Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

16.01.2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29 серпня 2020 року у Шевченківському районному у м.Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №564. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] ; - стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.01.2024. В обгрунтування позову зазначила, що 29 серпня 2020 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у м.Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №564. У шлюбі народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач почав нехтувати сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки. Вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з наведених підстав. Подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам. Крім того зазначає, що після припинення сімейно-шлюбних відносин з відповідачем їх донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні і вихованні. Самостійно вона не може забезпечити належний рівень життя дитини, а відповідач є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на утримання дитини. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2024 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.20). Позивачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання (а.с. 26), надавши заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду (а.с. 27), надавши заяву в якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. При винесенні рішення просить врахувати додані ним документи (а.с. 28). Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Щодо вимоги про розірвання шлюбу суд виходить із такого. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 серпня 2020 року у Шевченківському районному у м.Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №564 (а.с.8). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, тому суд залишає шлюбне прізвище позивачки - [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із такого. Також судом встановлено, сторони мають спільну малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні та сторони не дійшли згоди щодо добровільного надання допомоги відповідачем на утримання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти стягуються, починаючи від дня подачі позову. Відповідачем суду надані довідка про доходи від 28.02.2024 року, відповідно до якої він працює в Полтавській обласній прокуратурі на посаді водія та отримує заробітну плату, заява від 25.01.2024 року, в якій він просить утримувати з його доходів аліменти в добровільному порядку в розмірі 25% (1/4) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , платіжна інструкція №192 від 29.01.2024 року та платіжна інструкція №415 від 26.02.2024 року про перерахування аліментів з заробітної плати за січень та лютий 2024 року (а.с.29, 30, 31, 32). Однак, добровільне надання матеріальної допомоги, у визначеному відповідачем розмірі, за відсутності домовленості між сторонами, не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в судовому порядку, навіть у випадку добровільної їх сплати. Таким чином, суд враховує матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, та не має самостійного заробітку чи доходу, перебуває на утриманні позивачки, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою, працездатною особою, відсутність даних щодо хворобливого стану його здоров`я, з нього підлягає стягненню на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.01.2024 року і до повноліття дитини. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн., сплачений за позовну вимогу про розірвання шлюбу. З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 даного Закону та ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 110, 112, 113, 180, 181, 182, 191 СК України та

Outcome: approved