Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача 1.1. [PERSON] , від імені та в інтересах котрої діє адвокат Білецька Інна Миколаївна, звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом. 1.2. Представниця позивачки зазначає, що предметом позову є домоволодіння [ADDRESS] , вказане нерухоме раніше належало батькові позивачки - [PERSON] , який в свою чергу прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , вступивши у фактичне володіння та користування нерухомістю. Інвентаризацію домоволодіння було здійснено у 1981 році на замовлення [PERSON] , що підтверджується копією інвентаризаційної справи БТІ, наданою на запит адвоката. 1.3. [PERSON] помер [INFO] , за життя не зареєстрував на своє ім`я права власності на спірний житловий будинок. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на усе майно, до складу спадщини увійшли всі права та обов`язки померлого, котрі належали йому на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , котра прийняла спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу; відповідачі [PERSON] та [PERSON] також є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , але вони в установленому законом порядку подали заяви щодо відмови від прийняття спадщини. 1.4. Позивачка зверталась до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Завіши Л.Я. з заявою щодо видачі їй свідоцтва про спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса від 17.03.2023 [PERSON] відмовлено у вчинені відповідних нотаріальних дій, оскільки у справі відсутні правовстановлюючі документи, котрі б підтверджували належність домоволодіння [ADDRESS] спадкодавцеві [PERSON] .. 1.5. Позивачка позбавлена можливості здійснити оформлення своїх майнових прав на спадкове майно в позасудовому порядку, оскільки документи на спірний об`єкт нерухомого майна не збереглись, в державних реєстрах відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухомість за попередніми власниками. З огляду на це, [PERSON] вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого майнового права та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] . 2. Стислий виклад позиції відповідачів 2.1. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] було повідомлено належним чином про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі № 156/985/23. 2.2. Відповідачі не прибули для участі в призначених судових засіданнях, натомість надали до суду заяви, в яких заявлені [PERSON] позовні вимоги визнали повністю, просили позов задовольнити (а. с. 49-51, 57-59). 3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії в справі 3.1. Ухвалою судді від 23.11.2023 прийнято до розгляду позов, відкрито провадження в справі, визначено необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначено на 21.12.2023 на 11 год 00 хв. Цією ж ухвалою судді витребувана з Іваничівської державної нотаріальної контори Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи після смерті [PERSON] . 3.2. Ухвалою суду від 21.12.2023 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 19.01.2024 на 11 год 00 хв, витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Завіши Л.Я. належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , витребувано інформацію з Іваничівської селищної ради щодо реєстрації (прописки) в домоволодінні [ADDRESS] спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , витребувано з Волинського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , витребувано з Державного архіву Волинської області належним чином засвідчені документи, котрі б підтверджували надання земельної ділянки [PERSON] для будівництва, прийняття спірного будинку в експлуатацію. 3.3. Судове засідання щодо розгляду справи по суті, призначене на 19.01.2024 на 11 год 00 хв, відкладено на 13.02.2024 на 13 год 00 хв у зв`язку з неявкою всіх учасників справи та ненадходженням до суду витребуваних документів з державних установ. 3.4. Представницею позивачки [PERSON] заявлено 13.02.2024 клопотання щодо долучення до матеріалів справи додаткових доказів (копії ощадної книжки, виданої на ім`я [PERSON] , копію свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] ) на підтвердження володіння [PERSON] спадковим майном. 3.5. Судове засідання щодо розгляду справи по суті, призначене на 13.02.2024 на 13 год 00 хв, відкладено на 14.03.2024 на 13 год 30 хв у зв`язку з неявкою всіх учасників справи та ненадходженням до суду витребуваних документів з державних установ. Ухвалою суду від 13.02.2024 продовжено строк розгляду цивільної справи № 156/985/23 - до 14.03.2024. 3.6. Представницею позивачки [PERSON] заявлено 14.03.2024 клопотання щодо виклику до суду та допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , котрі можуть підтвердити прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON] .. Таке клопотання судом задоволено. 4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами у справі 4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 4.3. Суд, вислухавши пояснення представниці позивачки - адвоката Білецької І.М., допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. 4.4. Позивачка [PERSON] народилась [INFO] у сел. Іваничі Іваничівського району Волинської області, є громадянкою України, внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-8). Батьками позивачки є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.09.1987 Іваничівським райвідділом ЗАГС (а.с.13). 4.5. Батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] у смт. Іваничі Іваничівського району Волинської області. Дід позивачки (по батьківській лінії) [PERSON] помер [INFO] у м. Луцьку Волинської області (а.с.9-12). 4.6. Згідно з записами, здійсненими у будинковій книзі домоволодіння [ADDRESS] , у вказаному будинку були прописані [PERSON] та [PERSON] (а.с.20-21). 4.7. Як зазначено у довідці Іваничівської селищної ради від 20.03.2023 № 17/01-08/3-2023, [PERSON] , котрий помер [INFO] , на дату смерті був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] (а. с. 22). 4.8. Згідно з повідомленням Володимирської районної військової адміністрації від 15.06.2023 № 1361/30/2-23, наданим на запит адвоката Білецької І.М. від 12.06.2023, будівельний паспорт на ім`я [PERSON] за період з 1967 по 2021 роки щодо будинку [ADDRESS] не видавався (а. с. 23,24). 4.9. Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 216, розпочатої 12.05.1981, на житловий будинок [ADDRESS] , наданими КП «Волиньпроект» на адвокатський запит, вказаний будинок побудований у 1974 році, окрім будинку, до складу домоволодіння входять два сараї, вбиральня та огорожа, в графі «принадлежность домовладения» міститься запис «документы, подтверждающие право собственности, не оформлены»(а. с. 28-33). 4.10. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленим станом на 25.10.2013 КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» на замовлення [PERSON] , до складу згаданого домоволодіння входять: житловий будинок (літ. А-1), прибудова (літ. а), сарай (літ. Б), вбиральня (літ. В), огорожа (1) (а. с. 16-18); згідно з висновком ПП «Бюро оцінки «ФЕНІКС-А» вартість нерухомості станом на 08.06.2023 складає 100000,00 грн. (а.с.19). 4.11. [PERSON] зверталась 15.08.2013 до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Завіши Л.Я. з заявою щодо видачі їй свідоцтва про спадщину за законом після смерті [PERSON] ; заведена спадкова справа № 24/2013 (а. с. 25). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] 15.08.2013 подали нотаріусу заяви щодо відмови від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] (а. с. 26,27) 4.12. Постановою приватного нотаріуса від 17.03.2023 №16/02-31 позивачці відмовлено у вчинені відповідних нотаріальних дій, оскільки у справі відсутні правовстановлюючі документи, котрі б підтверджували належність домоволодіння [ADDRESS] спадкодавцеві [PERSON] (а.с.14). Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачкою не була оскаржена в судовому чи в адміністративному порядку. 4.13. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.09.2023 № 346633468, від 21.12.2023 № 359498354, № 359499097, № 359498808 № 359499500, № 359500077, № 359499759 на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку під вказаним домоволодінням право власності, інші речові права, іпотеки обтяження не зареєстровані за будь-якими особами (а. с. 15, 62-67). 4.14. За повідомленням Іваничівської державної нотаріальної контори від 12.12.2023 № 510/01-16, наданим на запит суду, після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа у нотаріальній конторі не заводилась, натомість спадкова справа за № 24/2013 після смерті цієї особи заведена у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Завіши Л.Я. (а. с .55-56). 4.15. Зі змісту документів спадкової справи № 24/2013 (заведеної після смерті [PERSON] ), наданих на запит суду приватним нотаріусом Завішею Л.Я. (а. с. 81-101), убачається, що [PERSON] народився [INFO] у смт. Іваничі Іваничівського району Волинської області, помер [INFO] , був зареєстрований і проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , за життя заповіту на випадок своєї смерті не складав; після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є донька померлого [PERSON] (подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини), син померлого [PERSON] , дружина померлого [PERSON] (подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини). 4.16. За повідомленням Іваничівської селищної ради від 29.01.2024 № 106/16/2-24, наданим на запит суду, відомості про реєстрацію в житловому будинку [ADDRESS] щодо громадян [PERSON] та [PERSON] в період з 26.11.1989 по 26.05.1990 відсутні (а. с. 103). 4.17. За повідомленням Державного архіву Волинської області від 01.02.2024 № 47/01.25, наданим на запит суду, у перевірених протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Іваничівської селищної ради за 1970-1974 роки договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, укладеного з [PERSON] , не виявлено (а. с. 106). 4.18. Згідно з повідомленням Волинського обласного державного нотаріального архіву від 24.01.2024 № 41/01-21спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] в архіві не виявлено (а. с. 107,108). 4.19. Крім того, в судовому засіданні 14.03.2024 за клопотанням представниці позивачки були допитані як свідки в справі [PERSON] та [PERSON] . 4.20. Так, свідок [PERSON] повідомила, що є родичкою [PERSON] (двоюрідною сестрою), [PERSON] помер у 2013 році, [PERSON] був батьком [PERSON] , він помер приблизно у 1989 році, вся їхня родина жила в будинку [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, користувались спільним майном, здійснювали ремонт житла, після смерті [PERSON] в згаданому будинку залишились проживати дружина [PERSON] - [PERSON] , її діти - [PERSON] та [PERSON] , інших спадкоємців на цей будинок ніколи не було. Кому саме належав будинок, на який зараз претендує позивачка, хто його будував, кому і на якій підставі виділялась земельна ділянка під будівництво домоволодіння, свідок пояснити не змогла. 4.21. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки, тривалий час мешкає по [ADDRESS] , колись в будинку [ADDRESS] по сусідству з родиною свідка жив дідусь на ім`я [PERSON] , він був дідом [PERSON] , сином діда [PERSON] був [PERSON] (батько [PERSON] ), він також на теперішній час помер, після смерті [PERSON] в згаданому будинку залишились проживати дружина померлого - [PERSON] , її діти, інших спадкоємців на цей будинок ніколи не було. Кому саме належав будинок, на який зараз претендує позивачка, хто його будував, кому і на якій підставі виділялась земельна ділянка під будівництво домоволодіння, свідок пояснити не змогла. 5. Оцінка суду 5.1. Вирішуючи заявлені позивачкою [PERSON] вимоги по суті, суд виходить з такого. 5.2. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу (ЦК) України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 5.3. Ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним. 5.4. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 5.5. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 5.6. Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. 5.7. Як зазначено в ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 5.8. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В свою чергу, за змістом ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 5.9. Предметом судового розгляду в цивільній справі є констатація наявного речового права позивачки на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] , до складу згаданого домоволодіння входять: житловий будинок (літ. А-1), прибудова (літ. а), сарай (літ. Б), вбиральня (літ. В), огорожа (1). Право власності на вказане домоволодіння на теперішній час не є зареєстрованим за жодною особою. 5.10. Зі змісту наданих представницею позивачки технічних документів убачається, що будинок по [ADDRESS] зведений впродовж 1974 року, його попереднім власником зазначено [PERSON] . 5.11. Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Згідно з п. п. 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п.14 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок були нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. 5.12. Стороною позивача не надано до суду нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, укладеного між виконкомом Іваничівської селищної ради депутатів трудящих та [PERSON] , затвердженого виконкомом Іваничівської селищної ради депутатів трудящих акта про прийняття в експлуатацію будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 5.13. Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 5.14. У постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 висловлена правова позиція, згідно з якою право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Оскільки будівництво спірного житлового будинку було завершено у 1974 році, то такий будинок мав би підлягати реєстрації на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких додано до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. 31.01.1966 Міністерством комунального господарства Української РСР. 5.15. [PERSON] був рідним батьком [PERSON] та відповідно дідом по батьківській лінії позивачки [PERSON] ; він помер [INFO] у м. Луцьку Волинської області. 5.16. На час смерті [PERSON] чинними були чинними були положення Цивільного кодексу (ЦК) Української РСР (ухвалений 18.07.1963), які регулювали, зокрема, спадкові правовідносини. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Спадкоємцями могли бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, зокрема, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 5.17. Згідно зі ст. 548 ЦК для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 5.18. Допитана судом як свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном, яке залишилось (був прописаний та мешкав у домоволодінні [ADDRESS] ). Крім того, про фактичне володіння [PERSON] спірним будинком свідчать записи про прописку вказаної особи в будинковій книзі, відповідні записи в інвентаризаційній справі БТІ, наявність у розпорядженні спадкоємця ощадної книжки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] .. 5.19. Відтак, суд вважає доведеним фактичне прийняття [PERSON] спадщини (домоволодіння [ADDRESS] ) після смерті його батька [PERSON] . 5.20. [PERSON] помер [INFO] у сел. Іваничі Іваничівського району Волинської області. 5.21. На час смерті [PERSON] були чинними положення Цивільного кодексу (ЦК) України (ухвалений 16.01.2003, в ред. станом на 04.08.2013), які регулювали, зокрема, спадкові правовідносини. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК України). 5.22. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За загальним правилом, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1258 ЦК України). Згідно зі ст. 1261 ЦК України при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 5.23. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. 5.24. За життя [PERSON] не склав заповіту, єдиними спадкоємцями за законом після його смерті є донька померлого [PERSON] (позивачка), син померлого [PERSON] , дружина померлого [PERSON] (відповідачі). 5.25. Позивачка зверталась до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Завіши Л.Я. з заявою щодо видачі їй свідоцтва про спадщину за законом після смерті [PERSON] . Водночас [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини. Постановою приватного нотаріуса від 17.03.2023 № 16/02-31 [PERSON] відмовлено у вчинені відповідних нотаріальних дій, оскільки у справі відсутні правовстановлюючі документи, котрі б підтверджували належність домоволодіння [ADDRESS] спадкодавцеві [PERSON] .. 5.26. Позивачка через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно позбавлена можливості оформити своє право на спадщину в порядку вчинення нотаріальних дій, а отже її право оспорюється. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст. 16 ЦК України). 5.27. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 згаданого Закону права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 5.28. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність). При цьому виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 5.29. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчував прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до них, визнавався технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна (згідно з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затв. наказом Держкоммістобудування України від 05.10.1994 № 48, чинність з 01.01.1995 по 18.10.2004). 5.30. Натомість стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами виникнення у померлого нині [PERSON] права власності на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] , надання [PERSON] на певній правовій підставі земельної ділянки для забудови згаданого об`єкта нерухомого майна. 5.31. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.12.2023 на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності, інші речові права, іпотеки обтяження не зареєстровані за будь-якими особами. 5.32. Наданий стороною позивача технічний паспорт на спірний будинок виготовлений лише 25.10.2013 КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» на замовлення самої позивачки [PERSON] . Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 216, розпочатої БТІ 12.05.1981 щодо будинку по [ADDRESS] , в графі «принадлежность домовладения» міститься запис «документы, подтверждающие право собственности, не оформлены». 5.33. Складених за життя [PERSON] чи [PERSON] документів, які б відповідно до вимог чинного на той час законодавства УРСР чи України засвідчували прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного житлового будинку, стороною позивача не надано. Допитані за клопотанням сторони позивача свідки [PERSON] та [PERSON] у своїх показаннях не змогли пояснити, кому саме належав будинок, на який зараз претендує позивачка, хто його будував, кому і на якій підставі виділялась земельна ділянка під будівництво домоволодіння. 5.34. Згідно з повідомленнями Волинського обласного державного нотаріального архіву, Державного архіву Волинської області, наданими на запити суду, в цих установах не виявлено нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затвердженого виконкомом місцевої Ради акта про прийняття спірного будинку в експлуатацію. 5.35. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Отже, якщо [PERSON] за життя не мав права власності на спірне домоволодіння, то відповідно таке право не могло перейти в порядку спадкування після його смерті до [PERSON] , а згодом - до [PERSON] .. 5.36. Водночас у постанові Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 372/4235/19 (провадження № 61-655св21) висловлена правова позиція, згідно з якою: «…якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності…». 5.37. З вказаного можна зробити висновок, що позивачка [PERSON] після смерті [PERSON] , [PERSON] має право на спадкування майнових прав спадкодавця (спадкодавців), у тому числі прав забудовника. 5.38. Отже, в розглядуваному випадку ефективним способом судового захисту прав позивачки (які не визнаються невизначеним колом осіб) буде визнання за нею прав і обов`язків забудовника житлового будинку (з надвірними будівлями і спорудами), розташованого за адресою: [ADDRESS] . 5.39. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 5.40.Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується; «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави; спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (п.29 рішення Суду від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07). 5.41. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 5.42. Як зазначено у ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 5.43. Як вбачається зі змісту п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 399/142/16-ц (провадження № 14-508цс18) «ефективний спосіб судового захисту» - це пред`явлена до суду вимога (матеріально-правовий захід примусового характеру) про захист приватного права чи інтересу, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує його реальне поновлення, а у разі неможливості такого поновлення повинна гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. 5.44. У п. 85,86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) викладені правові позиції, згідно з якими: «…суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснюють правильну правову кваліфікацію останніх та застосовують для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини…»; «…зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору…» ; «…саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту...». 5.45. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] у зв`язку зі смертю не встиг за життя зареєструвати своє право власності на спірне домоволодіння, його син [PERSON] після смерті батька фактично прийняв спадщину (з чого б вона не складалась), єдиною спадкоємицею, котра прийняла спадщину після смерті [PERSON] , є його рідна донька [PERSON] , то позивачка, котра прийняла спадщину після смерті батька, набула в порядку спадкування за законом права та обов`язки забудовника об`єкта нерухомого майна, які належали спадкодавцю на момент його смерті.

Outcome: partial