Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, вказавши третьою особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.11.2012 р. між [PERSON] \~та ним\~було укладено договір дарування частини нежитлового приміщення. Вказаний договір підписано сторонами, посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №742. За цим договором [PERSON] подарував йому 16/50 частки (80,6 кв.м) нежитлового приміщення магазину-їдальні загальною площею 242,7 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі даного договору за ним здійснено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав Кам`янець-Подільського МБТІ (номер витягу 36679723 від 12.12.2012, реєстраційний номер 4580835). Його право власності підтверджується також інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином, з 13.11.2012 р. він є власником 16/50 приміщення по [ADDRESS] . В листопаді 2021 р. навідавшись до належного йому нежитлового приміщення побачив робітників, що виконували будівельні роботи в його приміщенні. Згодом йому стало відомо, що 01.10.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення. За цим договором [PERSON] продав для [PERSON] у приватну спільну сумісну власність подружжя 16/50 частки нежитлового приміщення магазину-їдальні загальною площею 242,7 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , у власність [PERSON] передано частину нежитлових приміщень площею 80,6 кв.м. Умовами договору передбачено, що частка нежитлового приміщення, що продається, належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі дублікату договору дарування від 13.01.2011 р. за №27, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янці-Подільського міського нотаріального округу Біллером М.Ю. Вказаний договір підписано сторонами, посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №474. Проте, станом на 01.10.2020 р. [PERSON] не був власником 16/50 нежитлового приміщення магазину-їдальні по [ADDRESS] оскільки саме він(позивач) був власником вказаного майна. Позивач вказує, що [PERSON] знаючи про те, що вищевказане приміщення ним уже відчужено 13.11.2012 р. отримав дублікат договору дарування від 13.01.2011 року за № 27, який в подальшому використав для повторного укладення 01.10.2020 р. договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна. Таким чином він(позивач) як власник нежитлового приміщення, волю на його вибуття з своєї власності не виражав (відчуження відбулося з волі [PERSON] , якому нежитлове приміщення не належало), тому нежитлові приміщення вибули з його власності поза його волею як власника. За вищевказаним фактом шахрайських дій [PERSON] 01.01.2022 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022242060000004, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, досудове розслідування здійснює сектор дізнання Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області. Позивач просить суд на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 387, 388 ЦК України винести рішення яким: витребувати з чужого незаконного володіння відповідача на його користь 16/50 частки (80,6 кв.м) нежитлового приміщення магазину-їдальні загальною площею 242,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача усі види понесених позивачем судових витрат, в т.ч. 25000,00 грн. витрат на правову допомогу. В суді представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Представник відповідача подав суду відзив на позов(а.с.67-70) в якому просить в задоволенні позову відмовити, просить зменшити витрат на правову допомогу в зв`язку із невідповідністю його розміру із складності справи та розміру наданої правової допомоги. Суду представник відповідача пояснив, що його довірителем було правомірно на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого нотаріусом, придбано у Продана ІП. 16/50 частки (80,6 кв.м) нежитлового приміщення магазину-їдальні загальною площею 242,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала останньому на підставі договору дарування, при оформленні документьів [PERSON] було пред`явлено нотаріусу дублікат правовстановлюючого документу, на час реєстрації угоди право власності позивача на спірне нежитлове приміщення не було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухомість. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом неодноразово, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів. Ухвалою суду від 11.05.2023 р. за клопотанням представника позивача судом було витребувано додаткові докази по справі. Ухвалою суду від 28.09.2023 р. справу призначено до розгляду по суті. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] набув право власності на 16/50 частини нежитлового приміщення магазину-їдальні площею 80,6 кв.м, що знаходяться в багатоповерховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування 16/50 частини нежитлового приміщення від 13.01.2011 р.(а.с.73), укладеного з дарувальником [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Біллером М.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 742, що підтверджується копією договору дарування(а.с.73). Право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно було зареєстровано Кам`янець-Подільським МБТІ 09.03.2011 р., що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав(а.с.74). 13.11.2012 р. між [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено договір дарування частини нежитлового приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Шешуряк О.В. зареєстровано в реєстрі за № 742. За цим договором [PERSON] подарував позивачу 16/50 частки (80,6 кв.м) нежитлового приміщення магазину-їдальні загальною площею 242,7 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі даного договору за ним здійснено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав Кам`янець-Подільського МБТІ (номер витягу 36679723 від 12.12.2012, реєстраційний номер 4580835). Вказані обставини підтверджуються копією договору дарування від 13.11.2012 р.(а.с.6), копією витягу про державну реєстрацію прав(а.с.7). 01.10.2020 р. [PERSON] повторно відчужив вищевказане нерухоме майно відповідачу по справі [PERSON] згідно договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Рибаком С.Й., зареєстровано в реєстрі за № 474(а.с.44). Згідно вказаного договору [PERSON] як продавець передав(продав) покупцеві ( [PERSON] ) у приватну спільну сумісну власність подружжя 16/50 частки нежитлового приміщення магазину-їдальні загальною площею 242,7 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] , а покупець приймає її і сплачує за неї обумовлену грошову суму. У власність покупця переходить частина нежитлових приміщень площею 80,6 кв.м, а саме: приміщення площею 15,3 кв.м, площею 34,5 кв.м та площею 30,8 кв.м. Відповідно до умов договору частка нежитлового примішення, що продається належить Продавцеві на праві приватної власності на підставі дублікату договору дарування від 13.01.2011 р. № 27, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Біллером М.Ю., і знаходиться в багатоквартирному житловому будинку. Право власності Продавця на вказане нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2020 р. за № 38412961, розділ № 2180399068104. Зазначені обставини підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.10.2020 р.(а.с.44), копією дублікату договору дарування 16/50 частин нежилого приміщення від 13.01.2011 р.(а.с.45), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.09.2020 р.(а.с.46), копією письмової згоди [PERSON] про придбання [PERSON] 80,6 кв. нежитлового приміщення по [ADDRESS] (а.с.47). Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Згідно з положеннями ст.388 ЦУ України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Верховний\~Суд України в Постанові\~судових палат у цивільних та адміністративних справах\~від\~17грудня 2014 року у справі №6-140цс14\~зазначив, що\~власник майна може витребувати належне майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Верховний Суд України зазначив, що розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач добросовесним набувачем тощо. У разі встановлення що відповідач є добросовесним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або продане в порядку виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 14 листопала 2018 року у справі № 183/1617/18 погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, оскільки задоволення вимоги про витребування майна із незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статтей 387 і 388 ЦК України, є неєфективними. Позивач як власник спірної частини нерухомого майна згідно договору дарування від 13.11.2012 р., право власності якого було зареєстровано Кам`янець-Подільським МБТІ 12.12.2012 р., звернувся з позовом до відповідача про витребування належного йому на праві власності майна із незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Із змісту наданих суду відповідачем доказів, вбачається, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, адже воно було придбано на підставі нотаріально посвідченого купівлі-продажу від 01.10.2020 р., при посвідчені якого [PERSON] було подано дублікат правовстановлюючого документу договору дарування від 13.01.2011 р., право власності [PERSON] на вказане нежитлове приміщення було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2020 р. за № 38412961, розділ № 2180399068104. В той же час суд враховує, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння його власника [PERSON] (позивача по справі) поза його волею в зв`язку із неправомірними діями попереднього власника [PERSON] який фактично двічі здійснив відчуження свого майна, знаючи про відчуження майна в 2012 р. позивачу, повторно відчужив його відповідачу в 2020 р. використавши дублікат правовстановлюючого документу та здійснивши його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За вказаних обставин, з врахуванням вищевказаних правових позицій Верховного Суду України, Великої Палати Верхового Суду, суд вважає, що позивачем обрано єфективний спосіб захисту своїх прав, передбачений ст.388 ЦК України, а тому позов підлягає до задоволення. Оскільки позов підлягає до задоволення, а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України сума сплаченого при подачі до суду позову судового збору в розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Ч.4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача. в обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 25000,00 грн. надано суду: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 29.03.2023 р., ордер на надання правничої допомоги (а.с.22), копію акту № 1 приймання-передачі послуг з правової допомоги(послуг з адвокатської діяльності) від 21.02.2024 р.; копію рахунку від 21.02.2024 року. Представником відповідача у відзиві заявлено заперечення на позовні вимоги в частині стягнення витрат на праву допомогу, в суді представник відповідача з врахуванням наданих суду додаткових доказів обгрунтовуючих розмір витрат на правову допомогу, свої заперечення підтримав, просить суд врахувати невідповідність його розміру складності справи та розміру наданої правової допомоги. З врахуванням заперечень представника відповідача, враховуючи незначну складність справи оскільки позов містив одну позовну вимогу, сталу судову практику, ціну позову та значення справи для позивача, зміст та обсяг наданих представником адвокатом позивачу послуг, який за весь час розгляду справи в суді прийняв участі тільки в трьох засіданнях(11.05.2023 р., 15.11.2023 р. та 09.01.2024 р.), а тому вимоги позивача та його представника в частині стягнення витрат на правову допомогу суд вважає неспівмірними та такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 12000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial