Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

18 жовтня 2023 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця села Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області на території України, станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування вимог заяви заявник вказав такі обставини та обґрунтування. У зв`язку із збройною агресією російської федерації на території України та початком активних бойових дій, за допомогою волонтерів позивач вимушений був на початку березня 2022 року залишити своє тимчасове житло, де він проживав без реєстрації місця проживання з 2019 року за адресою: [ADDRESS] та переїхати на тимчасове проживання до Дніпропетровської області міста Кривого Рогу та оселився за адресою: [ADDRESS] . Після звільнення у 2023 році смт Велика Олександрівка від присутності збройного контингенту російської федерації, повернувся знов на постійне проживання до даного смт Велика Олександрівка. Позивач народився у селі Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області [INFO] . За національністю - українець. Свідоцтво про народження від 06 грудня 2022 року, видане повторно Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 19 зареєстрований Давидово-Брідською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області 09.09.1968 року. З 1975 -1985/86 рік (орієнтовно) позивач навчався у Великоолександрівській школі №2. Херсонська області. Закінчив 10 класів. Атестат отримував, але на теперішній час його втрачено. Середньо-спеціальні та вищі навчальні заклади не закінчував, професію не отримав. У 1986 році працював у смт Біла Криниця Бериславського району Херсонської області теслярем на підприємстві Технічної переробки зернових культур. У 1986-1988 роках проходив службу у лавах збройних сил СРСР. Був відряджений проходити військову службу до Федеративної республіки Німеччини, у місті Потсдам, танковий полк. У 1989-1990 році (орієнтовно) позивач працював кіномеханіком у Будинку культури у селі Твердомедове Великоолександрівського району Херсонської області. У 1990-1991 році (орієнтовно) позивач працював водієм Херсонського бавовняного комбінату. У 1991-1999 році (орієнтовно) позивач працював водієм Управління культури Херсонської області за адресою: Херсонська область, місто Херсон, проспект Ушакова, 16. Питанням отримання громадянства України позивач своєчасно не займався, паспорт громадянина України не отримав. Весь час позивач проживає на території України, за кордон після 1990 року не виїжджав. Раніше був документований паспортом громадянина колишнього СРСР, зразку 1974 року: 1) паспорт серії [NUMBER] . виданий 04.04.1986 року РВВС Велико-Олександрівського РВК Херсонської області. Паспорт втрачений; 2) паспорт серії [NUMBER] , виданий повторно 31.05.1991 року ВВС Дніпровського РВК м. Херсона, замість втраченого паспорту серії [NUMBER] від 04.04.1986 року. Паспорт втрачений; 3) замість втраченого паспорту серії [NUMBER] від 31.05.1991 року, 26.02.1993 року отримав документ- «Тимчасове посвідчення особи громадянина України», за формою-9 («Ф-9»), що було видане паспортним столом замість паспортного документу громадянина України до моменту виготовлення повноцінних бланків паспортів громадянина України Позивач не одружений, дітей не має Шлюбні відносини не укладав. До кримінальної відповідальності не притягувався. Окремо позивач зазначає, що з 31.05.1991 року по 26.02.1993 року він постійно безперервно проживав на території України, у Херсонському міському гуртожитку № 11, що перебував на балансі Херсонського бавовняного комбінату за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією «про місце мешкання/реєстрації заявника», що відображена у відповідній заяві «про видачу паспорту громадянина СРСР» за формою 1 від 31.05.1991 року, оформленою/поданою ним до ВВС Дніпровського РВК м. Херсона при отриманні паспорту громадянина колишнього СРСР, серії [NUMBER] та заявою про видачу паспорту від 26.02.1993 року, що оформлена/подана ним при отриманні документу - «Тимчасового посвідчення особи громадянина України», за формою-9 («Ф-9»), що було видане паспортним столом замість паспортного документу громадянина України до моменту виготовлення повноцінних бланків паспортів громадянина України. Вищевказане підтверджує факт постійного проживання позивача на території України, як станом на 24.08.1991 року, так і станом на 13.11.1991 року. 15.12.2022 року позивач звернувся до Довгинцівсько - Металургійного відділу у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою «про встановлення належності до громадянства України та видачі паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки», зареєстрована в СЕД «Мегаполіс» за №3-26/6/1264-22 від 15.12.2022 року. \~ \~ \~ \~ 12.01.2023 року Довгинцівсько - Металургійним відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надано лист-відмову. Позивач зазначив, що від встановлення факту його постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства України, відповідно до п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», а згодом й отримати паспорт громадянина України. Таким чином, виходячи із зазначеного вище, беручи до уваги додані до цієї заяви надані позивачем докази, він вважає, що обставини, за яких особа вважається громадянином України, і які зазначені (вказані) в п. 1 і п. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», а саме наявність на момент проголошення незалежності України та на момент набрання Законом України «Про громадянство України» чинності громадянства колишнього СРСР, відсутність громадянства інших держав, факт постійного проживання заявника на території в межах сучасної України, ураховуючи наявність документальних доказів фактично є доведеними. 03 жовтня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в якій він зазначив, що [PERSON] звернувся до Довгинцівсько-Металургійного відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з приводу оформлення паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки, на що 12.01.2023 року [PERSON] за вих.№1264-146/000235-23 було надано відповідь про необхідність надання відповідного судового рішення про встановлення факту постійного проживання особи на території Україні станом на 24 серпня 1991 року, а також доведено до його відома те, що для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року подаються такі документи: трудова книжка, військовий квиток, атестати або дипломи про навчання, свідоцтво про народження, копія домової книги з штампом реєстрації на території України, копія паспорта громадянина колишнього СРСР 1974 р. з внесенням напису органами внутрішніх справ України «громадянин України» тощо. 26 жовтня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в якій він навів нормативно правові акти, що регулюють підстави набуття громадянства України та зазначив, що проведеною перевіркою УДМС у Херсонській області встановлено, що наявними обліками та наявними картотеками заяв про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року (форма-1) на ім`я [PERSON] виявлено та підтверджено листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області від 19.10.2022 року: заяву про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974, оформлено паспорт серії [NUMBER] , виданий 04.04.1986 року РВВС Велико-Олександрівського РВК Херсонської області; заяву про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974, оформлено паспорт серії [NUMBER] , виданий 31.05.1991 року ВВС Дніпровського РВК м. Херсона та 26.02.1993 року [PERSON] отримав тимчасове посвідчення особи громадянина України (форма-9) по втраті паспорта серії [NUMBER] . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Херсонській області заявник не значиться. Також представник вказує, що [PERSON] в своїх поясненнях зазначає, що з 31.05.1991 року по 26.02.1993 року він постійно безперервно проживав на території України, у Херсонському міському гуртожитку № 11, що перебував на балансі Херсонського бавовняного комбінату за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією «про місце мешкання/реєстрації заявника», що відображена у відповідній заяві про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР (форма -1) від 31.05.1991, оформленою/поданою заявником до ВВС Дніпровського РВК м. Херсона при отримані паспорта та заяви про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР від 26.02.1993 року, а також заявник просить звернути увагу на копію інформаційного листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 19.10.2022 року за вих.№8010.5.1-30949/80.3-22., який долучено до матеріалів судової справи. На підтвердження факту свого постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року заявником подано клопотання до Великоолександрівського районного суду Херсонської області про допит свідків у судовому засіданні (рідну сестру, [PERSON] , [INFO] та чоловіка сестри, [PERSON] , [INFO] . Показання свідків не є доказом підтвердження постійного проживання заявника, враховуючи судову практику. Також заявником долучено до матеріалів судової справи копію довідки з Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 03.07.2023 року за №873 «про підтвердження факту проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2019 року по теперішній час. Даний документ не підтверджує факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року. В своїх поясненнях [PERSON] зазначає, що в період з 1990 року по 1991 рік він працював водієм Херсонського бавовняного комбінату, а з 1991 року по 1999 рік працював в Управлінні культури Херсонської області, але жодного підтверджуючого документу про свою трудову діяльність на території України станом на 1991 рік до матеріалів судової справи не долучено. В свою чергу УДМС у Херсонській області було направлено запит від 21.09.2023 року до Комунальної установи «Трудовий архів м. Херсона» Херсонської міської ради для підтвердження або спростування інформації, щодо трудової діяльності у період з 1990 року по 1998 рік, відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідь від Комунальної установи «Трудовий архів м. Херсона» Херсонської міської ради на сьогоднішній день не надійшла. Також, представник зазначає, що заявник до територіальних підрозділів УДМС у Херсонській області з приводу втрати паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року не звертався. Справу про втрату паспорта не заведено, перевірки відносно заявника не здійснювались та ідентифікацію особи також. Таким чином представник стверджує, що факт постійного проживання [PERSON] станом на 24.08.91року не підтверджено, і сам заявник не долучив таких доказів і не намагався. Враховуючи вищевикладене, УДМС у Херсонській області покладається на розсуд суду при вирішенні питання щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 з урахуванням пояснень УДМС у Херсонській області. Представник заінтересованої особи ГУ ДМС\~України в\~Херсонській області Демидова А.В. на судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила врахувати при вирішенні спору надані нею письмові пояснення. Представник ГУДМС України в Дніпропетровській області Репешко П.С. на судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що вказані у письмових поясненнях, а також просив їх врахувати при ухваленні рішення. Заявник [PERSON] на судовому засіданні заяву підтримав та пояснив, що він народився в Україні в селі Давидів Брід, де постійно проживав до направлення його на проходження служби у лавах збройних сил СРСР. З 1989 року по 1990 рік він проживав та працював в селі Твердомедове, а з 1990 року по 1999 рік проживав та працював в м. Херсоні. Крім військової служби він ніколи не виїжджав за кордон. Паспорт громадянина колишнього СРСР він отримував, проте згодом втратив, у зв`язку з чим звертався за його відновленням та отримував форму 9. В подальшому не звертався за отриманням паспорта, оскільки так склалося життя. Також заявник вказав, що наразі у нього виникла нагальна потреба в отриманні паспорта, у зв`язку з необхідністю отримання від держави протезу замість частини ноги, яку він втратив під час вибуху міни при добровільному розмінуванні території Великоолександрівського лісу. Представник заявника Мойсеєнко Є.О. на судовому засіданні просив задовольнити заяву та встановити факт постійного проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України, що вбачається із сукупності наданих суду доказів системний аналіз яких свідчить, що заявник ніколи не виїжджав за межі України (крім служби в армії) та постійно мешкав на території Херсонської області. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені учасниками обставини, суд вважає, що заяву належить задовольнити, зважаючи на таке. Зі змісту заяви, наведених учасниками обґрунтувань та заявлених вимог суд встановив, що [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України». Так, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої\~статті 293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5\~частини другої\~статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої\~статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення\~має лише\~факт постійного\~проживання на\~території України\~особи,\~дитини,\~батьків дитини\~(одного\~з них)\~або іншого\~її законного\~представника на\~момент проголошення\~незалежності України\~(24\~серпня 1991\~року)\~або набрання\~чинності Законом\~України від\~08\~жовтня 1991\~року №\~1636-ХІІ\~"Про\~громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293\~ЦПК України та статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої\~статті 8\~Закону України\~«Про громадянство\~України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3\~частини другої\~статті 9\~Закону України\~«Про громадянство\~України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8\~Закону України\~«Про громадянство\~України» встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а"\~пункту 7\~Порядку провадження\~за заявами\~і поданнями\~з питань\~громадянства України\~та виконання\~прийнятих рішень,\~затвердженого Указом Президента\~від 27\~березня 2001\~року №\~215/2001,\~(далі\~-\~Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1\~частини першої\~статті 3\~Закону «Про\~громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44\~Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України\~«Про правонаступництво\~України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України\~«Про громадянство\~України» і Порядку для\~набуття громадянства\~України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до частини четвертої статті\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій\~статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив такі фактичні обставини справи. Відповідно до листа Управління УДМС у Дніпропетровській області № 1264-146/000235 від 12 січня 2023 року вбачається, що [PERSON] звертався до вказано управління з питання підтвердження громадянства і йому було роз`яснено процедуру підтвердження факу постійного проживання на території України та наведено відповідний перелік нормативно-правових актів. Відповідно до листа Управління УДМС у Дніпропетровській області № 1201.4.4-15094/12.2-23 від 04 серпня 2023 року вбачається, що за обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області [PERSON] серед осіб, які звертались з питань громадянства, не значиться. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Дніпропетровській області [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку - не значиться. Згідно з обліками Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України, [PERSON] , з питань оформлення паспорта громадянина України у формі ІД - картки, на території Дніпропетровській області, не звертався. Проте на ім`я [PERSON] , на території Херсонської області видавалися паспорти громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, у період з 1986-1991 роки, а у 1993 році довідка ф-9 від 26.02.1993, у зв`язку з втратою попереднього паспорта колишнього СРСР. Заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на [PERSON] не виявлено. Відповідно до актового запису № 19 зробленого 09 вересня 1968 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на підставі якого 06 грудня 2022 року було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в селі Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області. Такі обставини також підтверджуються відомостями наданими Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11 жовтня 2022 року № 2501/05.1-42. Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 8010.5.1-30949/80.3-22 від 19 жовтня 2022 року встановлено, що в результаті перевірки, за даними картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, які передані територіальними органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, виявлено: заяву про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я [PERSON] (рос. мова), [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 04.04.1986 року РВВС Велико-Олександрівського РВК Херсонської області; заяву про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я [PERSON] (рос. мова), [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 31.05.1991 року ВВС Дніпровського РВК м. Херсона та документ «Ф-9» на ім`я [PERSON] (рос. мова), [INFO] , виданий 26.02.1993 року. Також, в результаті перевірки, за даними картотек заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, заяву про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Згідно з обліками Єдиної інформаційно - аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України, [PERSON] , [INFO] , з питань оформлення паспорта паспорту громадянина України у формі ІД-карти, не звертався. Відповідно до наданих суду Форм № 1 встановлено, що на підставі заяви про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року (форма-1) на ім`я [PERSON] було оформлено паспорт громадянина СРСР зразка 1974, серії [NUMBER] , виданий 04.04.1986 року РВВС Велико-Олександрівського РВК Херсонської області, а також за його заявою про видачу паспорта було оформлено паспорт громадянина СРСР зразка 1974, серії [NUMBER] , виданий 31.05.1991 року ВВС Дніпровського РВК м. Херсона. 26.02.1993 року [PERSON] отримав тимчасове посвідчення особи громадянина України (форма-9) по втраті паспорта серії [NUMBER] . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Херсонській області заявник не значиться. При цьому, оформлюючи паспорт громадянина СРСР в 1986 році [PERSON] зазначав своїм місцем проживання адресу: [ADDRESS] оформлюючи паспорт громадянина СРСР 31 травня 1991 року, а також тимчасове посвідчення особи в 1993 році своїм місцем проживання він зазначив адресу: [ADDRESS] . Згідно з даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданими Департаментом інформатизації МВС, станом на 11 жовтня 2022 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не мав, у розшуку не перебував. Відповідно до довідки № 873 виданої секретарем Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 03 липня 2023 року [PERSON] з 2019 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації місця проживання. 18 січня 2023 року [PERSON] , як особі із невизначеним громадянством, строком на шість місяців, УВБК ООН було видано листа на підтвердження того факту, що він підпадає під захист Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців та має захист від свавільного затримання. Отже, вищенаведеними дослідженими судом доказами підтверджено, що заявник проживав на території України (УРСР) постійно як станом на 24 серпня 1991 року так і станом на 13 листопада 1991 року. Зазначене вбачається з того, що заявник народився на території колишньої УРСР, проживав постійно в Херсонській області, а саме станом на 1990 рік в с. Твердомедове, а з 1990 року і станом на 1991 рік в м. Херсоні, а також проживав і в подальшому на території України, що не викликає сумніву. Такі обставини підтверджуються відомостями щодо місця проживання наведеними у формах складених для отримання паспорта, на підставі яких і видавався двічі паспорт громадянина СРСР, а отже відповідними компетентними органами така інформація була перевірена і визнана достатньою для видачі вказаного документу, що посвідчує особу. Крім того, [PERSON] і в 1993 році при отриманні тимчасового посвідчення особи вже громадянина України надавав таку саму інформацію щодо місця проживання як і в 1991 році, що за відсутності інших відомостей, свідчить про його постійне проживання саме у місті Херсоні протягом вказаного період часу, який охоплює 24 серпня 1991 року так і 13 листопада 1991 року. Суд враховує позицію представника УДМС у Херсонській області щодо відсутності прямих доказів факту постійного проживання заявника на території України, але при цьому звертає увагу на можливість підтвердження відповідного факту на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча кожен окремо не вказують на конкретну обставину, проте підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх взаємозв`язку та системності. Саме для таких випадків, коли у особи немає можливості на підтвердження відповідного факту надати конкретні, прийнятні докази і визначено законодавцем можливість його встановлення у відкритому судовому засіданні судом, який шляхом оцінки наведених заявником та заінтересованими особами доводів та аналізом змісту наданих доказів, має зробити висновок чи спромігся заявник достатньо аргументовано довести перед судом свою позицію та переконати суд у тому, що єдиним логічним поясненням встановлених обставин є саме факт постійного його проживання на території України як станом на 24 серпня 1991 року так і станом на 13 листопада 1991 року. Отже, на думку суду встановлені за вказані періоди обставини щодо проживання заявника переконливо свідчать про постійне проживання останнього на території України, а отже його право бути визнаним громадянином України, що має бути забезпечено. Представник заінтересованої особи не надав суду доказів, які б спростовували вищенаведені фактичні обставини, а у суду відсутні підстави для сумніву в їх правдивості. Представник заінтересованої особи не заперечив правдивість відомостей наведених у вказаних формах, а також факти видачі заявнику паспортів на території Херсонської області, не заявляв про їх недопустимість чи неналежність як доказу. Також, аналізуючи вищенаведені обставини суд врахував відсутність відомостей про отримання заявником громадянства будь-якої іншої країни або його виїзд за межі України впродовж життя. Відсутність підтверджень працевлаштування заявника в місті Херсоні не спростовує факту проживання заявника на території України. Таким чином, оцінивши надані учасниками докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також підтверджені ними обставини, суд дійшов висновку про доведеність факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, та його юридичного значення для заявника, у зв`язку з чим заявлені вимоги слід задовольнити. Зважаючи на те, що відповідно до частини сьомої\~статті 294\~ЦПК України при ухваленні судом рішення за результатами розгляду справи у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, а відповідних виключень в даній справі не встановлено, понесені заявником витрати у виді сплаченого судового збору слід покласти на нього.

Outcome: approved