Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 серпня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 72511784. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого, ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру Боржників № 7 від 21.04.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 13\~230,85 грн., з яких: 5\~000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 8\~230,85 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 13\~230,85 грн., згідно договору позики № 72511784 від 04.08.2022 року та понесені судові витрати по справі. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено повністю. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2024 року заочне рішення від 07.12.2023 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що заперечує проти даного позову та повідомляє, що її довіритель позов не визнає та вважає його безпідставним. Вказує, що позов не містить жодних належних доказів отримання [PERSON] кредитних коштів. Крім того, зазначає, що [PERSON] є військовослужбовцем та звільняється від сплати штрафних санкцій, відсотків за користування кредитом. На підставі наведеного просить відмовити у позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» повністю. 11.03.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів відзиву. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання подала суду заяву про слухання справи у її відсутності. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04 серпня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів та [PERSON] було укладено договір позики № 72511784 на суму 2000 грн. строком на 20 (двадцять) днів та процентною ставкою 1,99 % від суми позики за кожен день (а.с. 6-8). Із матеріалів справи вбачається, що 10.08.2022 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 72511784 до Договору позики № 72511784 від 04.08.2022 року, відповідно до якої, позикодавець збільшив суму наданої позичальнику позики на 3000 грн. (а.с. 9). 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого, ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.11-12). Із матеріалів справи вбачається, що 21.04.2023 року ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ЄАПБ» підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 7 від 21.04.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 (а.с. 15). Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] був укладений 10.08.2022 року, тобто після укладення 14.06.2021 року договору факторингу між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», за умовами якого ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Отже, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 72511784, оскільки кредитний договір був укладений 04.08.2022 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 14.06.2021 року, тобто до укладення кредитного договору. Виходячи з вищевказаного, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позивачем позову, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 04.08.2022 року між ним та ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Зазначені висновки відповідають судовій практиці суду апеляційної інстанції, викладені у постанові Волинського апеляційного суду від 05.02.2024 року у справі № 161/14832/23 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed