Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Радіновича В.І. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 вересня 2015 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; з 06.07.2022р. вони припинили сумісне проживання та шлюбні стосунки, вести побут та спільне господарство, відповідач не піклується про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя та примирення, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка, як і її представник, були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за вказаними в заяві засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідками про доставку електронних листів від 04-05 березня 2024 року, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались, про причини неприбуття не повідомили, позивачка через електронну форму звернення від 28.02.2024р. просить розглянути справу та задовольнити позовні вимоги, оскільки вже має іншу сім`ю. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за повідомленими ним засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку електронних листів від 04-05 березня 2024 року,але в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, в письмовому звернені від 03.03.2024р. повідомляє, що знаходиться на війні та приїхати в судове засідання не зможе, не заперечує проти розірвання шлюбу, спору щодо місця проживання дитини не має. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до положень ч.1 ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 21 вересня 2015 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконкомом Новомлинівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №02. Сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , спір щодо місця проживання якого між подружжям відсутній. З липня місяця 2022 року сторони разом не проживають, ведуть окреме господарство, не спілкуються в обсязі сім`ї, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач відзиву на позов не подав і також не заперечує проти припинення шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved