Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

26.02.2024 лікар-психіатр КНП БМР «Богуславська ЦЛ» [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги у вигляді проведення психіатричного огляду у примусовому порядку. Заяву мотивовано тим, що до лікаря-психіатра від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви про проведення психіатричного огляду у примусовому порядку [PERSON] , яка є відповідно сестрою, дочкою та тіткою вказаних осіб. Підставою для звернення із заявами стала поведінка [PERSON] . Так, остання, з її слів, за місцем мешкання відчуває небезпеку у зв`язку із чим 18.02.2024 повела своїх 2-х дітей до монастиря та хотіла їх там залишити. Їй там відмовили і вона повела дітей до магазину «АТБ», щоб залишити їх там. Однак потім повела їх до сусідки. Там вона їх залишила, вилізла у вікно, босоніж пішла додому і викликала пожежників, оскільки відчувала запах диму. По прибуттю пожежниками було констатовано факт неправдивого виклику. Після цього 19.02.2024 її матір [PERSON] прийшла до неї додому і побачила, як її дочка [PERSON] ковшом із водою обливала усі ліжка, речі, дім. Також вона облила водою свою матір та її речі. Під ранок 20.02.2024 вона завела свого сина [PERSON] у підвал, а після зауваження матері - накинулася на неї, схопила за волосся та почала бризкати в обличчя аерозолем, а коли матір почала вириватися, вона ногою вдарила її, від чого [PERSON] впала та зателефонувала своїй дочці [PERSON] , щоб вона викликала поліцію. На пропозицію лікаря пройти психіатричний огляд в добровільному порядку [PERSON] відмовилася. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] вимоги заяви підтримала та просила суд їх задовольнити, оскільки є достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. В судовому засіданні [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , зазначила, що дійсно зверталася до лікаря-психіатра із заявою про проведення примусового огляду сестри внаслідок неадекватної поведінки останньої, в повному обсязі підтримав заяву про примусовий психіатричний огляд сестри. В судовому засіданні особа, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку - [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви. Зазначила, що не вважає себе хворою однак відчуває небезпеку під час перебування у своєму будинку та не може пояснити від кого виходить небезпека. Підтвердила, що через відчуття небезпеки ходила із дітьми до монастиря, однак їх там не прийняли. Пояснила, що в АТБ ходила із дітьми, щоб купити подарунок матері на день народження. За фактом спричинення ушкоджень матері зазначила, що бризнула їй в обличчя спреєм від комах, оскільки остання поводилася неадекватно та злякала її дітей. Щодо того, що ховалася із старшим сином у підвалі зазначила, що переймалася його безпекою, а молодшого сина в цей час не було вдома. Викликала пожежників оскільки відчувала в будинку запах диму. Запах диму відчував, також, і її син. Речі в будинку обливала водою, оскільки відчувала загрозу підпалу будинку. Крім того, на переконання [PERSON] , саме оточуючі її родичі поводять себе неадекватно та мають на меті привласнити спадщину, яка на неї оформлена після смерті батька. В судовому засіданні представник особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку - адвокат Божок М.І., прокурор Павліченко С.І. вирішення по суті заяви лікаря-психіатра залишили на розсуд суду. Заслухав пояснення учасників справи, дослідив матеріали справи суд вважає що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . 22.02.2024 до лікаря-психіатра [PERSON] звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із заявами про проведення психіатричного огляду в примусовому порядку [PERSON] внаслідок неадекватної поведінки останньої з 18.02.2024. Згідно листа ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 26.02.2024 №910, 20.02.2024 до ВП надійшло повідомлення від [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON] , під час яких остання бризнула в обличчя матері спреєм від комарів, кидалась в бійку. 20.02.2024 у відношенні [PERSON] складений адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, який направлений для розгляду по суті до суду та винесений терміновий заборонний припис. Крім того, 19.02.2024 до ВП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що за місцем її проживання виникла пожежа та постраждала одна жінка, однак даної події насправді не було. Згідно талону-повідомлення ЄО №561, 20.02.2024 о 07:23 надійшло повідомлення на службу 102 від [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] буянить сестра. Виїздом на місце події нарядом ГРПП відібрано заяву, зібрано матеріали. Згідно листа Обухівського РУ ГУ ДСНС України в Київській області від 26.02.2024 № 56.18-411/56.18, 18.02.2024 на пункт зв`язку 13-ДПРЧ 3-ДПРЗ ГУ ДСНС України о 07:04 надійшло повідомлення про задимлення у будинку за адресою: [ADDRESS] . По прибуттю до місця виклику горіння виявлено не було. 19.02.2024 о 03:06 надійшло повідомлення про загорання даху у житловому будинку за вказаною адресою. По прибуттю до місця виклику горіння виявлено не було. В обох випадках повідомлення надходили від [PERSON] . За вказані дії у відношенні неї були складений адміністративні протоколи за ст.183 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що не дає добровільної згоди на проведення її психіатричного огляду, оскільки не вважає себе хворою та лише відчуває небезпеку під час перебування у своєму будинку. Відповідно до висновку лікаря-психіатра КНП БМР «Богуславська ЦЛ» [PERSON] від 26.02.2024, є достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпесередню небезпеку для оточуючих, завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Відповідно до п. 9 ч. 2ст. 293 ЦПК Українисуд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Закон України «Про психіатричну допомогу»визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. За змістом ч. 3ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно. Як передбачено ч. 1ст. 340 ЦПК України, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали (ч. 2ст. 340 ЦПК України). Згідно положеньст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. У випадках, коли відсутні дані, що свідчать про наявність обставин, передбачених абзацами другим та третім частини третьої цієї статті, заява повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність проведення такого огляду. У разі встановлення обґрунтованості заяви про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника лікар-психіатр направляє до суду за місцем проживання цієї особи заяву про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку. До заяви додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність проведення такого огляду, та інші матеріали. Психіатричний огляд особи проводиться лікарем-психіатром у примусовому порядку за рішенням суду. У судовому засіданні встановлено, що поведінка [PERSON] по відношенню до оточуючих є небезпечною. Так, необхідність проведення психіатричного огляду зумовлюють факти, які, за висновком лікаря-психіатра, можуть свідчити про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, завдасть значної шкоди своєму здоров`ю, у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні заяви по суті, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо застосування статті 8 Європейської конвенції з прав людини -«Право на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції». Так, втручання держави у приватне життя повинно відповідати наступним критеріям: втручання має відбуватись згідно із законом; втручання повинно мати легітимну мету; необхідність такого втручання у демократичному суспільстві. Зокрема, Європейський суд неодноразово стверджував, що будь-яке втручання державної влади у право особи на повагу до приватного життя і кореспонденції має відбуватись згідно із законом. Цей вислів не лише встановлює вимогу відповідності до національного законодавства, але й вимагає його якості і сумісності із принципом верховенства права (Halford проти Сполученого Королівства, § 49). Національне законодавство повинне бути чітким, передбачуваним і належно доступним (Silver і Інші проти Сполученого Королівства, § 87). Це включає достатню передбачуваність, аби особи були спроможні діяти згідно із законом, а також чітке розмежування обсягу дискреційних повноважень державних органів. Вимога ясності застосовується обсягу дискреційних повноважень, якими наділені державні органи. Національне право повинне розумно ясно визначати обсяг і спосіб реалізації відповідних повноважень, покладених на державні органи, аби гарантувати особам мінімальний рівень захисту, яким вони наділені у демократичному суспільстві відповідно до принципу верховенства права (Piechowicz проти Польщі, § 212). Законність також вимагає наявності належних гарантій того, що права особи, закріплені у статті 8, поважатимуться. Відповідальність держави за захист приватного і сімейного життя часто включає позитивні зобов`язання, що забезпечують належну увагу на національному рівні до прав, закріплених у статті. Другим критерієм втручання держави в приватне життя особи є переслідування таким втручанням законної мети. Стаття 8 § 2 перераховує законні цілі, які можуть виправдовувати обмеження прав, захищених статтею 8: "в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". Нещодавно Суд зауважив, що його практика цілком консолідована, коли він перевіряє існування законної мети у розумінні другої частини статтей 8 і 11 Конвенції (S.A.S. проти Франції [ВП], § 114). Третім критерієм втручання - чи є втручання необхідним у демократичному суспільстві. Аби встановити, чи конкретне втручання у статтю 8 є "необхідним у демократичному суспільстві", Суд зважує інтереси держави-учасниці супроти права заявника. У перших і провідних справах стосовно статті 8 Суд пояснив, що у даному контексті вислів "необхідний" не має такої гнучкості, як "корисний", "розумний" або "бажаний", а натомість передбачає існування "нагальної суспільної потреби" у даному втручанні. Саме державні органи повинні зробити первинну оцінку існування нагальної суспільної потреби у кожному випадку; відповідно, їм надається можливість розсуду. Проте їхнє рішення залишається предметом для перегляду з боку Суду. Обмеження гарантованого Конвенцією права не може вважатись "необхідним у демократичному суспільстві", підмурками якого є толерантність і терпимість, якщо тільки, поміж іншим, це втручання не буде пропорційним до законної мети, що переслідується (Dudgeon проти Сполученого Королівства, §§ 51-53). Тому Суд стверджував, що визначаючи, чи оспорювані заходи були "необхідними у демократичному суспільстві", він визначатиме, чи у світлі сукупності обставин справи причини, наведені на виправдання таких заходів, були належними і достатніми стосовно переслідуваних цілей (Z проти Фінляндії, § 94). Суд роз`яснив цю вимогу, пояснюючи, що поняття "необхідності" у розумінні статті 8 означає, що втручання має відповідати нагальній суспільній потребі і, зокрема, повинне залишатись пропорційним до законної мети, що переслідується. Визначаючи, чи є втручання "необхідним", Суд розгляне можливість розсуду, залишену за державними органами, але обов`язком саме держави-відповідача є доведення наявності нагальної суспільної потреби, що спричинила втручання (Piechowicz проти Польщі, § 212). Суд нагадав керівні принципи визначення можливості розсуду у справі Paradiso і Campanelli проти Італії [ВП], §§ 179-184). Стосовно загальних заходів, вжитих державою, практика Суду свідчить, що для встановлення пропорційності загального заходу Суд має перш за все оцінити законодавчий вибір, що був його підставою. У зв`язку з цим якість перегляду з боку парламенту і судової влади необхідності заходів є вкрай важливою, адже якби загальний захід залишився без контролю, це спричинило б ризик зловживання, і саме держава повинна першою оцінити цей ризик (Animal Defenders International проти Сполученого Королівства [ВП], § 108). Так суд враховує, що розгляд даної справи проведений згідно із процесуальним законом та регламентований ст. 340-342 ЦПК України. Вручання у приватне життя [PERSON] з боку держави переслідує законну мету - встановлення наявності або відсутності у неї психічного розладу, відбувається в інтересах громадської безпеки, для запобігання вчинення з її боку правопорушень, для захисту її здоров`я, для захисту прав і свобод інших осіб, зокрема її малолітніх дітей, які стають свідками неправомірної поведінки їх матері. Крім того, таке втручання є необхідним у демократичному суспільстві, тобто передбачає існування "нагальної суспільної потреби" у даному втручанні, яка підтверджується обставинами справи, зокрема поведінкою [PERSON] в суспільстві і в родині, та причини, наведені на виправдання таких заходів, є належними і достатніми стосовно переслідуваних цілей, тобто втручання є пропорційним до законної мети, що переслідується. З огляду на зазначене, зібрані у справі докази дають підстави для задоволення заяви про призначення психіатричного огляду [PERSON] в примусовому порядку. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved