Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Звернувшись до суду з цією заявою заявник зазначила, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 08.06.2022 року встановлено порядок користування житловим приміщенням та розподілено особові рахунки. З 2021 року заінтересована особа по відношенню до заявника вчиняє психологічне та фізичне насильство. Нецензурно висловлюється, намагається постійно завдати фізичного болю штовханнями, всіляко знущається. 02.05.2023 року заінтересовану особу було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. В грудні 2023 року [PERSON] зіпсувала (розбила) стіл та меблі на кухні про що складено адміністративний протокол з січня розглядається Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська. З цих підстав заявник боїться знаходитись вдома, не може вільно пересуватись по квартирі коли заінтересована особа перебуває вдома. Під час судового розгляду заявник та її представник підтримали заяву, просила задовольнити. Заінтересована особа у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку. Предметом звернення до суду є запобігання та протидія домашньому насильству (психологічного та фізичного), від якого, зі слів заявника, вона потерпає. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження родичів у реалізації своїх прав. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася особа, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що заінтересована особа є донькою заявника. Із заяв сторін, та аналізу наданих доказів встановлено, що сторони проживають разом за однією адресою і одній квартирі. Із аналізу наданих сторонами заяв та письмових доказів встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини. Суд критично ставиться до наданих заявником доказів, наявність вироку відносно заінтересованої особи, яку засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному завданні легких тілесних ушкоджень відносно [PERSON] . Однак, кожна особа має право на виправлення, та суд виніс міру покарання необхідну для виправлення поведінки особи. Та до часу розгляду справи інших випадків, що свідчили б про систематичність вказаних дій, заявником надано не було. Окрім цього, встановлено, що заявник неодноразово надсилала повідомлення в месенджері заінтересованій особі провокаційного характеру з явною зневагою та негативного характеру. Суд не бере до уваги надані заявником фотознімки побитих меблів, адже з них неможливо встановити чи дійсно заінтересована особа зіпсувала побутові меблі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, [PERSON] , заінтересована особа щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис [PERSON] про видачу обмежувального припису. Відповідно до частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витирати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed