Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Зміст позовних вимог Позивач, в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2018 року по 29.03.2021 року. В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що [PERSON] в період з 01.03.2018 року по 29.03.2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 29.03.2021 року звільнений за ст.38 КЗпП України. Але при звільненні відповідач повний розрахунок з позивачем не здійснив. З моменту звільнення до подачі позову до суду відповідач має заборгованість перед позивачем з заробітної плати. Відомості про розмір заборгованості з заробітної плати відповідач позивачу не надає. Враховуючи наведене, посилаючись на вимоги ст.ст.115,116 КЗпП України просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, яка існує станом на день його звільнення та витребувати у відповідача інформацію про розмір такої заборгованості. Рух справи у суді Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано у відповідача докази щодо розміру заборгованості позивача при звільненні з роботи. Від сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило. Інших клопотань від сторін не надходило. Відповідач правом надання відзиву на позов не скористався. Встановлені судом обставини та факти. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.03.2018 року по 29.03.2021 року, працюючи гірником очисного забою підземним 5-го розряду, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.18) та стороною відповідача не оспорювалось. Вищевказаною копією трудової книжки позивача також підтверджується, що позивач був звільнений з ТОВ «Краснолиманське» 29.03.2021 року, на підставі наказу відповідача № 88 к від 29.03.2021 року, за власним бажанням згідно \~ст.38 КЗпП України. Довідкою ТОВ «Краснолиманське» № 159 від 27.02.2024 року підтверджується, що станом на на день звільнення (29.03.2021 року), а також станом на 27.02.2024 року ТОВ «Краснолиманське» мало та має перед позивачем заборгованість з заробітної плати за період з листопада 2019 року по березень 2021 року в сумі 124702,93 грн (сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів). Таким чином станом на 12.02.2024 року (станом на день звернення з позовом до суду) відповідач мав перед позивачем заборгованість з заробітної плати в сумі 124702,93 грн. Даних, які б свідчили про те, що заборгованість в сумі 124702,93 грн відповідачем погашена станом на день розгляду справи (18.03.2024 року) суду не надано. Виходячи з наведеного, судом достовірно встановлено, що при звільненні (29.03.2021 року) з позивачем не був проведений остаточний розрахунок належних йому сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України і вказана заборгованість в сумі 124702,93 грн до теперешнього часу не є погашеною. Застосоване судом законодавство та висновки суду. За приписами\~ст.47 КЗпП (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 29.03.2021 року)\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 29.03.2021 року)\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 233 КЗпП (в редакції, що діяла до 19.07.2022 року) передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З 19.07.2022 року набрали чинності зміни внесені в КЗпП Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» N 2352-IX від 01.07.2022 року. Відповідно до\~ст.233\~КЗпП\~(в\~редакції,\~що\~діє\~після\~19.07.2022\~року),\~працівник із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать йому при звільненні, має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Редакція вказаної частини набрала чинності 19.07.2022 року. Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Враховуючи наведене, а також те, що позивач був звільнений в 2021 році та мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, суд вважає, що норми ст.233 КЗпП (в редакції, що діє після 19.07.2022 року) не розповсюджуються на нього. Таким чином, суд вважає, що позивач своєчасно звернувся до суду з вказаним позовом і строки звернення до суду з цим позовом ним не пропущені. Враховуючи наведене, законодавчі приписи та встановлені обставини, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач при звільненні позивача порушив вимоги ст.116 КЗпП України та не виплатив всіх сум, що належали останньому від підприємства в день звільнення та станом на дату розгляду справи, а саме станом на 18.03.2024 року відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати в сумі 124702,93 грн, яка утворилась за період з листопада 2019 по березень 2021 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Враховуючи наведене, позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», станом на день звернення позивачем до суду (станом на 12.02.2024 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140,00 грн). Таким чином за подання цього позову до суду позивач, в разі його не звільнення від сплати судового збору, повинен був сплатити 1247,03 грн судового збору. Відповідно до ч.8 ст.14 ЦПК України, особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом. Матеріалами справи підтверджується, що звернення з вказаним позовом здійснювалось представником позивача - адвокатом Трун О.В. в електронній формі через "Електронний суд". Відповідно до ч.3 ст.4 ЗУ "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, враховуючи наведені норми, категорію спору, позивач мав би сплатити судовий збір, як за позов майнового характеру в розмірі 1247,03 грн з застосуванням коефіцієнту 0,8. Тобто при зверненні до суду з позовом позивач мав би сплатити 997,62 грн» (1247,03 грн х 0,8 = 997,62 грн). Враховуючи наведене та правила\~ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 997,62 грн. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України\~рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частини стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved