Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до [PERSON] , в якому прохає визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 07.06.2008 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції, актовий запис №24. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07.03.2018 у справі №553/3075/17 шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 15874457 від 09.01.2014, видавник: Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, державний реєстратор Візір Т.О., яке було зареєстровано, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 09.01.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 262509153101, номер запису про право власності: 4184315 від 10.11.2013, номер запису про іпотеку: 4184343 від 05.11.2012, номер запису обтяження: 4184362 від 05.11.2012, частка 1/1, на відповідача [PERSON] Квартира була набута позивачем разом із відповідачем, за рахунок спільних грошових коштів у ТОВ «Полтаватрансбуд», шляхом укладання договору купівлі-продажу майнових прав №180 від 02.11.2012, ціна яких, відповідно до п. 4.1 цього ж договору складала 326590,00 грн. Грошову суму, згідно п 4.2 умов цього договору, необхідно було сплатити ТОВ «Полтаватрансбуд» шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесення готівки в строк до 05.11.2012. Оскільки вказаної вище грошової суми для розрахунку із ТОВ «Полтаватрансбуд» у колишнього подружжя Дворник не було, то 05.11.2012 було укладено договір про іпотечний кредит №2233/2266 між ПАТ «Держаний ощадний банк України» та [PERSON] , предметом якого були грошові кошти в сумі 215750,00 грн, який надавався третьою особою на придбання майнових прав. Як зазначено на стор. 11 цього ж договору, позивач 05.11.2012 надавав свою згоду на укладання дружиною [PERSON] договору про іпотечний кредит. Крім того, між позивачем, ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем 05.11.2012 було укладено договір поруки для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором про іпотечний кредит №2233/2266 від 05.12.2012. Крім того, в цей же день було укладено іпотечний договір, серія та номер: р.№ 4633, виданий 05.11.2012, видавник: приватний нотаріус Гризунова О.В., ВТА №457681-457688; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 9764917 від 09.01.2014. 05.12.2013 ТОВ «Полтаватрансбуд», згідно акту приймання - передачі в житловому будинку по [ADDRESS] передало відповідачу майнові права на квартиру [ADDRESS] та 09.01.2014 спірна квартира була зареєстрована за відповідачем. 11.04.2014 на підставі акту приймання - передачі документів третя особа передавала відповідачу оригінали правовстановлюючих документів на строк не більше ніж 30 календарних днів з метою надати Іпотекодавцю зареєструватись разом із позивачем за місцем їхнього проживання в квартирі, яка є предметом спору. Спірна квартира складається із трьох кімнат загальною площею 59,3 кв.м., згідно технічного паспорту квартири від 26.11.2013, в якій проживали до розлучення разом сторони по справі із двома спільними дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Звітом про оцінку майна на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складеним суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 26.01.2021, визначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки становить 567850,00 грн. За таких обставин позивач вважає, що вищевказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу з у рівних частках. Провадження у справі відкрито за ухвалою від 21.04.2021 з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. 19.07.2021 представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначає, що [PERSON] визнає позов частково. Відповідно до п. 4.1. договору купівлі-продажу майнових прав №180 від 02.11.2012 укладеного між ТОВ «Полтаватрансбуд» та [PERSON] ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату укладання даного договору складає - 326590,00 грн, згідно абз. 2 п. 1.1. договору про іпотечний кредит №2233/2266 від 05.11.2012 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України»: «банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 215750,00 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 215750,00 грн, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Отже, вартість майнових прав складає - 326 590,00 грн, а сума кредиту - 215750,00 грн, різниця між зазначеними сумами становить - 110840,00 грн, яка була сплачена двома платежам, а саме за квитанцією №7/11 від 05.11.2012 на суму 50840,00 грн, де платником є [PERSON] , одержувач ТОВ «Полтаватрансбуд», призначення платежу -згідно договору купівлі-продажу №180 від 02.11.2012, адреса [ADDRESS] та платіжним дорученням №102 від 05.11.2012 на суму 60000,00 грн, де платником є Полтавський кооперативний технікум, одержувач ТОВ «Полтаватрансбуд», призначення платежу: згідно договору купівля-продаж №180 від 02.11.2012. Щодо платежу за квитанцією №7/11 від 05.11.2012 на суму 50840,00 грн, відповідачка погоджується, що даний платіж був здійснений спільними коштами сторін. Щодо платежу за платіжним доручення №102 від 05.11.2012 на суму 60000,00 грн, де платником є Полтавський кооперативний технікум, зазначає, що ці кошті є особистими коштами її матері - [PERSON] , яка на час придбання квартири працювала в Полтавському кооперативному технікумі, що підтверджується копіями трудової книжки останньої. Згідно виписки AT «Ощадбанк» загальна сума сплачених коштів за спірну квартиру станом на 22.04.2021 становить 271478,04 грн, за період 01.01.2012 по 31.12.2017 сума спільно сплачених коштів подружжям становить 100688,25 грн. Окрім того, спірна квартира придбана в кредит, строком на 15 років і передана в іпотеку кредитору - третій особі по справі, ПАТ «Державний ощадний банк України». За період шлюбу оплачена вартість лише частини квартири, а саме 151528,25 грн, що є спільною сумісною власністю, яка підлягає поділу. Таким чином, спільною сумісною власністю може бути лише частина квартири, оплачена в період шлюбу. У свою чергу, доказів того що, позивач брав участь у погашенні кредиту за спірну квартиру після розірвання шлюбу у матеріалах справи відсутні та взагалі не можуть бути ним наданні, оскільки всі платежі проводилися відповідачкою з своїх власних коштів. Також, позивач з питанням про переведення на нього частини боргу до банку не звертався. Внесення змін до кредитного договору не проводилося, оскільки такі дії можуть бути здійсненні лише зі згоди та дозволу банку. За посиланням відповідача, спільною сумісною власністю сторін по справі є кошти, які вони внесли за спірну квартиру перебуваючи у шлюбі в період з 01.01.2012 по 31.12.2017 в розмірі 151528,25 грн. Враховуючи викладені у відзиві фактичні дані, а також письмові докази, що додані до нього, відповідачка визнає позов [PERSON] частково та не заперечує, що спільною сумісною власністю є кошти, сплачені в період перебування в шлюбі за іпотечним договором від 05.11.2012, у сумі 100688,25 грн та сплачені за договором купівлі-продажу №180 від 02.11.2012 - 50840,00 грн та згодна компенсувати [PERSON] 1/2 від вказаної суми у розмірі - 75764,12 грн. Також відповідачем зазначено про понесення судових витрат на отримання правничої допомоги. 19.07.2021 представник відповідача [PERSON] [PERSON] направила до суду зустрічну позовну заяву до первісного позивача про поділ майна подружжя. Одночасно представником відповідача подано клопотання про продовження строку для подання зустрічної позовної заяви, яке вмотивовано юридичною необізнаністю [PERSON] та дією карантину. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 03.09.2021 у прийнятті зустрічного позову [PERSON] було відмовлено. \~ \~ \~ \~19.10.2021 [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому прохає визнати за нею право особистої власності на 77/100 частини квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності за 23/100 частини вказаної квартири. Одночасно позивач прохає стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 23/100 частини в розмірі 75764,12 грн шляхом списання коштів з депозитного рахунку та припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Понесені витрати покласти на відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 18.11.2021, справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна №553/2833/21 об`єднано в одне провадження із справою №553/786/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Ухвалою суду від 19.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено об`єднану справу за цивільними позовами [PERSON] та [PERSON] до судового розгляду по суті. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони, їх представники та представник третьої особи до суду не прибули. Представником позивача подано письмове заключне слово, в якому прохає заявлені вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача понесені судові витрати, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача направила до суду письмове заключне слово, в якому заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, а позов [PERSON] прохала залишити без задоволення та стягнути з нього понесені судові витрати. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання 11.03.2024 всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши позиції сторін, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07.03.2018. 02.11.2012 між ТОВ «Полтаватрансбуд» та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу майнових прав №180, згідно якого було придбано майнові права на об`єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] , відповідно до п. 4.1 цього ж договору, ціна складала 326590,00 грн, яку згідно п 4.2 умов цього договору, необхідно було сплатити ТОВ «Полтаватрансбуд» шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесення готівки в строк до 05.11.2012. 05.11.2012 було укладено договір про іпотечний кредит №2233/2266 між ПАТ «Держаний ощадний банк України» та [PERSON] , предметом якого були грошові кошти в сумі 215750,00 грн, який надавався ПАТ «Держаний ощадний банк України» на придбання майнових прав та 05.11.2012 [PERSON] надавав свою згоду на укладання [PERSON] договору про іпотечний кредит. Також між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , [PERSON] 05.11.2012 було укладено договори поруки для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором про іпотечний кредит №2233/2266 від 05.12.2012. 05.12.2013 ТОВ «Полтаватрансбуд», згідно акту приймання передачі в житловому будинку по [ADDRESS] передало [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] в цьому ж будинку. 09.01.2014 квартира [ADDRESS] була зареєстрована за відповідачем. 11.04.2014 на підставі акту приймання-передачі документів ПАТ «Держаний ощадний банк України» передавав [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на строк не більше ніж 30 календарних днів з метою надати Іпотекодавцю зареєструватись разом із позивачем за місцем їхнього проживання в квартирі, яка є предметом спору. Квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат загальною площею 59,3 кв.м., згідно технічного паспорту квартири від 26.11.2013. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно вимог статей 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України на суд покладено обов`язок оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя . Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В ході судового розгляду позивач підтримуючи заявлені вимоги пояснив, що в шлюбі вони з відповідачкою придбали спільно квартиру, після розлучення домовленості щодо поділу цього майна між ним досягнуто не було, тому він звернувся до суду. Зазначив, що вони з дружиною проживали в гуртожитку, вирішили придбати квартиру та дізнались про молодіжний кредит. Сума першого внеску складала приблизно 120000 грн, але оскільки таких коштів в родині не було, то зробити перший внесок допомагали батьки, половину внеску вносила його сторона, а другу половину сторона дружини. Кошти за отриманим кредитом він сплачував разом із дружиною до розлучення, і через невизначеність його частки та не досягнення домовленостей припинив. Проти компенсації вартості його частки заперечив. Представник позивача в ході розгляду справи наголошувала на тому, що спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти в період шлюбу і підлягає поділу в рівних частках. Представник відповідача в судовому засіданні за погодженою з [PERSON] позицією зазначила, що дійсно у період шлюбу сторони придбали спірну квартиру, перший внесок, за яку в сумі 50840 грн вони внесли спільно, а 60000 грн були сплачені матір`ю [PERSON] [PERSON] , в подальшому відповідачкою укладено кредитний договір, кошти за яким позивач після розірвання шлюбу не сплачував і фактично після листопада 2017 року відповідач самостійно здійснює повернення кредиту. Таким чином, спільною сумісною власністю є лише частина коштів витрачених на придбання квартири, половина розміру яких становить 75764,12 грн і яку відповідач прохає стягнути з неї на користь позивача в рахунок компенсації його частки у спільному майні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (мати [PERSON] ) показала, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] її донька та позивач мали бажання отримати молодіжний кредит, але їм відмовили через недостатність доходу. Потім вона зареєструвала своє місце проживання разом із подружжям Дворників у гуртожитку та отримала позику за місцем роботи в Кооперативному технікумі, яку бухгалтерією закладу було перераховано банку. Перший внесок за квартиру вносили двома платежами, з яких 60000 грн це отримані нею кошти за місцем роботи, а інша частина сплачувалась за спільні кошти сторін у справі. Кошти, які вона отримала у позику за місцем роботи їй не повернуті, на початку сторони говорили, що повернуть ці кошти, а після розлучення домовились, що вона ці кошти подарувала доньці, письмово жодних договорів ними не укладалось. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знайомий із відповідачкою та її батьками, мати [PERSON] працювала бухгалтером у технікумі, а він директором. На спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації коледжу було прийнято рішення про виділення матері [PERSON] [PERSON] коштів в сумі 60000 грн на придбання квартири, які потім остання повертала із своєї заробітної плати. Як встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07.03.2018, що набрало законної сили 09.04.2018. У відповідності до ст.ст.68,69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , 02.11.2012 [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є об`єкт нерухомості в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] , ціна майнових прав обумовлена сторонами становить 326590,00 грн та вноситься в строк до 05.11.2012. Також у період шлюбу, відповідачем [PERSON] зі згоди позивача [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит, за яким було надано кредит в сумі 215750 грн на придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] було укладено іпотечний договір, поручителями за яким виступили [PERSON] та [PERSON] та зареєстровано право власності на спірну квартиру. В ході розгляду справи сторони не заперечували обставин щодо отримання кредиту на суму 215750 грн, щодо внесення [PERSON] платежу за майнові права на квартиру в сумі 50840 грн за рахунок їх спільних коштів, однак відповідач вважає, що кошти внесені за платежем на суму 60000 грн є її особистими коштами, оскільки були подаровані матір`ю [PERSON] . В свою чергу надаючи пояснення в ході розгляду справи позивач зазначив, що вони з [PERSON] проживали у гуртожитку і коли вирішили придбати квартиру на умовах молодіжного кредиту не мали коштів для оплати першого внеску, в чому їм допомагали батьки з обох сторін. В даному випадку, виходячи з матеріалів справи та наданих свідками [PERSON] , [PERSON] показань, суд зазначає, що [PERSON] працюючи в Полтавському кооперативному технікумі отримала кошти в розмірі 60000 грн, які закладом були перераховані в рахунок договору купівліпродажу майнових прав та були повернені останньою. Кошти були отримані [PERSON] з метою придання квартири, які подружжя Дворник, згідно з показаннями останньої, спочатку зобов`язувались їй повернути, а після розлучення вона вирішила їх подарувати доньці. Таким чином, фактично спірна квартира була набута сторонами у період шлюбу за кредитні кошти в сумі 215750 грн та кошти внесеними на придбання майнових прав в розмірі 60000 грн та 50840 грн, що загалом становить 326590,00 грн та враховуючи, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, суд вважає, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя. При цьому підстав стверджувати, що кошти в розмірі 60000 грн є особистою власністю одного з подружжя, судом не встановлено, жодних договорів між [PERSON] та подружжям Дворників чи окремо [PERSON] не укладалось, і за свідченнями останньої ці кошти подружжя зобов`язувалось їй повернути. Норми\~статті 60 СК України\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Водночас, тягар доказування цих обставин, покладається на того з подружжя, який її спростовує. В цій справі доводи відповідача не спростовують презумцію виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу та рівності часток подружжя при поділі майна. Також як убачається з наданого відповідачем розрахунку у період шлюбу сторонами було сплачено 100688,25 грн за кредитним договором, а нею самостійно продовжено сплату з січня 2018 року, що позивачем в ході розгляду справи не заперечувалось. Таким чином сторонами було сплачено 110840 грн як перший внесок та 100688,25 грн кредиту у період шлюбу, кредит надано на строк 15 років з терміном остаточного погашення не пізніше 05.11.2027. \~ \~ \~ \~Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. \~ \~ \~ \~Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц. \~ \~ \~ \~Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами\~статті 544 ЦК України. \~ \~ \~ \~Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від\~07.09.2016 в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06.06.2018 в справі № 712/6574/16-ц. \~ \~ \~ \~В межах цієї справи, відповідачем за первісним позовом [PERSON] вимог щодо такої компенсації не заявлялось, однак вона не позбавлена права на звернення з вимогою про відшкодування половини коштів, сплачених в рахунок погашення боргу\~у період після припинення шлюбних відносин до моменту повного розрахунку. \~ \~ \~ \~У своєму позові [PERSON] з посиланням на те, що спільною сумісною власністю подружжя є лише кошти в сумі 151528,25 грн, прохала визнати за відповідачем право власності на 23/100 частини спірної квартири, що дорівнює половині коштів від вказаної суми, та стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 75764,12 грн. \~ \~ \~ \~Водночас, слід вказати, що у відповідності до ст. 71 СК України, \~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивачем згоди на отримання такої компенсації надано не було, підстав для припинення права позивача на частку у спільному майні, визначених ст.365 ЦК України судом не встановлено, та враховуючи презумцію виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно, якої відповідачем спростовано не було, суд вважає, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на частку квартири [ADDRESS] . А тому, з урахуванням наданих суду сторонами по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2)у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження цих витрат до позову було приєднано договір про надання правової допомоги, ордер та копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду №2 від 31.12.2021, детальний опис робіт від 11.03.2024. У зв`язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] з відповідача [PERSON] на його користь підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 5678,50 грн та 8500 грн витрат на правничу допомогу, що загалом становить 14178,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved