Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 01.02.2024 року до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визначити місце проживання [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що в період спільного проживання в незареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] . Зв`язку із різними поглядами на сімейні цінності та виховання дитини, у 2021 році спільне проживання [PERSON] та [PERSON] було припинено. З 2022 року дитина проживала разом з дідусем та бабусею позивача, а потім разом з батьком за адресою [ADDRESS] . [PERSON] сплачує батьківську плату за харчування дитини в школі. [PERSON] відвідує секцію карате, батько дитини забезпечив всім необхідним інвентарем для тренувань та змагань сина. Всі наведені доводи свідчать, що їх спільне проживання позитивно відображається на хлопчику, на його вихованні та розвитку. З наведених даних характеристики на хлопчика можна стверджувати, що жодних відхилень психологічного чи психоемоційного характеру, які б свідчили про неможливість дитини проживати з батьком не має. Позивач із сином проживають у приватному будинку з косметичним ремонтом, із зручностями в будинку, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. У [PERSON] є окрема кімната, яка облаштована до віку та вподобань дитини: є ліжко, шафа, письмовий стіл, тумба, мобільний телефон, ноутбук, облаштований ігровий куточок, достатньо місця для ігрової діяльності та відпочинку в користуванні дитини є іграшки, розвивальна література, одяг та ін. Вихованням та утриманням [PERSON] займається позивач. Який відводить дитину до школи на секції, займається з нею вечорами, грається та іншим чином піклуюся про неї. [PERSON] працює дистанційно, має стабільний самостійний дохід, яким може створити і необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] любить свого сина, слідкує за станом здоров`я дитини та розвитком, виховує та піклуюсь про неї, з дитиною психологічний контакт, прив`язаність один до одного. У теперішній час, мешкаючи із батьком [PERSON] залишиться проживати у звичному для нього середовищі, продовжить відвідувати свою школу, спілкуватися зі своїми однокласниками. [PERSON] не заперечує проти проживання дитини з ним, однак не бажає укласти договір в нотаріальному порядку, в якому закріпити місце проживання дитини з ним та наділити його правами самостійно вирішувати організаційні питання по відношенню до спільної дитини, а саме: (виготовлення паспорту для виїзду за кордон дитини; зміну місця реєстрації дитини; укладення декларації з лікарем; вибір шкільного навчального закладу; переїзд на нове місце проживання та реєстрації дитини; отримання соціальної допомоги). Постійна відсутність відповідачки на території м. Ватутіне, Черкаської області створює перешкоди в організаційних питаннях , що стосується інтересів дитини. [PERSON] спілкується з сином в телефонному режимі, за допомогою інтернет зв`язку, інколи бачиться, позивач не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки із сином та готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. До Звенигородського районного суду Черкаської області 01.02.2024 року із Ватутінського міського суду Черкаської області надійшла вищевказана цивільна справа. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2024 року головуючою обрано суддю Сакун Д.І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.11.2023 року цивільну справу було прийнято до свого провадження та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач та його представник адвокат Держан В.В. подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи за адресою реєстрації, згідно поштового повідомлення копію ухвали суду, позовну заяву з додатками та судову повістку отримав особисто. Однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. У суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 18.01.2016 року, виданого виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, [INFO] народився [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 18.01.2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 04. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту депутата Ватутінської міської ради Черкаської області складено зі слів свідків сусідів, які підтверджують факт проживання [PERSON] [INFO] зі свої батьком [PERSON] в м. Ватутіне Черкаської області. Згідно довідки № 357 від 24.11.2023 року [PERSON] являється учнем 2-Б класу Ватутінської початкової школи Ватутінської міської ради Черкаської області. Згідно характеристики за вихідним номером 356 від 24.11.2023 року за підписом директора Ватутінської початкової школи Ватутінської міської ради на [PERSON] , складеного класним керівником [PERSON] , встановлено, що вихованням дитини займається батько, позивач підтримує педагогічний зв`язок із колективом школи, підтримує дитину у навчанні не тільки в школі, а й поза межами школи. Згідно довідки № 860 від 26.12.2017 року виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 28.11.2023 року, за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [INFO] , голова фермерського господарства «САД-Д» разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] - син навчається в 2-Б класі Ватутінської початкової школи Ватутінської міської ради Черкаської області. Дитина перебуває на утриманні батька. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Дитина забезпечена всім необхідним. Стосунки добрі, панує злагода та взаєморозуміння. Позивач звернувся із необхідними документами до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ватутінської міської ради про надання висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконкому Ватутінської міської ради. Згідно висновку органу опіки та піклування Ватутінської міської ради щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] вбачається, що найкращими інтересами [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Ватутінської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по -перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язок із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі №402/428/16- ц Верховний Суд зазначив, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Також у вказані постанові Верховний Суд відступив від висновків Верховного Суду України висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена з матір`ю. Велика Палати Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Згідно з ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи, що малолітня дитина проживає разом з батьком, спір між батьками про місце проживання дітей відсутній, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини необхідно визначити місце [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві позивач не просить стягнути з відповідача судові витрати за оплату судового збору. Відтак, з відповідача на користь позивача витрати за сплату судового збору не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved