Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Представник позивача, адвокат Проценко О.М., звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за позивачем право власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом після смерті брата. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач та [PERSON] , [INFO] , є рідними братом та сестрою. [INFO] брат позивача помер. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті брата є його сестра позивач по справі [PERSON] , яка успадкувала частину майна після смерті брата. [PERSON] мав статус учасника бойових дій відповідно та загинув при виконанні військового обов`язку. Відповідно до повідомлення помічника командира з ФЕ-НФЕС військової частини [NUMBER] майора [PERSON] від встановлено, що сума депонованих коштів загиблого військовослужбовця [PERSON] становить 159138,43 грн. Згідно з карткою особового розрахунку працівника за 2022 рік [PERSON] значився на посаді заступника командира бойової машини-навідника-оператора, 08 т.р. військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, якому в квітні 2022 року нараховано до виплати з вирахуванням податків і зборів 127571,33 грн, а в травні 2022 року - 31567,10 грн, всього нараховано до виплати з вирахуванням податків і зборів 159138,43 грн. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Є.М. з питання вчинення нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вказані грошові кошти. Постановою від 15 червня 2023 року приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Є.М. відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» йому не надано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Приватний нотаріус в постанові також зазначив про неодноразове звернення до військової частини [NUMBER] для розшуку та встановлення місця зберігання/знаходження спадкового майна, а саме грошових коштів у вигляді недоотриманої заробітної плати, яка була нарахована на ім`я померлого [PERSON] за час його життя та отриманої відповіді військової частини [NUMBER] про наявність грошових коштів у вигляді недоотриманої заробітної плати спадкодавцю без необхідної (повної) інформації про місце зберігання/знаходження коштів. Листом адвоката Проценко О.М. від 07 липня 2023 року до військової частини [NUMBER] висловлено прохання від імені позивача виплати недоотриманні її братом грошові кошти в порядку ст. 1277 ЦК України. Проте, на вказаний лист отримано відповідь, в якій військова частина [NUMBER] в особі ТВО командира майора [PERSON] зазначила про можливість такої виплати лише на підставі свідоцтва про право на спадщину або рішення суду щодо вирішення питання успадкування або визнання права власності на спадкове майно. Отже, у зв`язку з неможливістю належним чином оформити свої спадкові права після смерті брата у позасудовому порядку, позивач змушена звернутись до суду з цією позовною заявою. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заперечення та відзив до суду не надав. У зв`язку з такими обставинами судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі представника відповідача відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, визнавши їх достатніми для ухвалення рішення у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , є рідними братом та сестрою. Родинні відносини підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 30.05.2023, виданого Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] від 31.03.2022, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 Сімейного кодексу України №00035387168 від 13.04.2022, виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). [INFO] брат позивача, [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2022, виданим Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Позивач по справі, [PERSON] , успадкувала частину майна після смерті брата, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 27.01.2023 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. та зареєстрованим в реєстрі за №88. [PERSON] мав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданого 12.06.2015 та військовим квитком, серії [NUMBER] від 26.056.2015. Довідкою Військової частини [NUMBER] №108 від 19.01.2021 підтверджено участь [PERSON] у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. Відповідно до повідомлення військової частини [NUMBER] №2089 від 31.03.2023 встановлено, що сума депонованих коштів загиблого військовослужбовця [PERSON] становить 159138,43 грн. Згідно з карткою особового розрахунку працівника за 2022 рік [PERSON] значився на посаді заступника командира бойової машини-навідника-оператора, 08 т.р. військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, якому в квітні 2022 року нараховано до виплати з вирахуванням податків і зборів 127571,33 грн, а в травні 2022 року - 31567,10 грн, всього нараховано до виплати з вирахуванням податків і зборів 159138,43 грн. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Євгенія Михайловича з питання вчинення нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вказані грошові кошти. Постановою від 15 червня 2023 року приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Є.М. відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» йому не надано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Представник позивача, адвокат Проценко О.М., 07.07.2023 звернулась до військової частини [NUMBER] з проханням виплатити позивачу недоотримані її братом грошові кошти в порядку статті 1227 Цивільного кодексу України. На вказаний лист отримано відповідь №5245 від 18.07.2023, в якій військова частина [NUMBER] в особі ТВО командира майора [PERSON] зазначила про можливість такої виплати лише на підставі свідоцтва про право на спадщину або рішення суду щодо вирішення питання успадкування або визнання права власності на спадкове майно. Аналізуючи норми права, на які посилався позивач у позові, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Одним із видів речей згідно із ст. ст. 179, 184, 192 ЦК України є грошові кошти, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України) Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності,

Outcome: approved