Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (а.с. 45-46), в якому просить: - стягнути із відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за невиконання грошового зобов`язання, за період з 01.11.2020 по 01.11.2023, у сумі 43\~411,23 доларів США, що становить 36\~386,03 доларів США інфляційних втрат та 7\~025,22 доларів США 3% річних; - стягнути з відповідача [PERSON] на його користь понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що ним було надано відповідачу у борг 78\~000 доларів США, які останній не повернув. Рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 12.10.2015 із відповідача на його користь було стягнуто вказану вище суму боргу. Однак, на даний час, сума боргу йому не повернута, а тому на переконання позивача, відповідач [PERSON] повинен сплатити йому інфляційні втрати та 3% річних. Зазначає, що інфляційні втрати за період з 01.11.2020 по 01.11.2023 становлять 36\~386,03 доларів США, а 3% річних за цей же період становлять 7\~025,22 доларів США. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Коцкович Р.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Турій А.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції послався на свої письмові пояснення (а.с. 59, зворотна сторона), в яких зазначив, що у відповідності до позицій Верховного Суду індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 12.10.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача 78\~000 доларів США. А тому, оскільки заборгованість була саме в іноземній валюті, вона не підлягає індексації, як і не підлягає стягненню 3% річних. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 20.11.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу [PERSON] десятиденний строк для усунення недоліків такої. 28 листопада 2023 року позивач [PERSON] через канцелярію суду подав заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було зроблено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 05.12.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 25 грудня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Турія А.І. надійшло клопотання про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 26.12.2023 задоволено. Ухвалою суду від 27.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 12.10.2015, справа №343/541/15-ц, яке набрало законної сили 21.12.2015, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено та стягнуто з останнього на користь [PERSON] 78\~000 доларів США. Рішення суду на даний час не виконане та сума боргу в розмірі 78\~000 доларів США не повернута. Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, у зв`язку із чим [PERSON] просить стягнути із відповідача на його користь індекс інфляції та три проценти річних. ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що рішенням суду, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто 78\~000 доларів США боргу. Станом на день розгляду судом даної справи, сума боргу відповідачем не сплачена. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та індексу інфляції прострочення відповідачем [PERSON] виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Як передбачено ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У відповідності до змісту ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, у відповідача [PERSON] на підставі рішення суду виникло грошове зобов`язання перед позивачем [PERSON] . Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04.06.2019 в справі №916/190/18, п.64). Таким чином, з ухваленням 12.10.2015 Долинським районним судом Івано Франківської області рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] боргу, яке набрало законної сили, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває до цього часу, оскільки відповідач не виконав рішення суду. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Водночас, суд звертає увагу, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України). Традиційним в доктрині права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2019 у справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (постанова Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15, постанова Верховного Суду України від 18.05. 2016 у справі № 6-474цс16, постанова Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 6-1672цс16, постанова Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17). У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти\~(постанова\~Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи звертатись до суду про стягнення з боржника встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Так, звертаючись до суду із даним позовом, стороною позивача не взято до уваги те, що з відповідача [PERSON] було стягнуто заборгованість в іноземній валюті, зокрема, в доларах США, яка з урахуванням викладеного вище не підлягає індексації внаслідок знецінення. Тому, в цій частині позову слід відмовити. Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 3% річних, суд зазначає таке. У відповідності до позовних вимог, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] три проценти річних за період з 01.11.2020 по 01.11.2023, однак, суд звертає увагу, що 15.03.2022 був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Так як, грошове зобов`язання за рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 12.10.2015 виникло внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань, суд враховуючи положення п. 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу України, вважає, що позов про стягнення трьох відсотків річних підлягає задоволенню за період з 01.11.2020 по 23.02.2022, а нарахування за період, починаючи з 24.02.2022 не підлягає задоволенню. Судом, з огляду на вищевикладене, здійснено розрахунок трьох процентів річних за період з 01.11.2020 по 23.02.2022 та за основу взято суму боргу в розмірі 78\~000 доларів США. Так, 3% річних становлять 3 076,19 доларів США (480 днів). Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Згідно із повідомленням НБУ від 29.02.2024 про офіційний курс гривні до іноземних валют, з 29.02.2024 встановлено офіційний курс гривні до долара США: 1 долар США 38,2077 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, 3\~076,19 доларів США, що станом на 29.02.2024 за курсом НБУ становить 117\~534,14 грн. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 13\~420 грн., а тому, беручи до уваги, що суд прийшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 117\~534,15 грн., то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 5\~876,32 грн (117\~534,14 грн х 13 420 грн / 268\~417,49 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Також, позивачем понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 15 000 на підтвердження чого надано: договір №003н-01/2024 про надання юридичних послуг (а.с. 47, зворотна сторона); ордер серії АТ №1058445 (а.с. 48); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №541 (а.с. 49); акт виконаних робіт від 15.01.2024 (а.с. 52), згідно із яким, було надано послуги на загальну суму 15\~000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру, відповідно до якої, адвокатом Коцковичем Р.М. було прийнято від [PERSON] 15\~000 грн (а.с. 50). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. В той же час, стороною відповідача не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Однак суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~568,17 грн (15 000 грн х 117\~534,14 грн / 268\~417,49 грн), тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,\~ст. 2, 4, 81 ЦПК України, ст. 11, 509, 524, 533-535, 625, п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України та

Outcome: partial