Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

позивач [PERSON] та її представник адвокат Свида О.Г. звернулися в суд із позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою її проживання. Свої позовні вимоги мотивують тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2023 року у справі № 308/6738/22 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти разом з позивачем проживають у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить її матері [PERSON] . Будинок повністю прилаштований під потреби дітей. [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Туристичний центр «Верховина», по роботі характеризується позитивно та отримує достойну заробітну плату. Вона є адекватною, освіченою та різнобічно розвиненою людиною, позитивно характеризується за місцем проживання, не зловживає алкогольними напоями, не палить та всіляко турбується про свою сім`ю, робить все необхідне для її розвитку та збереження. З самого дитинства вона піклується про дітей, вони знаходяться на її утриманні: весь одяг, іграшки, ліки купує вона. Протягом всього часу з моменту розірвання стосунків з чоловіком сини постійно вказують на своє бажання жити разом з нею, так як дуже прив`язані до неї, їм подобається бути разом з нею. Крім цього, є можливість культурного розвитку дітей через наявність культурно-масових закладів. Оскільки з огляду на вказане вважають, що проживання синів разом з позивачем відповідає їх інтересам, у неї є можливості повною мірою займатися вихованням дітей та забезпечити їм належні умови проживання, тому просять позов задовольнити.\~\~ Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2023 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. (а. с. 26). Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року позовну заяву [PERSON] та її представника адвоката Свиди Олександра Георгійовича до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Баранинської сільської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини залишено без руху і надано строк для усунення недоліків (а. с. 29-30). Ухвалою судді цього ж суду від 19 червня 2023 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Також залучено орган опіки та піклування Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, та зобов`язано виконати вимоги ч. 5 ст. 19 СК України (а. с. 48-51). Ухвалою Перечинського районного суду від 10 жовтня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та її представника адвоката Свиди Олександра Георгійовича до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, орган опіки та піклування виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей закрито та призначено\~ справу до судового розгляду по суті (а. с. 65-66). У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Свида О.Г. не з`явилися, останній подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача та його представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. У судове засідання представник служби у справах дітей Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, також не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи в найкращих інтересах дитини, за наданим раніше висновком, без їх участі; інших заяв, клопотань, відводів не має.\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, а саме сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 10, 11). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2023 року, яке набрало законної сили 21 лютого 2023 року, розірвано шлюб, зареєстрований 14 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 22, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 12-13).\~ Позивач [PERSON] та її малолітні сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у будинку [ADDRESS] власником якого є [PERSON] , що стверджується виданою виконавчим комітетом Баранинської сільської ради Довідкою № 29/18-15 від 27 березня 2023 року про зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб (а. с. 18). Також з матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] , 2017 року народження, є вихованцем ЗДО № 8 «Дзвіночок» загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області (а. с. 15). Малолітній [PERSON] , [INFO] , є учнем Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8 Ужгородської міської ради Закарпатської області. Мама постійно цікавиться успіхами хлопчика, приймає активну участь в житті класу (а. с. 14).\~\~ Позивач [PERSON] працює в ТОВ «ТЦ «Верховина» Медичний Центр з 24 серпня 2022 року, де на даний час перебуває на посаді медичний директор (а. с. 16, 17).\~\~\~ Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України. Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із висновку органу опіки та піклування Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 11 вересня 2023 року № 863 вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання (а. с. 62-63). У вищевказаному висновку також зазначено, що після розірвання шлюбу [PERSON] разом з синами проживають та мають місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , який належить матері [PERSON] [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 100979682, сформованим 20 жовтня 2017 року. Відповідно до акту обстеження умов проживання дітей в родині матері з`ясовано наступне. Житло, в якому проживає [PERSON] з синами, є індивідуальним двоповерховим будинком із сучасним ремонтом. Діти мають окремі кімнати, в яких є спальні місця, місця для навчання та проведення дозвілля. Діти забезпечені одягом та взуттям, відповідно віку, та продуктами харчування. Житло облаштовано всім необхідним меблями та сучасною побутовою технікою. Наявне електро-, водо- та газопостачання. Будинок відповідає санітарним нормам. Житло та подвір`я охайне та естетичне. Мати створила всі необхідні умови для виховання та розвитку дітей. У зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , питання визначення місця проживання дітей поширюється також на юрисдикцію служби у справах дітей Тур`я-Реметівської сільської ради. 17 липня 2023 року\~ службою у справах дітей Баранинської сільської ради був надісланий запит до вищевказаної служби про обстеження умов проживання батька. 24 липня 2023 року ССД та Тур`я-Полянський старостинський округ надіслав інформацію, що громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але за вказаною адресою не проживає. Місцезнаходження його на даний час невідоме (а. с. 62-63).\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищенаведене та те, що діти [PERSON] та [PERSON] малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із своєю матір`ю, яка просить визначити місце проживання таких разом з нею, проти чого не заперечує у своєму висновку органу опіки та піклування, а відповідачем протилежного не доведено, тому суд вважає, що позовна заява у визначення місця проживання дітей разом з матір`ю є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітніх синів. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня. Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а за вимогою про визначення місця проживання малолітніх дітей нею сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн на користь держави та у розмірі 1 073,60 грн на користь [PERSON] . На підставі наведеного та

Outcome: approved