Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що з 13 вересня 2013 року по 13 липня 2018 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 03 серпня 2022 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Донька [PERSON] проживає разом із нею та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , перебуває на повному її із чоловіком утриманні. Вони вдвох прикладають зусилля, щоб дитина проживала у сімейному затишку та була забезпечена всім необхідним. Відповідач з 2020 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно виховання та утримання доньки, не цікавиться її здоров`ям та життям, не приймає жодної участі у її вихованні та житті, матеріально не забезпечує та не дбає про неї. [PERSON] жодного разу не відвідував зустрічі з вчителями дитини, не був на батьківських зборах. Позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 833,00 гривень щомісячно. Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з обставинами наведеними у позовній заяві та вказує на те, що після розірвання шлюбу з позивачем він до 28 серпня 2019 року мав можливість спілкуватись та займатись вихованням доньки. З вересня 2019 року по теперішній час він перебуває на території РФ та не має фізичної можливості бути поряд із донькою, але зв`язок із дитиною він не втратив, оскільки спілкується з дитиною за допомогою аудіо- та відеозв`язку. Зазначив, що він щомісячно допомагає дитині шляхом перерахування коштів на рахунок позивача. Просив не позбавляти його батьківських прав відносно дитини, але не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона не погоджується з доводами викладеними у відзиві на позовну заяву та вважає їх безпідставними. З вересня 2019 року по дату фактичного від`їзду за кордон 28 серпня 2020 року відповідач повністю ігнорував дитину, останнім свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні доньки була мінімальною та недостатньою, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Перебуваючи на значній відстані останній мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач не бажає змін у відносинах з дитиною, жодним чином не продемонстрував свого бажання у поновленні сімейних стосунків з дитиною, оскільки жодних кроків щодо налагодження спілкування та контакту з дитиною з його боку не було. За період спільного проживання відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство в присутності дитини. Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року третій особі було доручено підготувати та надати до суду висновок щодо розв`язання спору у цивільній справі. Ухвалою суду від 15 січня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач близько 6 років не спілкується з дитиною та не приймає участі в її житті, а з 2020 року останній знаходиться на території Російської Федерації та не має наміру повертатися в Україну. Будь-яких обмежень у спілкуванні відповідача з дитиною ніколи не існувало, він сам ніколи не намагався спілкуватися із нею. Матеріальну допомогу для дитини відповідач не надає, її надають його батьки. Дитина дуже добре ставиться до нового чоловіка [PERSON] та називає його батьком, який має намір її усиновити. Представник третьої особи Якимчук В.І. в судовому засіданні підтримала висновок складений Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В судове засідання була викликана і сама неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка в присутності представника Органу опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Якимчук В.І. пояснила, що вона проживає разом із матір`ю та нерідним батьком, до якого звертається «тато», який її виховує та вчить рахувати і плавати. Рідного батька [PERSON] згадує не часто. Останнього разу він телефонував близько двох років тому. Частіше спілкується з бабусею та дідусем по лінії батька. Пояснила, що хотіла б проживати разом з нерідним батьком, тому що любить його та поруч з ним їй добре. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 288, видано свідоцтво серії [NUMBER] (а. с. 13). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 14). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 15). 03 серпня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 14, видано свідоцтво серії [NUMBER] (а. с. 34). З характеристики [PERSON] , 2016 року народження, складеної її класним керівником [PERSON] та в. о. директора [PERSON] КЗ «Середня загальноосвітня школа №83» ДМР вбачається, що мама знаходиться поруч з [PERSON] на всіх уроках, цікавиться успіхами доньки у навчанні, активно сприяє її розвиткові, а тато жодного разу не відвідував зустрічі з учителями, не був на батьківських зборах, не був присутнім на уроках поруч з [PERSON] під час дистанційних уроків (а. с. 16). З акту обстеження умов проживання складеного Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради від 25 липня 2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . В квартирі для проживання дитини матір`ю та вітчимом створені належні умови (а. с. 18). З письмових пояснень [PERSON] від 24 липня 2023 року вбачається, що вона є сусідкою [PERSON] з 2022 року та знає її доньку [PERSON] . Дитина постійно знаходиться на повному матеріальному забезпеченні своєї матері, а з батьком дитини [PERSON] вона не зустрічалась, відомо, що він знаходиться в Російській Федерації і до доньки вже кілька років не приїжджав (а. с. 27). З письмових пояснень [PERSON] від 24 липня 2023 року вбачається, що він є сусідом [PERSON] та знає її доньку [PERSON] . Дитина постійно знаходиться на повному матеріальному забезпеченні своєї матері, а з батьком дитини [PERSON] вона не зустрічалась, відомо, що він знаходиться за кордоном і до доньки вже кілька років не приїжджав (а. с. 31). З письмових пояснень [PERSON] від 24 липня 2023 року вбачається, що вона є сусідкою [PERSON] та знає її доньку [PERSON] з 2022 року. Дитина постійно проживає разом із [PERSON] з квітня 2022 року, відколи вона переїхала за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на повному матеріальному забезпеченні своєї матері, а з батьком дитини [PERSON] вона не зустрічалась. Відомо, що він знаходиться за кордоном і до доньки вже кілька років не приїжджав (а. с. 37). З письмових пояснень [PERSON] від 24 липня 2023 року вбачається, що він є чоловіком [PERSON] та знайомий з нею та її донькою [PERSON] з 03 серпня 2021 року. Відомо, що донька [PERSON] постійно проживає з матір`ю з 2018 року з моменту розлучення з відповідачем, а з літа 2022 року проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] постійно знаходиться на повному матеріальному утриманні своєї матері. З батьком [PERSON] [PERSON] ніколи не зустрічався, оскільки він тривалий час знаходиться на території Російської Федерації, до доньки не приїжджав, зв`язок не підтримує, всіляко від цього ухиляється (а. с. 33). КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР [PERSON] надано довідку про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару № 51 від 07 вересня 2023 року відповідно до якої, за результатами психологічного діагностування дитини [PERSON] , [INFO] , з метою з`ясування ставлення дитини, зокрема, до біологічного батька [PERSON] встановлено, що дитина вважає своєю родиною матір та батька [PERSON] (чоловіка матері [PERSON] ), ідентифікує себе з членами родини, стосунки між якими врівноважені. Чоловік матері [PERSON] компенсує [PERSON] недостатність уваги з боку біологічного батька. Недостатність уваги з боку біологічного батька [PERSON] в її житті на даний час не плинула негативно на її психічний розвиток (а. с. 38-41). З висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] № 5/6-227 від 25 грудня 2023 року вбачається, що потрапити до квартири [PERSON] не було можливості, оскільки зі слів сусідів останній за адресою реєстрації не проживає, місце його фактичного перебування вони вказати не можуть, а у ході бесіди повідомили, що він характеризується негативно, вів асоціальний спосіб життя. Зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , 2016 року народження (а. с. 69-71). За змістом ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вказане також узгоджується з позицію ВС, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20. Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати. Своєю чергою, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так само, й згідно з ч. ч. 5-6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом також враховується правова позиція Верховного Суду викладена у постанові по справі № 520/8264/19 (провадження №61-19984 св 21) від 26 квітня 2022 року про те, що особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось - малолітні діти фактично залишились без батьківського піклування. Сукупний аналіз вищевказаних норм та встановлених в ході судового розгляду обставин справи дійсно свідчить про те, що відповідач [PERSON] самостійно та свідомо змінив країну проживання (в той час, як його батьки проживають і місті Дніпро) та навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , [INFO] , не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, не піклується про неї, про її фізичних та духовний розвиток, не цікавиться станом здоров`я та її успіхами у навчанні. Під час розгляду справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та взагалі ухилення від виконання обов`язків, як батька дитини, що узгоджується з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року. Надані позивачем суду докази та встановлені в судовому засіданні обставини в своїй сукупності свідчать про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що було зрозуміло і з контексту вільних пояснень, наданих самою малолітньою [PERSON] в судовому засіданні 29 лютого 2024 року в присутності представника Органу опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Якимчук В.І. Судом також перевірені доводи позивача про те, що [PERSON] за період спільного проживання неодноразово вчинялось домашнє насильство в присутності дитини, на підтвердження чого позивачем долучено копію постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2018 року. Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Обставини правопорушення полягають у тому, що він 21 травня 2018 року о 15 годині 00 хвилин вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини [PERSON] , тобто умисно вчинив дії фізичного та психологічного характеру, а також погрози, внаслідок чого в останньої могло погіршитися здоров`я. Відомості про те, що таке порушення вчинене в присутності дитини відсутні. Верховний Суд у своїй постанові по справі № 757/33742/19-ц (провадження №61-21029св21) від 22 червня 2022 року звернув увагу на те, що у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши матеріали справи, суд враховує ту обставину, що обов`язок утримання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, а також те, що [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі визначеному в позовній заяві, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2 833,00 гривень, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто 14 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби дитини. Враховуючи встановлені по справі обставини, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позову. Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved