Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Косаревич О.В., звернулася до суду від імені позивача із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 18 травня 2023 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що було зроблено актовий запис №790. Зазначає, що за час спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Покликалася на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03.12.2010р. у справі №2-634 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано, однак 18.05.2023р. сторони повторно зареєстрували шлюб. Ствердила, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що, стосунки з між сторонами розладились, відсутнє взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, в результаті чого кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Зазначила, що із слів позивача їхня (сторін) сім?я фактично припинила своє існування та на даний момент останній проживає за місцем своєї реєстрації, а саме: [ADDRESS] , відтак, шлюбних стосунків з відповідачкою не підтримує, та вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Покликається на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 18.05.2023р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що було зроблено актовий запис №790. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі,\~наполягає на\~розірванні шлюбу,\~оскільки його\~дружина (відповідачка\~ [PERSON] )\~зрадила йому\~в подружній\~вірності,\~а тому\~на примирення\~не згідний\~та таке\~між ними\~є неможливе. Зазначив також, що просить суд залишити за ним понесені судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від останньої надійшла телефонограма, згідно якої остання повідомила, що не має можливості з`явитися у судові засідання по справі, а тому просить справу розглянути у її відсутності. Вказала, що на розірвання шлюбу не згідна. Ухвалою судді від 23.01.2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 18 травня 2023 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що було зроблено актовий запис №790. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , котра досягла повноліття, та син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між подружжям на даний час не підтримуються, між ними\~відсутнє взаєморозуміння,\~їх шлюб\~існує формально,\~сторони не\~ведуть спільного\~господарства,\~проживають окремо,\~позивач не бажає зберегти шлюб та наполягає на розірванні даного шлюбу. Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18.05.2023 року; копіями паспортів сторін; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03.12.2010р. у справі №2-634 за позовом [PERSON] до [PERSON] , згідно якого шлюб між сторонами було розірвано; іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, виходячи з фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, враховуючи інші обставини життя подружжя, з урахуванням періоду часу, який пройшов з часу завершення такого з позовом до суду до часу ухвалення судом рішення по суті спору, позивач не виявив бажання (заперечив) примиритись та наполягав на розірванні шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується поданою ним квитанцією №574576 від 18.01.2024р. (платник: [PERSON] , банк платника: АТ "ПУМБ"). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, однак, з урахуванням думки позивача [PERSON] , судові витрати слід залишити за останнім.

Outcome: approved