Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обгрунтовуючи вимоги тим, що 06.09.2021р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4734551, за умовами якого сума кредиту складає 12400,00грн., а датою повернення кредиту згідно графіку платежів, що є додатком до цього договору, є 06.10.2021р. Відповідно до п.1.5 цього договору процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача або автопролонгація. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів у встановлений у договорі строк не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку кредитного договору, у зв`язку з чим цей договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів, але надалі відповідачка платежі за договором також не здійснювала. 21.06.2022р. між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №21-06/2022, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту №4734551 від 06.09.2021р. Відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.06.2023р. в неї виникла заборгованість в розмірі 40672,00грн., яка складається з: 12400,00грн. - тіло кредиту, 28272,00грн. - проценти за користування кредитом, а також за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України нараховані втрати від інфляції в сумі 10412,01грн. та три проценти річних в сумі 1808,51грн., а всього 52892, 52грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь сплачений ним судовий збір у розмірі 2147,20грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.63, 68, 74, 77). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце засідання була повідомлена належним чином (а.с.62, 66, 71, 76), про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не подала. За таких обставин, враховуючи неявку відповідачки, повідомленої належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Встановлено, що 06.09.2021р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4734551, за умовами якого сума кредиту складає 12400,00грн. (а.с.10-14). Датою повернення кредиту, згідно графіку платежів, що є додатком до цього договору, є 06.10.2021р. (а.с.15). 21.06.2022р. між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №21-06/2022, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту №4734551 від 06.09.2021р. (а.с.23-27). Повідомлення про відступлення права вимоги було надіслано [PERSON] на її електронну адресу (а.с.30). Станом на 30.06.2023р. у [PERSON] виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4734551 від 06.09.2021р. в розмірі 40672,00грн., яка складається з: 12400,00грн. - тіло кредиту, 28272,00грн. - нараховані проценти, а також заборгованість з інфляційних витрат - 10412,01грн. та трьох відсотків річних - 1808,51грн., що підтверджується наведеними в позовній заяві розрахунками, а також карткою обліку договору (а.с.21-22). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). 30.09.2015р. набрав чинності Закон України «Про електронну комерцію», яким встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною 12 ст.11 цього Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом ст.12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021р. у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021р. у справі №234/7159/20. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що відповідачка отримала кредитні кошти, але не надала суду доказів, які б спростовували її заборгованість перед позивачем, який отримав право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу. З заявами та клопотаннями про витребування доказів, які могли б свідчити про відсутність заборгованості, відповідачка до суду також не зверталася та не скористалась своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо подання відзиву на позовну заяву. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням втрат від інфляції та трьох процентів річних підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких серед інших витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, при зверненні до суду з цією позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2147,20грн., що підтверджується платіжною інструкцією №609 від 29.06.2023р. (а.с.44), який в силу ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав до суду копію договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022р., укладеного між ним та адвокатом Крюковою М.В. (а.с.37-38), копію звіту про надання правової допомоги згідно цього договору, вартість якої становить 10000,00грн. (а.с.41), та копію платіжної інструкції №598 від 29.06.2023р. (а.с.43). Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 цього Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на зазначене, суд, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), їх обсяг, необхідність, а також розмір основної суми заборгованості за договором, вважає, що розмір гонорару за професійну правничу допомогу в сумі 10000грн. є завищеним, а тому він підлягає зменшенню з 10000грн. до 5000грн., які згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial