Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Представник позивача, адвокат Амельчишин О. В., звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14.08.2023 року, який набув чинності, [PERSON] була визнана винною у вчиненні відносно позивачки кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, внаслідок чого відповідачці було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Так [PERSON] спричинила позивачці тілесні ушкодження у вигляді: синців та подряпин обличчя, шиї, садна правого передпліччя; синця сідниці, забою куприка, які відносяться до летких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше 21 дня. Внаслідок отриманих травм [PERSON] була завдана моральна шкода, оскільки вона впродовж тривалого періоду часу зазнавала моральні страждання від сильного фізичного болю та тривалої зміни умов свого життя через неможливість працювати під час амбулаторного лікування. Внаслідок заподіяння легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я виникли суттєві обмежень щодо способу її життя. Вказані обставини викликали у позивачки сильні душевні переживання і моральні страждання, оскільки стан її здоров`я внаслідок отриманих травм різко погіршився, бо вона відчувала фізичний біль, а також був порушений її нормальний сон та душевний спокій. Отже, під час лікування позивачка була змушена прикладати додаткові зусилля для виконання звичайних життєвих дій. Крім того засуджена до теперішнього часу не відшкодувала позивачці спричинену шкоду, не вибачившись за вчинений кримінальний проступок. Виходячи з глибини моральних страждань позивачка оцінила розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 грн. Крім того [PERSON] була завдана матеріальна шкода в сумі 4000 гри. на правничу допомогу адвоката, які вона змушена була витратити в зв`язку з неправомірними діями щодо неї. Так 17.07.2023 р. [PERSON] звернулась до ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про скоєний відносно неї відповідачкою кримінальний проступок. Однак, відомості СВ ВП № 3 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області про кримінальний проступок не був внесений до ЄРДР безпідставно, оскільки за скаргою [PERSON] слідчим суддею було зобов`язано в подальшому внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Так позивачка була змушена для відновлення свого порушеного права та притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності звернутись до адвоката, за послуги якого нею було сплачено грошові кошти в сумі 4000 гри. за подання скарги на бездіяльність ВП № 3 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальний проступок до ЄРДР за її заявою. Крім того [PERSON] понесла витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4000 грн. за складання й подання даного позову до суду, а також додаткові витрати в разі участі адвоката в її інтересах в судовому засіданні по справі. На підставі викладеного просила суд стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] як відшкодування завданої моральної шкоди 200000 грн., як відшкодування завданої матеріальної шкоди 4000 грн. та витрати на правову допомогуадвоката в розмірі 11500 грн. Не погоджуючись із поданим позовом, [PERSON] подала відзив, де вказувала, що позивачка помилково ототожнює матеріальну школу із витратами на оплату допомоги адвоката, які мають бути вирішені в межах кримінального провадження, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити повністю. Додавала, що [PERSON] , зазначивши в позовній заяві про спричинену їй моральну шкоду в сумі 200000 грн., її не обґрунтувала, враховуючи короткочасність розладу її здоров`я, не навивши доказів проходження нею лікування та понесених витрат. Також зазначала, що конфлікт спричинила саме позивачка, яка потравила птахів. Тому вважала, що [PERSON] не обґрунтувала завдання їй моральної шкоди взагалі. Крім того вказувала, що понесені витрати позивачки на правничу допомогу в сумі 11500 грн. не обґрунтовані та занадто завищені. На підставі переліченого просила суд у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити повністю, а також відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу чи зменшення їх розміру на засадах розумності та співмірності зі складністю справи. Суд ухвалою від 31 січня 2024 року при відкритті провадження у справі вирішив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. При цьому судом було взято до уваги положення ч. 2 ст. 274 ЦПК та враховано обставини, визначені ч. 3 ст. 274 ЦПК. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник позивачки, адвокат Амельчишин О. В., у судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги [PERSON] , які просив суд задовольнити, надавши обґрунтування заявлених вимог доводами, викладеними в позовній заяві [PERSON] . Додавав при цьому, що докази витрат на правничу допомогу [PERSON] будуть надані протягом 5 днів з моменту ухвалення рішенння судом. Відповідачка, [PERSON] , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON] , вказуючи, що конфлікт між сторонами 16 липня 2023 року виник саме через неправомірну поведінку самої позивачки, тому вона заперечувала заявлені вимоги, у задоволенні яких просила суд відмовити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 14 серпня 2023 року вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, який набув чинності, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. При цьому вказаним вироком суду від 14 серпня 2023 року було встановлено, що 16.07.2023 р. близько об 19-00 год. [PERSON] прийшла до своєї сусідки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час розмови на порозі такої квартири між вказаними особами стався побутовий конфлікт та у [PERSON] раптово виник умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] з мотивів гострої неприязні до неї. Так 16.07.2023 р. близько 19-05 год. [PERSON] , знаходячись на порозі квартири [PERSON] , на майданчику 7-го поверху під`їзду 6 буд. 8 в Покровському районі м. Кривого Рогу, реалізуючи свій противоправний умисел, направлений на спричинення [PERSON] легких тілесних ушкоджень з мотивів гострої неприязні до неї, діючи умисно, нанесла один удар рукою в ділянку обличчя останньої, стала нігтями рук дряпати обличчя, шию, праву верхню кінцівку [PERSON] та штовхати руками в ділянку тулуба, від чого потерпіла [PERSON] впала на підлогу майданчика 7-го поверху під`їзду №6 будинку [ADDRESS] . В результаті протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців та подряпин обличчя, шиї, садна правового передпліччя; синця сідниці, забою куприка, які за висновком експертизи №1123 від 08.08.2023 року, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня. Спричинення наведених у вироку тілесних ушкоджень [PERSON] з боку [PERSON] підтверджуються висновком експерта № 1223 від 08.08.2023 року, долученим до справи представником позивачки. При цьому цивільний позов в рамках даної кримінальної справи [PERSON] до обвинуваченої не заявлявся. Відповідно до змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На підставі ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за загальним правилом відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому за ч. 5 ст. 23 ЦК моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На підставі наведених правових норм та встановлених обставин справи вбачається, що у судовому засіданні було доведено наявність цивільно-правової відповідальності відповідачки перед позивачкою з відшкодування завданої протиправними діями [PERSON] моральної шкоди [PERSON] внаслідок вчинення кримінального правопорушення відносно позивачки, тому суд відкидає посилання відповідачки про недоведеність в цій частині заявлених до неї позовних вимог. Вирішуючи питання про розмір спричиненої [PERSON] кримінальним проступком шкоди [PERSON] суд виходить із засад розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок кримінального правопорушення, тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених [PERSON] , які завдали останній фізичного болю, тривалість лікування останньої, необхідність позивачки у медикаментозному лікуванні, отриманого нею психологічного стресу, відсутність проведення відшкодування з боку [PERSON] до теперішнього часу, істотність змін укладу життя позивачки на час до одужання від протиправно завданих їх тілесних ушкоджень, а також відповідальність, яка лежить відповідачці у спричиненні ушкодження здоров`я [PERSON] . Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи встановлені обставин справи, оскільки події кримінального проступку з боку відповідачки передував конфлікт [PERSON] та [PERSON] , то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням її здоров`я душевних стражданнях, яких вона зазнала через протиправну поведінку відносно неї, в рахунок відшкодування моральної шкоди з боку [PERSON] повинен дорівнювати саме 30000 грн., що відповідатиме спричиненій [PERSON] моральній шкоді через перенесені нею душевні страждання та фізичний біль. На підставі переліченого вмотивування, суд дійшов переконання, що поданий [PERSON] позов підлягає в цій частині частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивачки моральної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 30000 грн. При цьому судом не було взято до уваги посилання [PERSON] на її звернення до правоохоронних органів, оскільки це не є предметом дослідження даної справи та не доводить складу кримінального правопорушення, на яке посилається [PERSON] , що стало приводом вчинення нею кримінального проступку за ст. 125 ч. 2 КК України відносно позивачки. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь [PERSON] майнової шкоди, суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. Отже, потерпіла особа від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути їй компенсовані, та таке право залишається у потерпілої особи незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року по справі № 598/1781/17. Так згідно із ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Отже, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Таким чином суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, тому це питання може бути вирішене ухвалою суду. При цьому потерпілий може повторно звернутися із клопотанням про розподіл судових витрат до суду з метою вирішення питання про витрати на правничу допомогу, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК, тому оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню вироком (ухвалою) суду, повинні бути вирішені судом, який виніс остаточне рішення у такому кримінальному провадженні. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року по справі № 598/1781/17. Таким чином суд звертає увагу на те, що фактично посилання [PERSON] на завдану їй матеріальну шкоду зводяться до відшкодування понесених нею витрат на адвоката за надану їй правову допомогу з метою притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] . Отже, в сенсі наведеного обґрунтування, витрати на правничу допомогу [PERSON] в рамках кримінального провадження відносно [PERSON] не є майновою шкодою в розумінні ст. 22, 1166 ЦК. З огляду на викладене вмотивування, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] майнової шкоди в сумі 4000 грн. задоволенню не підлягають. Згідно із ст. 141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог, від сплати якого позивачку за законом звільнено при подачі даного позову до суду, тобто в сумі 300 грн. (30000 / 204000 х 2040 = 300).

Outcome: partial