Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~27.12.2023 року до суду звернувся представник позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. У позовній заяві зазначив, що 03.11.2022 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено Договір позики №4796425 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 14.03.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №14/03-2023, відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників. Відповідно до додатку до договору факторингу заборгованість [PERSON] за договором №4796425 на дату відступлення права вимоги складала 36 905 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позову не здійснював, тому позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №4796425 від 03.11.2022 року у розмірі 36 905 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом позовної заяви. Ухвалою суду від 28.12.2023 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» Кашпур М. Л. в судове засідання не з`явився, у позовній заяві прохав суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача. У випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03.11.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №4796425, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» передало у власність позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодацю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов договору. Сума позики становить 12100 грн, строк позики до 17.01.2023 року. Позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] . Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 5-9). Як вбачається з розрахунку за Договором позики №4796425 від 03.11.2022 року (додаток № 1 до договору позики) до позики застосовуються процентні ставки в межах таких розрахункових періодів: 1) розрахунковий період 1 (25 днів) акційна процентна ставка 2,2% на день, базова процентра ставка 2,2% на день; 2) розрахунковий період 2 (50 днів) основна процентна ставка 3% на день (а. с. 10). Також до позовної заяви додано паспорт позики, підписаний відповідачем 03.11.2022 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 12-14). Відповідно до листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. 4084-ВП від 07.07.2023 відповідно до договору ВП-220319-6 від 22.03.19 було здійснено за дорученням ТОВ «Маніфою» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 03.11.2022 на суму 12100 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 999531, номер транзакції в системі WayForPay 027f3e4a-c73149d7-9cc5-47c79c5238da (а. с. 16). Як вбачається з договору факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023 року ТОВ «Маніфою» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги за кредитними договорами згідно з реєстром боржників, у тому числі і право вимоги за договором позики №4796425 до [PERSON] (а. с. 21-24). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14.03.2023 року [PERSON] має заборгованість за договором позики №4796425 від 03.11.2022 року у розмірі 36905 грн (а.с. 18). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного, слід стягнути із [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Договором позики №4796425 від 03.11.2022 року у розмірі 36 905 грн. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved