Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

10.08.2023 позивач [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частину житлової квартири за адресою [ADDRESS] , а також визнати за нею, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/4 частину житлової квартири за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому частину квартири [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності: [PERSON] (спадкодавцю), [PERSON] (позивачу), [PERSON] , [PERSON] . Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, через те, що вказана вище квартира перебуває у спільній сумісній власності, частка кожного із співвласників у праві власності не визначена, відповідно і не встановлена частка померлого [PERSON] , а тому не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити. 28.09.2023 відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності на частки житлової квартири, в якому вони просять суд визнати за кожним із них право власності 1/4 частину житлової квартири за адресою [ADDRESS] . Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що згідно із свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1996, житлова квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, кожному із співвласників належить по 1/4 частині квартири. Однак, беручи до уваги те, що частки співвласників не визначені, це створює їм перешкоди у реалізації права власності, зокрема щодо права розпоряджатися майном. З цих підстав, просять суд позов задоволити. Ухвалою судді від 08.09.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/14969/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 02.10.2023 постановлено об`єднати зустрічний позов в одне провадження із первісним позовом, що відображено в протоколі судового засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 29.01.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Яремко О.М. не з`явилися. Представником позивача подано суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує та просить суд задоволити, зустрічні позовні вимоги визнає та не заперечує, щодо їх задоволення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник адвокат Чегодар О.М. в судове засідання не з`явилися. Представником відповідачів подано суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають та підтримують. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, в судовому порядку встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 21.11.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №2248. Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.2 ст.1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали: дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №7/2022 року, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бурою Н.О., після смерті [PERSON] , наданої на запит суду, спадкова справа заведена за заявою дружини померлого [PERSON] про прийняття спадщини за законом за №14 від 02.12.2022. Дочка спадкодавця [PERSON] , подала заяву №15 від 02.12.2022 про відмову від спадщини в користь дружини спадкодавця [PERSON] . Син спадкодавця [PERSON] , подав заяву №8 від 09.05.2023 про відмову від спадщини в користь дружини спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Спадкодавець [PERSON] заповітів не складав. Для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Бурої Н.О., проте нотаріусом було винесено постанову №31/02-14 від 19.07.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки у свідоцтві не визначено розмір частки квартири, яка належить спадкодавцю. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, 20 грудня 1996 року, квартира [ADDRESS] належить за правом спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а частка кожного з них у праві власності не визначена. 27.04.1996 [PERSON] у зв`язку із одруженням зміна прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] виданим 27.04.1996 Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Тернопільської Ради народних депутатів Тернопільської області України. У частині 1 статті 355 ЦК України наведено загальне визначення поняття права спільної власності, яке стосується тих випадків, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам (суб`єктам права власності) одночасно. У такому разі між вказаними суб`єктами виникає спільна власність. Право спільної власності це право двох чи більше осіб на один об`єкт (на одну річ або сукупність речей). Із аналізу змісту ч. 1 ст. 368 ЦК України, випливає, що спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у якій завідомо не визначені частки кожної з них. Головною ознакою сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в об`єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Як спільна часткова, так і спільна сумісна власність можуть виникати або на підставі прямої вказівки закону, або на підставі правочину. Законодавством в окремих випадках надасться право особам на власний розсуд визначати для спільного майна режим часткової або сумісної власності. Окремою нормою ч. 2 ст. 369 ЦК України, законодавець визначає порядок розпорядження сумісним майном. Воно має здійснюватися лише за згодою всіх співвласників, яка може бути виражена у будь-якій формі, встановленій ЦК для правочинів. Однак у випадках вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, згода всіх співвласників на його вчинення має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена в порядку, встановленому законодавством. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ст. 372 ЦК України). Оскільки, між померлим та іншими співвласниками зазначеної вище квартири, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не здійснювався поділ в будь-якій формі, передбаченій чинним законодавством, то при визначені ідеальних часток кожного із співвласників необхідно виходити із засад рівності. Тобто, всім співвласникам квартири [ADDRESS] , належить (належало) по 1/4 частці даної квартири. Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Отже, до складу спадщини за законом після померлого [PERSON] , входить право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. На допустимості обраного позивачами способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Судом встановлено, що [PERSON] (спадкодавцю), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , частки сторін у цьому нерухомому майні є рівними, що ними не заперечується. Таким чином, суд вважає позовні вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем та відповідачами обставини унеможливлюють іншим способом захистити їхні права та інтереси, таким чином слід визначити, що частка спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/4 частки, яку успадкувала за законом його дружина [PERSON] . Також,\~слід визнати\~що частки\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] в\~праві спільної\~сумісної власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~становлять по\~1/4\~частки кожного,\~а тому\~слід визнати\~за ними\~право власності\~на належні\~їм частки\~у вказаній\~квартирі в порядку поділу спільної сумісної власності. Судові витрати у справі покласти на сторони в сумах, які ними понесенні.

Outcome: approved