Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

До Збаразького районного суду звернувся [PERSON] , із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 14.07.2021 до Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МЕГА-ГАРАНТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] . В якій просить: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Стягнути на користь позивача [PERSON] з відповідача Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МЕГА-ГАРАНТ» 25038 грн (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім гривень) страхової виплати моральної шкоди, спричиненої смертю [PERSON] . 3. Справу розглядати в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, і у відсутності позивача за наявними у справі доказами. Про прийняте рішення повідомити на адресу вказану у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним 06 березня 2020 року було подано заяву до АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» про виплату страхового відшкодування, а саме 50076 грн моральної шкоди, спричиненої смертю його батька [PERSON] , внаслідок наїзду автомобіля «Peugeot Partner 1.9», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Цивільно-правова відповідальність володільця вказаного транспортного засобу застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант». Останнім здійснено виплату страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 25038 грн, мотивуючи тим, що на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України, приймаючи до уваги порушення пішоходом [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, відсутність вини водія [PERSON] , відповідачем прийнято рішення про зменшення на 50% розмір моральної шкоди. Позивач вважає відмову АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» у виплаті повного розміру моральної шкоди у сумі 50076 грн, передбаченого ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протиправною і незаконною та просить стягнути 25038 грн, так як АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» вже здійснило позивачу виплату у сумі 25038 грн. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер №598/1097/21. 19 липня 2021 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.34-35). 25 серпня 2021 року на адресу суду зі сторони відповідача надійшов відзив на дану позовну заяву про відшкодування моральної шкоди заподіяної здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вбачається, що саме пішохід [PERSON] є винним у скоєнні ДТП, який перебував у стані алкогольного сп`яніння своїми діями самостійно створив небезпеку для свого життя, яка унеможливлювала відвернення негативних наслідків. На підставі частини 2 статті 1193 ЦК України, приймаючи до уваги факт, що порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху сприяло виникненню ДТП, відсутність вини водія [PERSON] у скоєні зазначеної ДТП, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» прийняло рішення врахувати грубу необережність пішохода [PERSON] і зменшити на 50% розмір виплати для відшкодування моральної шкоди. АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» вважає, що саме [PERSON] є винним у скоєні ДТП та саме його груба необрнережність сприяла винекненню шкоди, а тому стягнення маральної шкоди за даним позовом у сумі 25038 грн є необгрунтованим (а.с.44-63). 17 грудня 2021 року ухвалою Збаразького районного суду постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження та призначено підготовче засідання (а.с.64-65). Представником відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» подано до суду клопотання, зареєстроване через канцелярію суду 14 січня 2022 року, про розгляд справи в режимі відеоконференції, в якому відповідач просить проводити розгляд даної справи №598/1097/21 в режимі відеоконференції з його участю та забезпечити проведення судових засідань покласти на Жовтневий районний суд м.Харкова. Клопотання мотивує неможливістю бути присутнім особисто у судовому засіданні та територіальною віддаленістю суду від місця знаходження відповідача (а.с.70-72). 17 грудня 2021 року ухвалою Збаразького районного суду задоволено клопотання представником відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» про розгляд даної справи №598/1097/21 в режимі відеоконференції з його участю та забезпечити проведення судових засідань покласти на Жовтневий районний суд м.Харкова. (а.с.75-76). 16 січня 2024 року проведено підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, у позовній заяві він просить справу слухати у його відсутності за наявними у справі доказами. Представник відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» у судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, хоча про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений. У відзиві на дану позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.44-63). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , у судове засідання не з`явився, однак, від останнього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] являється сином загиблого [PERSON] , що сторонами не оспорюється і підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.1994 виданого відділом ЗАГС адміністрації Спаського району Приморського краю (а.с.15). [PERSON] , являючись дочкою [PERSON] , відмовилася від страхового відшкодування в користь позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.09.2000 виданого Шумбарською сільською радою відділом РАГС Шумського району управління юстиції Тернопільської області (а.с.19), копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.04.2007 виданого Великокунинецькою сільською радою Збаразького району (а.с.20), заявою [PERSON] від 06.03.2020 (а.с.24). [PERSON] помер [INFO] , що сторонами не оспорюється і підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2019, виданого Великокунинецькою сільською радою Збаразького району Тернопільської області (а.с.10), а також копією довідки про смерть №18 від 20.12.2019 виданої начальником органу реєстрації актів цивільного стану (а.с.11). Згідно довідки №74 від 06.01.2021 на день смерті [PERSON] , в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] - син та [PERSON] - співмешканка, довідка видана старостою сіл Великий Кунинець і [PERSON] (а.с.23). 19 грудня 2019 року водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «PEUGEOT-PARTNER» рухався автодорогою «Доманов-Ковель-Чернівці-Тереблече» в напрямку м.Кременець на зустріч йому, йшов пішохід [PERSON] , який перебував у сильному ступені алкогольного сп`яніння. [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] .. У наслідок наїзду потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди, що сторонами не оспорюється і підтверджується копією постанови старшого слідчого Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області від 27.02.2020 про закриття кримінального провадження, відповідно до якої закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019210000000378 від 19 грудня 2019 року у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.13-14). На момент ДТП автомобіль «PEUGEOT-PARTNER» реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3329127 застрахований у Страховій компанії «МЕГА-ГАРАНТ», що сторонами не оспорюється і підтверджується копією страхового полюсу від 23.03.2019 (а.с.18), та копією свідоцтва на транспортний засіб (а.с.17). 06 березня 2020 року на адресу відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» надійшла заява позивача [PERSON] на виплату страхового відшкодування, в якій він просить страхову компанію здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 50 076 грн моральної шкоди, пов`язаної зі смертю батька [PERSON] (а.с.26-27). Згідно повідомлення [PERSON] АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» №02-11/12 від 02.11.2020, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» прийнято рішення сплатити страхове відшкодування відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України визначено «Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Па підставі зазначеної норми, враховуючи те, що порушення пішоходом [PERSON] вимог Правил дорожнього руху сприяло події ДТП, а також відсутність вини водія [PERSON] у скоєні ДТП, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» прийнято рішення врахувати грубу необережність пішохода [PERSON] і зменшити на 50% розмір моральної шкоди (а.с.28). Згідно копії платіжного доручення №7951 від 02.11.2020 позивачу [PERSON] сплачено АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» страхове відшкодування моральної шкоди у сумі 25 038 грн (а.с.54). Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. При цьому вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть [PERSON] наступила внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач є сином загиблого, а тому моральна шкода заподіяна позивачу смертю батька підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому суд звертає увагу на те, що ст.1193 ЦК України передбачає урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, та не передбачає у такому випадку зменшення страхових виплат страховиком. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті свого чоловіка та батька відповідно, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ст.ст.23, 1167, 1187 Цивільного кодексу України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року, бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, наявність вимушених змін у його житті, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи те, що у судовому засіданні доведено, що батькові позивача [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження джерелом підвищеної небезпеки від яких він помер на місці, а тому суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода джерелом підвищеної небезпеки, яка виражається у значних моральних та фізичних стражданнях, яких він зазнав через смерть рідного батька та подальших тижнів реабілітації, морального пригнічення та дискомфорту, порушенні звичного способу життя, оскільки відчуває пригнічення настрою, тугу, тривогу, загальну слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, належним чином проводити час із сім`єю та відпочивати. Тривалий час потерпілий не міг повірити, що його батька так трагічно загинув, що у свою чергу порушило нормальний ритм стабільного життя та призвело до нервових зривів та дискомфорту. Втрата нормальних життєвих зв`язків, оскільки він назавжди позбавлений моральної підтримки батька, призводить до морального пригнічення та дискомфорту у зв`язку із чим, він до сьогоднішнього дня лише частково відновив свій психічний та моральний стан. Беручи до уваги все вищенаведене, обставини, за яких позивачу заподіяно моральну шкоду джерелом підвищеної небезпеки, значні моральні та фізичні страждання і можливості відновлення попереднього стану здоров`я, негативні зміни, що сталися у його житті, а також з урахуванням падіння грошової одиниці гривні по відношенні до долара США та значний ріст цін з моменту заподіяння шкоди та часу ухвалення судового рішення, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яку визнаяає в розмірі 50076 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Peugeot Partner 1.9», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] застрахована в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», згідно полісу № АО/3329127. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові), або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплачу), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та викопати інші умови договору. Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.990 ЦК України та ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР (чинного на час виникнення зобов`язань у сторін) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні, груба необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди, не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц, провадження №61-14226св21, Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Враховуючи все вищенаведене, суд, приходить до висновку, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/3329127 відповідач АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» зобов`язано виплатити [PERSON] страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 50076 грн, спричиненої смертю батька [PERSON] . Разом з тим, суд, беручи до уваги те, що АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» виплатило [PERSON] страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 25038 грн, тобто частину вказаної суми, що сторонами не оспорюється і підтверджується копією платіжного доручення від 02.11.2020 №7951 (а.с.54), у зв`язку із чим позовні вимоги позивача підлягають захисту шляхом стягнення в його користь із відповідача 25038 грн страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди (50076 грн - 25038 грн = 25038 грн), а тому позов слід задовольнити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.. Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 908 грн, за розгляд даної позовної заяви, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: approved