Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] . [INFO] , батьківських прав щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] в її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 2000,00 грн. в місяць на кожну дитину. Окрім цього, просить стягнути з відповідача на її користь витрати на оплату судового збору в сумі 1211,21 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 2009 року. Рішення Калуського міськрайонного суду шлюб між нею та відповідачем розірвано. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею, а відповідач через деякий час переїхав жити у м. Стрий. Останні 8 років вона самостійно займається їх вихованням та утриманням. Не зважаючи на те, що відповідач є їхнім батьком, він ухиляється від виконання своїх обов?язків по утриманню дітей. Відповідач ухиляється від піклування за дітьми та їх виховання, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи. Навчанням та інтересами дітей не цікавиться. Син взагалі не пам?ятає батька. Борг відповідача за аліментами станом на 11.05.2023 складає 139569,00 грн. Наскільки їй відомо у відповідача відсутні будь-які об?єктивні причини, що перешкоджали б йому приймати участь у вихованні дітей та їх утриманні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новицької сільської ради віл 11.09.2023 № 58 відповідач не цікавиться дітьми. участі у їх вихованні та утриманні не приймає. З огляду на таке, орган опіки та піклування прийняв висновок про можливість позбавлення відповідача його батьківських прав щодо його малолітніх дітей. За таких обставин вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] . [INFO] . Окрім цього, рішенням Калуського міськрайонного суду з відповідача на утримання дітей вирішено стягувати по 1800,00 грн. щомісяця. З грудня 2021 року по березень 2022 року вона перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. Побоюючись за життя своїх дітей, вона вимушено виїхала з ними до Польщі, де проживали деякий час. Пізніше повернулись в Україну. Однак, працевлаштуватись і отримувати регулярний дохід тут вона не змогла. Таке свідчить про погіршення її матеріального стану, що є підставою для звернення з позовом про збільшення аліментів на дітей. До того ж, діти ростуть, а з ними ростуть і їх потреби. Вважає, що аліменти в розмірі 1800.00 грн. на одну дитину не в змозі забезпечити їх потреб на даному етапі їх життя. Вважає, що з урахуванням майнового і сімейного стану відповідача, збільшення аліментів до 2000.00 грн. для забезпечення нормального розвитку дітей. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що після розірвання шлюбу з [PERSON] та встановлення судом йому аліментів з 2015 року по 2020 рік він сплачував все вчасно без заборгованості. Колишня дружина не одноразово подавала на збільшення аліментів, оскільки він працював за кордоном, незважаючи на те, що він допомагав дітям і бажав з ними бачитись і спілкуватись. Колишня дружина перешкоджала йому в цьому, настроювала дітей проти нього і його рідних. До цього часу він не звертався в органи соцслужби, оскільки не хотів травмувати психіку дітей. Щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей він проти. Надалі хоче мати змогу бачитись та спілкуватись з дітьми. З 2020 року він перестав вчасно сплачувати аліменти, оскільки втратив роботу за кордоном і не міг знайти постійної роботи у зв`язку з ковідом та військовим станом. З 01.09.2020 він перебуває у шлюбі з [PERSON] та проживає по місцю прописки дружини. [INFO] у нього народилася донька [PERSON] . У зв`язку з такими обставинами він не мав можливості повноцінно сплачувати аліменти. На даний час він хворіє та не працює. Про заборгованість по аліментах він повідомлений та зобов`язується по можливості виплачувати. Також відповідач подав до суду заяви, в яких заперечує щодо позбавлення батьківських прав, оскільки любить своїх дітей і хоче мати змогу спілкуватися та бачитися з ними. На підвищення аліментів згідний. Розгляд справи просить проводити без його участі. Позивачка подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо твердження відповідача про існування якихось обставин, що перешкоджали йому в налагодженні взаємин з дітьми, то наведені ним обставини жодним чином не доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Відомості про його захворювання та неможливість у зв?язку із цим налагодити стосунки з дітьми також не підкріплені жодними доказами. Окремо необхідно звернути увагу суду на твердження відповідача про те, що останній не налагоджував стосунки з дітьми, не намагався брати участь в їхньому житті, боячись травмувати дітей. Тобто, відповідач вважає, що застосування закріплених в законодавстві процедур із залученням відповідних спеціалістів та служб здатне травмувати дітей. При цьому, такі твердження його залишаються бездоказовими. Небажання відповідача дієво і негайно змінити свою поведінку стосовно своєї участі у вихованні дітей та їхньому житті, а лише голослівні заперечення проти позову свідчать про підставність та обгрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав. Окремо слід звернути увагу суду на те, що відповідач навіть не побажав взяти безпосередню участь в засіданні суді під час розгляду даної справи судом. А тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а розгляд справи проводити без її участі. Начальник служби у справах дітей Новицької сільської ради подала до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без участі представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підтримує та просить задоволити. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 24.01.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті 25.01.2024 начальник служби у справах дітей Новицької сільської ради подала до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без участі представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підтримує та просить задоволити (а.с. 30). 06.02.2024 відповідач подав до суду заяву, в якій виклав свої заперечення щодо позбавлення його батьківських прав (а.с. 38). 13.02.2024 відповідач подав до суду заяви, в яких заперечує щодо позбавлення батьківських прав, оскільки любить своїх дітей і хоче мати змогу спілкуватися та бачитися з ними. На підвищення аліментів згідний. Розгляд справи просить проводити без його участі (а.с. 43, 45). 14.03.2024 позивачка подала до суду письмові пояснення, в яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 28.07.2010 та [NUMBER] від 23.01.2013 (а.с. 6, 7). Сторони перебували у шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.11.2015 було розірвано, а дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з [PERSON] (а.с. 8). Згідно з довідками від 04.05.2023, виданими амбулаторією загальної практики-сімейної медицини с. Новиця КНП «Центр ПМСД Новицької сільської ради», [PERSON] , [INFO] , перебуває на «Д» обліку з діагнозом НЦД змішаного типу. [PERSON] , [INFO] , на «Д» обліку не числиться, соматично здоровий. Батько дітей протягом останніх семи років їхнім здоров?ям не цікавився (а.с. 12, 13). Відповідно до характеристики, виданої Новицьким ліцеєм, [PERSON] , [INFO] , навчається у 7-Б класі Новицького ліцею. Вплив сім?ї на ученицю задовільний. Мати постійно цікавиться навчанням та вихованням дитини, контролює дівчинку, відвідує батьківські збори. Батько не цікавиться успіхами дівчинки, батьківські збори не відвідує, контактів з класним керівником та вчителями не підтримує (а.с. 15). З характеристики, виданої Новицьким ліцеєм, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається у 4-Б класі Новицького ліцею. Мати хлопчика, цікавиться успіхами сина, спілкується з вчителями, багато допомагає у підготовці до уроків. Створює всі належні умови для навчання і виховання сина. Батько хлопчика ніколи не відвідував школу під час навчання сина, не цікавився успіхами та досягненнями сина (а.с. 14). Згідно з актом обстеження умов проживання від 20.07.2023 умови проживання за адресою [ADDRESS] задовільні. В будинку створені належні умови для дітей [PERSON] та [PERSON] , є місце для відпочинку, підготовки уроків та сну. Зі слів дітей їхній батько до них не приїжджає, не дзвонить, матеріально не допомагає (а.с. 16). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 11 травня 2023 року ВП № [NUMBER], виданого Стрийським відділом державної виконавчої служби, у [PERSON] станом на 30.04.2023 сума заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] становить 136569,00 грн. (а.с. 17). Згідно з висновком органу опіки та піклування Новицької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Новицької сільської ради від 11.09.2023 № 58, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, з висновку встановлено, що [PERSON] відмовився від обстеження умов проживання та заперечує щодо позбавлення батьківських прав (а.с. 9, 10-11) Відповідно до відомостей, які міститься у трудовій книжці серії [NUMBER] від 03.07.2009 встановлено, що позивачці у період з 28.12.2021 по 21.03.2022 здійснювалася виплата допомоги по безробіттю (а.с. 19). Відповідач 01.09.2020 зареєстрував шлюб з [PERSON] , та від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 01.09.2020 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.12.2020 (а.с. 39, 40). Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року по справі № 654/1409/19 та від 16 грудня 2020 року по справі № 588/1781/19. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, проаналізувавши наявні у матеріалах цивільної справи докази в сукупності, дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не в достатній мірі бере участі у вихованні своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, на думку суду, поведінку відповідача [PERSON] можна змінити у кращу сторону в питанні виховання своїх малолітніх дітей та належному виконанні ним батьківських обов`язків. До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що відповідач категорично заперечував щодо позбавлення його батьківських прав і зазначав, що він любить дітей та бажає спілкуватися і бачитися з ним. Окрім цього, відповідач визнав позовні вимоги щодо збільшення розмірі аліментів, що стягуються з нього на утримання його малолітніх дітей. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітніх дітей не буде сприяти захисту інтересів останніх, як і не буде стимулювати [PERSON] до належного виконання своїх обов`язків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав стосовно дітей вже несе в собі негативний вплив на свідомість останніх, тому за наведених вище доказів такий захід, як позбавлення батьківських прав, не може бути застосований. Отже, оскільки суду не представлено доказів винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми обов`язками, як батька дітей, беручи до уваги те, що останній не втратив інтересу до участі у вихованні дітей, має намір спілкуватися та бачитися з ними, з метою якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є передчасним та недоцільним. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає недостатньо обґрунтованим таким, що не відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мають право на підтримання особистих контактів з обома батьками, а у випадку позбавлення відповідача батьківських прав, діти будуть позбавлені вказаної опіки. Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідача від виховання дітей, його протиправну чи винну поведінку, негативний вплив на виховання та свідомість дітей, які були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. При цьому, цей документ не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітніх дітей буде відповідати їхнім інтересам, і яким саме інтересам. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року). Судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо його малолітніх дітей є крайнім заходом впливу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно не в повній мірі виконував свої батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак, враховуючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їхніх інтересів та інших прав, які виникають з факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить до висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Водночас, потрібно попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до обов`язку по вихованню дітей та покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачемвідносно дітей. Щодо збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196,00 гривень на місяць. Тобто, на даний час мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 3196,00 гривень. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на сьогоднішній день з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1800,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дітям, оскільки діти ростуть і потребують більшого забезпечення, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги батька. В свою чергу відповідач позовні вимоги в даній частині визнає, а, отже, може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі. З огляду на викладене, збільшуючи розмір стягуваних аліментів, враховуючи пріоритет інтересів дітей, рівність обов`язку обох батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище та сімейне становище сторін по справі, визнання позову відповідачем та його стан здоров`я, вік дітей, на утримання яких стягуються аліменти, стан їхнього здоров`я, ріст їх потреб, підвищення цін та ріст рівня мінімальних соціальних гарантій, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі 1800,00 грн. є недостатніми, тому приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Розподіл судових витрат: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору, в частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 164, 166, 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289 ЦПК України, суд

Outcome: partial