Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних за користування кредитними коштами. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 26 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , правонаступником якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № СM-SME 104/201/2007, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 191 500,00 доларів США для придбання нерухомого майна. Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 06 лютого 2013 року по справі № 0508/10847/2012, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла та відсотків у сумі 232 216 доларів США 28 центів, пені у сумі 927 704,04 грн та судового збору в сумі 3 219,00 грн. 08 вересня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № CM-SME104/201/2007 від 26.10.2007 року укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та всіма договорами забезпечення, Договором іпотеки № РM-SME 104/201/2007 від 26.10.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 липня 2020 року по справі № 0508/10847/2012, частково відновлене втрачене судове провадження в частині відновлення тексту вищевказаного судового рішення. 02 жовтня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області постановив ухвалу по справі № 0508/10847/2012, якою замінив сторону виконавчого провадження, стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів у справі № 0508/10847/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМSME104/201/2007 від 26.10.2007 року. Постановою Донецького апеляційного суду від 03.08.2021 року, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання залишено без задоволення. Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 11 березня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання у справі № 0508/10847/2012 залишено без змін. У постанові апеляційного суду зазначено, що з наданого заявником акту від 29 грудня 2020 року вбачається, що станом на 29 грудня 2020 року від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» виконавчий лист № 0508/10847/2012 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не надходив та згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 24 грудня 2020 року, за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження у Ворошиловському районному відділі державної виконавчої служби у м. Донецьку на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2/255/251/2013 від 19 лютого 2013 року, виданий Ворошиловським районним судом м. Донецьк про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором. Матеріально-технічна база та документація відділу залишена за місцем попередньої реєстрації відділу ДВС у м. Донецьку, яке відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. 10 листопада 2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Підтвердити чи спростувати факт направлення виконавчого документу стягувачу, повідомити, яку суму заборгованості за виконавчим провадженням було стягнуто, на яку адресу повернуто оригінал виконавчого документа з об`єктивних причин неможливо. Станом на 15 січня 2024 року Відповідачем неналежним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом та рішення залишається невиконаним, внаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних, що становить: основна сума заборгованості за договором: з 15/01/2021 до 24/02/2022 Сума боргу: 5 897 945,40 грн. 3% річних Розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 15/01/2021 до 24/02/2022, 5 897 945,40 x 3 % x 406 : 365 : 100 Кількість днів у періоді: 406 Сума: 196 813,63 грн. Всього штрафних санкцій: 196 813,63 грн. Просив стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 196813,63 грн. за період з 15.01.2021 р. по 24.02.2022 р. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.03.2021 р. відмовлено у задоволені заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у справі № 0508/10847/2012. Постановою Донецького апеляційного суду від 03.08.2021 р. апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» залишено без задоволення. Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, то пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є позбавлення права на судовий захист, а відтак, позбавлення права на примусове стягнення грошових коштів за кредитним договором. Отже, пропущення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання має аналогічні наслідки, як і пропущення строку позовної давності, зі спливом якої кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Свій обов`язок боржник може виконати лише добровільно. З урахуванням приписів ст..509,267 ЦК України відносини між сторонами трансформувались у натуральне зобов`язання, за яким кредитор з урахуванням особливостей конструкції ст..625 ЦК України не має права на нарахування 3 % річних. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 р. у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зазначив, що конструкція ст..625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Наведені позивачем посилання на рішення Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 р. у справі № 522/1528/15-ц є безпідставними, оскільки стосується інших за змістом правовідносин. Просив відмовити у задоволені позовних вимог. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.01.2024 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 02.02.2024 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 26 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , правонаступником якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № СM-SME 104/201/2007, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 191 500,00 доларів США для придбання нерухомого майна. Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 06 лютого 2013 року по справі № 0508/10847/2012, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла та відсотків у сумі 232 216 доларів США 28 центів, пені у сумі 927 704,04 грн та судового збору в сумі 3 219,00 грн. 08 вересня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № CM-SME104/201/2007 від 26.10.2007 року укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та всіма договорами забезпечення, Договором іпотеки № РM-SME 104/201/2007 від 26.10.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 липня 2020 року по справі № 0508/10847/2012, частково відновлене втрачене судове провадження в частині відновлення тексту вищевказаного судового рішення. 02 жовтня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області постановив ухвалу по справі № 0508/10847/2012, якою замінив сторону виконавчого провадження, стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів у справі № 0508/10847/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМSME104/201/2007 від 26.10.2007 року. Постановою Донецького апеляційного суду від 03.08.2021 року, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання залишено без задоволення, ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 11 березня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання у справі № 0508/10847/2012 залишено без змін. Станом на 15 січня 2024 року відповідачем неналежним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом та рішення залишається невиконаним, внаслідок чого утворилася заборгованість. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів, а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними. Однак, враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, то пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є позбавлення права на судовий захист, а відтак, позбавлення права на примусове стягнення грошових коштів за кредитним договором. Отже, пропущення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання має аналогічні наслідки, як і пропущення строку позовної давності, зі спливом якої кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Свій обов`язок боржник може виконати лише добровільно. З урахуванням приписів ст..509,267 ЦК України відносини між сторонами трансформувались у натуральне зобов`язання. Натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Натомість, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Викладене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed