Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. 04.10.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути з [PERSON] : (1) неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 06.08.2018 року по 28.08.2023 року у розмірі 25 391 гривня 61 копійка; (2) судовий збір на користь держави; (3) витрати на правничу допомогу у розмірі 4\~000 гривень. 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2018 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по [INFO] . Відповідач від сплати аліментів ухиляється, у зв`язку з чим, виникла заборгованість в сумі 25\~391 гривня 61 копійка.\~Неустойка за\~прострочення сплати\~аліментів за період з 06.08.2018 року по 28.08.2023 року становить 170\~282 гривні 21 копійка. Проте, оскільки максимальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів не може перевищувати загальну суму заборгованості по аліментам, просить стягнути з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів у загальній сумі 25 391 гривня 61 копійка. ІІ. Процедура та позиції сторін 2.1.\~\~Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 04.10.2023 року, справа №946/7742/23 передана на\~розгляд судді\~Бальжик О.І. 2.2. 06.10.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 2.3. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача надала відзив, яким просила зменшити розмір суми неустойки за прострочення аліментів. Заява обґрунтована тим, що на момент подачі позовної заяви у відповідача дійсно була заборгованість, яку він не був у змозі погасити у зв`язку з відсутністю постійного заробітку. Станом на час розгляду справи заборгованість зі сплати аліментів відповідачем погашена, останній продовжує сумлінно сплачувати аліменти. Також, просила суд врахувати сімейний та матеріальний стан [PERSON] , зокрема, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, батька інваліда ІІ групи, мати-пенсіонерки, жінки, яка не працює. Додатково просила врахувати, що у країні воєнний стан. На її думку, накладення на відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 25\~391 гривня 61 копійка стане надмірним тягарем, який може знову привести до заборгованості зі сплати аліментів. Справу просила розглянути за її відсутності. 2.4. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини та докази на їх підтвердження 3.1. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.9). 3.2. На підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по [INFO] (а.с.7-8). 3.3. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем Кілійського ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса), заборгованість боржника [PERSON] станом на серпень 2023 року становить 25 391 гривень 61 копійок (а.с.11). 3.4. Згідно з розрахунком, наведеним представником позивачки, загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 06 серпня 2018 року по 28 серпня 2023 року складає 170\~282 гривні 21 копійка (а.с.1, 2). 3.5. Відповідно до листа Кілійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіо\-нального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 19.10.2023 року [PERSON] на користь [PERSON] сплачено повну суму заборгованості по аліментам на утримання дитини (ВП №57926641), яка утворилась станом на 01.10.2023 року (а.с.44-69, 84). 3.6. 06 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , актовий запис № 84 (а.с.95). 3.7. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої записаний [PERSON] (а.с.93). 3.8. Згідно з довідкою про склад сім`ї №1021, виданою виконавчим комітетом Кілійської міської ради 08 лютого 2024 року, до складу сім`ї [PERSON] /зареєстрованих осіб входять: [PERSON] дружина; [PERSON] дочка; [PERSON] падчерка; [PERSON] мати; [PERSON] батько (а.с.94). 3.9. Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] , довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №838543, реабілітаційної картки інваліда, висновку про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації [PERSON] є інвалідом другої групи та отримує пенсію по інвалідності довічно (а.с.96-99). ІV. Оцінка та висновки суду 4.1. Стаття 198 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть матеріальну допомогу надавати. 4.2. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. 4.3. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 4.4. За змістом ч.ч.1, 2 ст.196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів 4.5. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, з урахуванням, що відповідач не надав до суду будь-яких заперечень щодо розрахунку, суд вважає, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів є обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача. 4.6. Вирішуючи клопотання відповідача щодо зменшення суми неустойки, суд виходить з такого. 4.7. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження № 61-16670сво19). 4.8. Відтак, враховуючи, що відповідачем не доведено, що, починаючи з 2018 року він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, який є мінімальним гарантованим розміром, а також, що зміна його сімейного стану потягла зміну матеріального стану, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати заборгованості по аліментам. 4.9. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що батьки перебувають на утриманні відповідача надано не було. 4.10. Крім того, суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що він має забезпечувати нинішню дружину та її біологічну доньку, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того факту, що дружина є непрацездатною та перебуває на його утриманні також надано не було. Крім того, закон будь-яких обов`язків щодо утримання дітей дружини на відповідача не покладає. V. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 гривень, суд виходить з такого. 5.2. Частини перша, третя статті 133 ЦПК України визначають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~у тому\~числі,\~витрати на професійну правничу допомогу. 5.3. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). 5.4. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~ від 05 липня 2012 року №\~5076-VI (надалі Закон №\~5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 5.5. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №\~5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. 5.6. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 5.7. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 5.8. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою\~вказаної статті\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 5.9.\~Відповідно до\~частини четвертої\~статті\~137\~ЦПК України\~розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5.10. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). 5.11. Вказаний правовий висновок викладено в\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц\~(провадження №14-382цс-19). 5.12. Відтак, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі, суд у відповідності до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 гривень. 5.13. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України п. 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073 гривні 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved