Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

29.12.2023 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, посилаючись на те, що вона є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де 06.12.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск 6-ти місячного строку та відсутністю документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини. Тому, [PERSON] змушена звернутись до суду з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з січня 2021 року до часу відкриття спадщини\~ [INFO] . Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року витребувано матеріали спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] . У судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи державний нотаріус Восьмої дніпровської нотаріальної контори Небосенко О.А. судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи заявника, покази свідків, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.1261 ЦК України\~заявник є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. На підставі ч. 3, 5\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу\~(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть №8 (а.с.8) Згідно із доказами, наданими заявницею, прослідковується факт того, що померлий [PERSON] є сином заявниці [PERSON] (а.с.10,11) Звернувшись до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця для звернення із заявою та відсутності документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини (а.с. 9). Факт проживання [PERSON] без реєстрації разом зі своїм сином [PERSON] до дня його смерті, підтверджується актом про проживання не за місцем реєстрації від 25.12.2023 року, який підписано та складено трьома сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, факт проживання [PERSON] без реєстрації разом зі своїм сином [PERSON] до дня його смерті підтверджується, показами допитаних у судовому засіданні свідків, зокрема: -свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що десь за півтора роки до дня смерті сина заявниці, вони стали мешкати разом за адресою: [ADDRESS] . Син [PERSON] тяжко хворів, не міг ходити. Заявниця за ним доглядала; -свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявниця її сусідка. Коли син заявниці захворів, вона переїхала до нього проживати за адресою: [ADDRESS] . Заявниця до дня смерті сина проживала з ним, близько року. Вона сім`ю заявниці знає більше 37 років, вони дружать сім`ями; -свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявниця її сусідка. Сина заявниці [PERSON] знала з самого дитинства. Близько року до дня смерті сина, заявниця переїхала до нього жити за адресою: [ADDRESS] . Син тяжко хворів, заявниця його доглядала. Відповідно до ч.1\~ст.1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За змістом\~статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що заявниця не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього, надасть змогу заявнику реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті сина [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. ст.\~258,\~259,\~263-265,\~315,\~319,\~352-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved