Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

24\~липня 2023\~року до\~Южноукраїнського міського\~суду Миколаївської\~області засобами\~поштового зв`язку\~надійшла позовна\~заява Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «ПАРІС» (далі ТОВ «ФК «ПАРІС») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі\~26815,15\~гривень,\~що складається\~з:\~15151,52\~гривень -\~заборгованість за\~тілом кредиту;\~3466,08\~гривень -\~заборгованість за\~процентами;\~7316,44\~гривень -\~заборгованість за\~комісією;\~0,00\~гривень -\~заборгованість за\~штрафними санкціями\~(пеня);\~123,63\~гривень -\~3%\~річних за\~користування грошовими\~коштами за\~період з\~28\~грудня 2021\~року по\~23\~лютого 2022\~року;\~757,48\~гривень -\~інфляційних втрат\~за період\~з 28\~грудня 2021\~року по\~23\~лютого 2022\~року та судові витрати. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, 06 лютого 2020 року між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] підписано Заяву-Договір №0050337 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» (далі АТ «РВС БАНК») на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Публічна пропозиція). Копія Заяви-Договору №0050337 від 06 лютого 2020 року та копія Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджена Рішенням Правління АТ «РВС БАНК» Протокол № 21012020/1 від 21 січня 2020 року. За умовами Заяви відповідачеві було надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15151,52 гривень, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка, % річних - 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 5 % від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0050337 від 06 лютого 2020 року, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору. Грошові кошти у сумі 15151,52 гривень були зараховані АТ «РВС БАНК» 06 лютого 2020 року на картковий рахунок клієнта. 28 грудня 2021 року АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «ПАРІС» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №0050337 від 06 лютого 2020 року на загальну суму 25934,04 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15151,52 гривень; заборгованість за процентами - 3466,08 гривень; заборгованість за комісією - 7316,44 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 0,00 гривень. На дату звернення до суду Відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув та інші платежі передбачені умовами Договору не сплатив. Станом на 06 липня 2023 року заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 25934,04 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15151,52 гривень; заборгованість за процентами - 3466,08 гривень; заборгованість за комісією - 7316,44 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 0,00 гривень. Також у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 25934,04 гривень, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.7.2.17. Публічної пропозиції, відповідачу нараховано: 123,63 грн за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року та 757,48 грн інфляційних втрат за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Всього до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі: 25934,04 грн боргу за кредитом + 123,63 грн (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) + 757,48 грн інфляційних втрат, а всього разом 26815,15 грн. 29 вересня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позов [PERSON] не визнає в повному обсязі. Дійсно 06 лютого 2020 року між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» було укладено заяву-договір №0050337, згідно якої на її картковий рахунок перераховано кошти у розмірі 15151,52 гривень. Згідно позовної заяви за договором про відступлення права вимоги від 28 грудня 2021 року право вимоги перейшло від АТ «РВС БАНК» до ТОВ «ФК «ПАРІС». АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» з 2020 року до [PERSON] , з вимогами щодо повернення боргу не зверталися. Позивачем було порушено застосування строків позовної давності. 05 жовтня 2023 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання/заява, у якій вказує, що факти укладення Договору та надання відповідачу кредиту підтверджується наданими позивачем доказами та в свою чергу не спростовуються відповідачем. Щодо твердження відповідача, що з 2020 року ТОВ «ФК «ПАРІС» не звертався з вимогою про повернення боргу, вважають, що таке твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки 26 січня 2022 року від ТОВ «ФК «ПАРІС» на ім`я відповідача за реквізитами (адресою), які надані відповідачем, було направлено вимогу №589/25/01/2022-1 від 25 січня 2022 року, яка була вручена відповідачу. З моменту укладення кредитного договору відповідач не виконував його умови в частині сплати (повернення) кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших, хоча був обізнаний з умовами договору та зобов`язувався иконувати його умови в строки встановлені договором. Таким чином, твердження відповідача про відсутність вимоги щодо повернення боргу не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами. Постановою КМ України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України діє карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено та був скасований лише 01 липня 2023 року. Виходячи з викладеного, ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулось з позовом до відповідача про стягнення боргу в межах строку позовної давності, тому доводи відповідача щодо пропуску строків позовної давності є необґрунтованими. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 лютого 2024 року справу розподілено судді Далматовій Г.А. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача надіслала на адресу суду клопотання, у якому просить розглядати справу без її участі з урахуваннями відзиву на позовну заяву. Розгляд справи проведено без участі сторін та представника відповідача з урахуванням положень ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06 лютого 2020 року між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] шляхом підписання Заяви-Договору №0050337 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір) укладено договір №0050337 про приєднання до АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за яким остання отримала 15151,52 грн кредитних коштів. Строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка 18 % річних, тип ставки фіксована, комісія при видачі кредиту - 1 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 5 % від суми наданого кредиту /а.с. 15/. Додатком №1 до Заяви-Договору є Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту /а.с. 16/. До позовної заяви додано копію публічної пропозиції, копії паспорту споживчого кредиту, а також виписки по особовому рахунку /а.с. 4-14, 17, 25-33/. 06 лютого 2020 року грошові кошти у розмірі 15151,52 грн зараховані АТ «РВС БАНК» на картковий рахунок клієнта, що підтверджується меморіальними ордерами /а.с. 24/. 28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги №28/12/2021-1, за яким АТ «РВС БАНК» відступило позивачу вимоги, у тому числі за договором, укладеним з [PERSON] /а.с. 18-20, 21, 22, 23/. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 06 липня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 25934,04 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15151,52 грн, заборгованість за процентами - 3466,08 грн; заборгованість за комісією - 7316,44 грн /а.с. 34-40/. Згідно розрахунку інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України /а.с. 41/ станом на 06 липня 2023 року, інфляційні втрати за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року складають 757,48 гривень, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 рок у розмірі 123,63 гривень. 26 січня 2022 року відповідачу надсилалась вимога про усунення порушення кредитного зобов`язання, в якій також повідомлялось про відступлення прав вимоги /а.с. 42, 43, 44/. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно вимог ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «ПАРІС», суд приходить до наступного. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у № справі № 2-1055/11. У зв`язку з тим, що до ТОВ «ФК «ПАРІС» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості на користь ТОВ «ФК «ПАРІС». Фінансова установа АТ РВС «БАНК» свої зобов`язання за вказаним договором стосовно надання кредиту виконало, а [PERSON] в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї перед Фактором ТОВ «ФК «ПАРІС» утворилася заборгованість. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем не заперечується факт укладання кредитного договору. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 06 липня 2023 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за тілом кредиту - 15151,52 грн, заборгованість за процентами - 3466,08 грн; 7316,44 гривень - заборгованість за комісією; а також інфляційні втрати за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року - 757,48 грн, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року - 123,63 гривень. Відповідно до ч. ч. 1 ст.\~11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. В силу ч. 2 ст.\~215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. З матеріалів справи вбачається, що паспортом споживчого кредитування визначено сплату комісій: разової при видачі кредиту у розмірі 151,52 грн та щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 757,58 грн /а.с. 17/. Тобто АТ «РВС БАНК» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Отже, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти про нарахування разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними. Виходячи із викладеного, нарахування фінансовою установою комісії за обслуговування кредитної заборгованості є неправомірними, а відтак позивач не має права й вимагати її сплати. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, зі сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту, позикодавцем вони зараховувалися на рахунок погашення комісії, а саме, 09 червня 2020 року 2532,10 грн /а.с. 34 зв./. Умовами договору не встановлено черговості погашення кредитної заборгованості, тому за положеннями ст. 534 ЦК України у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу основна сума боргу. За положеннями статі 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Таким чином, сплачена сума комісії підлягає зарахуванню в першу чергу на погашення процентів. Отже, сума нарахованих позикодавцем процентів за користування кредитними коштами підлягає зменшенню на суму сплаченої позичальником комісії (3466,08 грн 2532,10 грн). Одже сума процентів за користування кредитом складає 933,98 грн та не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача комісії у розмірі 7316,44 грн. Виходячи із викладеного, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту - 15151,52 грн, заборгованість за процентами 933,98 грн; а також інфляційні втрати за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року - 757,48 грн, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року - 123,63 грн, а всього 16966,61 гривень. Щодо доводів відповідача, зазначених у відзиві про пропуск позивачем строків позовної давності, вказані доводи є необґрунтованими, з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Як вбачається із Заяви-Договору №0050337 про надання банківської послуги, сторони визначили строк дії кредитного договору у 6 місяців, тобто позовна давність згідно ч.5 ст. 261 ЦК України розпочала свій перебіг із 07 серпня 2020 року. За таких обставин звернення позивача до суду з позовом у липні 2023 року вчинене в межах позовної давності, без її пропуску, з дотриманням ст. 257 ЦК України. Крім того, суд зауважує на тому, що Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». В свою чергу Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено, що з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України діє карантин. Карантин неодноразово було продовжено та 01 липня 2023 року його було скасовано. Виходячи із викладеного, строк позовної давності не сплив. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача у відзиві про неповідомлення відповідача з вимогою про повернення боргу, оскільки вказана обставина спростовується наданими позивачем до позову доказами. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1698,17 грн. що складає 63,27 % /а.с. 47/.

Outcome: partial