поділ майна в добровільному порядку не досягнуто. Все майно придбане на ім`я її чоловіка [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (житловий будинок) та договору купівлі - продажі земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , майно належить [PERSON] . Оскільки домовленості між сторонами про поділ майна в добровільному порядку не досягнуто, в [PERSON] виникла необхідність у захисті права шляхом звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. В підготовче судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у заяві також зазначив, що він позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує повністю, зустрічні позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя - визнає у повному обсязі. В підготовче засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Задояний Ю.В. не з`явились, однак від\~представника надійшла\~заява про розгляд справи за їх відсутності, в заяві також зазначив, що вони не заперечують проти задоволення основного позову та просять задовольнити їх зустрічний позов у повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема визнання позову, проводиться в порядку, визначеному ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 03.10.1999 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня виконавчим комітетом Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області, про що зроблений відповідний актовий запис №26 З позову вбачається, що під час спільного життя між подружжям взаємовідносини не склалися з приводу того, що подружжя має різні погляди на життя. На даний час шлюб існує формально, подружжя не веде спільне господарство, не мають спільного бюджету. Поновлювати ці стосунки сторони не бажають, і вважають, що це буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При розгляді позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд приймає до уваги те, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позов про розірвання шлюбу підтримав, а відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] визнала позов розірвання шлюбу і не заперечує проти його задоволення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Також судом встановлено, що сторони в період перебування у шлюбі придбало рухоме та нерухоме майно, а саме, автомобіль, квартиру, земельну ділянку сільськогосподарського призначення та житловий будинок із земельною ділянкою, усе майно зареєстровано за позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та іншими письмовими доказами, копії яких наявні в матеріалах справи. Оскільки сторони не проживають разом, не підтримують відносин, в добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу спільно нажитого майна, не виявилося можливим. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 0520810100:07:002:0012. Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 15.07.2004 р. в період шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно, а саме, земельну ділянку по [ADDRESS] . Право власності на вказане майно було зареєстровано за позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.03.2009 р. в період шлюбу подружжям було придбано у власність житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на вказане майно було зареєстровано за позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Дані житловий будинок та земельна ділянка відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, зазначені житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право власності оформлено на позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не претендує на те, щоб спірний житловий будинок та земельну ділянку, залишити собі, припинивши право відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією їй за цю частку. Він навпаки зустрічний позов визнав повністю. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.\~206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визнання сторонами та їх представниками первісних та зустрічних позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свободи чи інтереси інших осіб, та може бути прийняте судом.

Outcome: approved