Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

07 листопада 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавищею [PERSON] , на час її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помела [PERSON] , у зв?язку з погіршенням здоров?я матері [PERSON] , яка потребувала постійного стороннього догляду, з початку 2021 року вона переїхала до квартири матері, за адресою: [ADDRESS] , де вона постійно проживала разом з нею і вела спільне господарство разом з матір?ю до дня її смерті, після її смерті займалася організацією поховання. Зазначають, що вона та відповідач є спадкодавцями першої черги, інших спадкоємців немає, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини необхідне для підтвердження прийняття спадщини і можливість отримати свідоцтво про право на спадщину. Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року вказана позовна заява залишена без руху та на їх виконання позивачем надано заяву. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 20 листопада 2023 року прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року клопотання позивача про виклик свідка задоволено. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року Клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори: належним чином посвідчену копію спадкової справи №03/2023 (номер справи у спадковому реєстрі 70116822), заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що підтверджує обставини зазначені у позовній заяві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивача, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] \~ [PERSON] , [INFO] помела [INFO] . Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується: копіє свідоцтва про народження де батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] , мати: [PERSON] , копіє витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00011727535 від 07.02.2013, згідно якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , копією паспорту [PERSON] . Згідно копії акту про фактичне проживання особи за адресою: [ADDRESS] від 02 лютого 2023 року, підписаного мешканцями будинку та затвердженого головою правління ЖБК «Блюмінг», [PERSON] з початку 2021 року остання переїхала і постійно проживала у квартирі [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] до дня її смерті, [INFO] . У зазначеній квартирі знаходяться особисті речі [PERSON] 05 січня 2023 року державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском спадкодавцями шестимісячного строку для прийняття спадщини та не зареєстрована із спадкодавцем. Отже, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу з двох підстав: позивач не надала заяву про прийняття спадщини в шести місячний термін; позивач не була зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що\~вона є сусідкою померлої [PERSON] та позивача у справі [PERSON] , остання\~постійно проживала з батьками та доглядала за матір`ю, після її смерті займалась організацією поховання. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК). Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття. В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21). Отже, позивачам, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вони її фактично прийняли відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення їм судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним. Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Як вбачається з матеріалів справи, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.01.2023 видана на підставі того, що заявники не надала заяву про прийняття спадщини в 6-місячний термін та вона не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою. Отже, у разі, якби позивач постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, на підставі ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Але по справі встановлено, що позивач проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що було встановлено судом на підставі наданих доказів і показань свідка але через те, що спадкоємець була зареєстрована за іншою адресою ніж спадкодавець, вона не змогла підтвердити цей факт в іншому порядку, аніж в судовому, і звернулась до суду із відповідною позовною заявою. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Отже, вважаючи встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, позовна заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останньої, вона вважається такою, що прийняла спадщину, не обмежена жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 208-282ЦПК України, суд,-

Outcome: approved