Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

23.06.2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії. В позові зазначено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] . Це є трикімнатна квартира, загальною площею 68,43 кв.м. Квартира не приватизована. Відповідальним квартиронаймачем є позивач. Окрім позивача в квартирі зареєстрована та проживає його мати [PERSON] третя особа у справі. Однак остання не приймає участі в приватизації, оскільки вона вже брала участь у приватизації, житлові чеки нею використані повністю. Позивач [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про приватизацію вказаного житла, однак йому було відмовлено оскільки відсутня копія ордеру про надання житлової площі, довідка про реєстрацію місця проживання особи в період з 19.10.1995 до 17.07.2004 та з 17.07.2006 по 09.01.2007. Просить в позові зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району прийняти від позивача пакет документів на приватизацію вказаної квартири за відсутності вищезазначеної довідки та провести приватизацію. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, справа призначена до підготовчого чудового засідання. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя суду від 02.10.2023 було закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні, яке було призначено на 21.12.2023, позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні 21.12.2023 залишила вирішення справи на розсуд суду. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він від народження до 1995 року проживав із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Потім мати приватизувала дану квартиру, продала її та вони переїхали до бабусі у квартиру за адресою: [ADDRESS] . Проте, вперше його зареєстрували тимчасово на два роки з 17.07.2004 по 17.07.2006 року з метою отримання паспорту. Бабуся з дідусем через свої переживання не хотіли його прописувати. Потім, з 09.01.2007 року його прописали постійно. З 1995 року він постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Він не приймав участі у приватизації квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Допитана у судовому в якості свідка третя особа [PERSON] пояснила, що її син [PERSON] не брав участі у приватизації, не використовував приватизаційні чеки. Від свого народження та до 19.10.1995 року проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вона приймала участь у приватизації даної квартири самостійно. Після приватизації квартири, вона продала її та переїхала до квартири за адресою: [ADDRESS] . Сина з самого початку не прописали за цією адресою, його приписала вже пізніше, тимчасово для отримання паспорту. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, проаналізувавши та дослідивши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] . Це є трикімнатна квартира, загальною площею 68,43 кв.м. Квартира не приватизована. Відповідальним квартиронаймачем є позивач, що підтверджується Договором найму житлового приміщення № 42100551/аб від 13.03.2023 (а.с. 9). Квартира складається з 3 кімнат, жилою площею 45,7 кв.м., загальною площею 68,43\~кв.м. (24-25). Позивач [PERSON] звернувся до відділу приватизації житла районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району з заявою про приватизацію зазначеної вище квартири. Однак, листом заступника голови Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради №А-95-3-140 від 28.03.2023 року документи позивачу були повернуті через те, що до документів не надані: - копія ордеру про надання житлової площі, - довідки про реєстрацію місця проживання особи на [PERSON] в період проживання з 19.10.1995 до 17.07.2004 та з 17.07.2006 по 09.01.2007 (а.с. 8). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.01.2007 по теперішній час (а.с. 41). До цього часу він був зареєстрований: з 11.07.2004 по 17.07.2006 за адресою: [ADDRESS] , з 03.07.1985 по 19.10.1995 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до довідки № 107.357-23/74 від 14.03.2023 AT «Державний ощадний банк України» зазначено, що [PERSON] та [PERSON] , які за адресою: [ADDRESS] , не значаться в списках громадян, які мають право на приватизацію житла. Дані з використання житлового чека відсутні (а.с. 11). З довідки начальника відділу житлово-комунального господарства №06-11/008 від 28.01.2019 вбачається, що [PERSON] , 1963 року народження брала участь у приватизації житла: 12.05.1995 приватизовано у приватну власність квартиру загальною площею 32,75 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Право на приватизацію житла використано в повному обсязі 32,75 кв.м загальної площі (а.с.\~13). Згідно довідки про склад сім`ї наймача квартири (однокімнатного будинку) та займаного ним приміщення, за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] . З відповіді заступника директора департаменту з управління житлово-комунальним господарством від 14.03.2019 № Ч-1686 вбачається, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. Тому надати копію корінця державного ордеру на квартиру [ADDRESS] , виданого в 1972 році не виявляється можливим (а.с. 15). 13.03.2023 року позивач уклав договір найму №42100551/аб житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно Довідки (відомості) про особовий рахунок, особовий рахунок оформлено на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , загальна кількість осіб, на яких нараховуються витрати: 2 особи (а.с. 10). Згідно з статей 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до п. 20 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового Фонду» є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Відповідно до п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій,- природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст. 3 зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). Згідно зі змістом ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не передбачено такої підстави для відмови у приватизації, як відсутність реєстрації місця проживання в певний період. Зі свідчень позивача [PERSON] , допитаного в якості свідка по справі, третьої особи [PERSON] , яка також була допитана в якості свідка по справі встановлено, що позивач, будучи малолітньою дитиною, певний період свого життя не був ніде зареєстрована та раніше ніколи не приватизував іншого житла, однак позбавлений можливості підтвердити це відповідною довідкою за період 19.10.1995 до 17.07.2004 та з 17.07.2006 по 09.01.2007 та позбавлений можливості отримати довідку ПАТ «Державний ощадний банк України» про невикористання ним права на приватизацію за вказаний період. Крім того, частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Згідно з ст. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до п. п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР»(розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. [PERSON] вселений до квартири на законних підставах, законність його проживання ніхто не оспорює, крім того, відсутні перешкоди, передбачені Законом щодо приватизації, але відсутність ордеру, а також даних про реєстрацію [PERSON] та невикористання ним житлових чеків в період з 19.10.1995 до 17.07.2004 та з 17.07.2006 по 09.01.2007, позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим, заснованим на законі, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved