Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що між сторонами 29.10.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №434. Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Шлюбні відносини між подружжям припинені з початку 2022 року, спільне господарство позивач з відповідачкою не веде, проживають окремо один від одного, а тому подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є недоцільним, в зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб. На добровільне розірвання шлюбу в органах ДРАЦС відповідачка не згодна. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутність позивача та його як представника, а також вказав, що позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позов визнає та просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ст. 82 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб 29.10.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 434 (а.с. 3). Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з початку 2022 року, спільне господарство позивач з відповідачкою не веде, проживають окремо один від одного, а тому подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є недоцільним, в зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб. На добровільне розірвання шлюбу в органах ДРАЦС відповідачка не згодна. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вище викладеного, враховуючи відсутність обґрунтованого сумніву у визнанні обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини, що змусили позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, шлюб носить формальний характер, що в силу ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідачка у поданій до суду заяві зазначила, що бажає залишити шлюбне прізвище, то суд вважає, що його необхідно залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved