Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявоюдо [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, обґрунтовуючи позов тим, що в період шлюбу, а саме 27 квітня 2000 року вони з відповідачем купили будинок по [ADDRESS] . 20 травня 2002 року було укладено договір міни між її чоловіком [PERSON] та її батьком [PERSON] . Згідно договору міни вони з чоловіком передали батькові їхній будинок житловою площею 39,9 кв.м. з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , придбаний ними за період шлюбу, а батько передав їм належний йому житловий будинок житловою площею 56,7 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Відповідач не визнає за нею право на частину житлового будинку, постійно погрожує їй. Вирішити спір мирним шляхом у них із відповідачем не виходить, тому вона змушена звернутися до суду. Просить суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та визнати за нею, [PERSON] , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; стягнути судові витрати з відповідача. Відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань у встановлений судом строк не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 1995 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.9). Згідно договору купівлі-продажу від 27 квітня 2000 року [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] . 20 травня 2002 року [PERSON] уклав договір міни, згідно якого [PERSON] міняє належний йому житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Кучугурним М.А. 27 квітня 2000 року за реєстром № 909, та зареєстрованого в Марганецькому міжміському БТІ за №40-109 (а.с.11). Статтями 22, 23 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редації, що діяла з 09.02.2000 р. по 01.01.2003 р.) було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , придбаний [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] , а отже, є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано (а.с.20). Згідно звіту про незалежну оцінку, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 68,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 105000,00 гривень. Дата оцінки - 13 липня 2020 року (а.с.12-16). Відповідно до ч.1\~\~ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію). Враховуючи те, що спірний будинок було набуто сторонами під час перебування в шлюбі, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідач не довів протилежного, суд, виходячи з правила рівності часток подружжя в спільному майні, вважає, що майно підлягає поділу між сторонами шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. У зв`язку з цим, позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved