Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Чепурнова Віталія Івановича звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням\~здоров`я внаслідок\~виконання трудових\~обов`язків. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що з 2002 року позивач перебував у трудових відносинах із АТ «Марганецький ГЗК». 28 грудня 2023 року [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 16 лютого 2017 року затверджено Акт №2/1 розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом за формою Н-1, що стався на виробництві 21 січня 2017 року із [PERSON] : він спіткнувся та потрапив між верхньою і нижньою конвеєрними стрічками. Основною причиною травмування [PERSON] є технічна причина, а саме: незадовільний технічний стан транспортних засобів (конвеєра). У період з 21 січня 2017 року по 02 лютого 2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: синдром стискання тулубу, розрив селезінки, кровотеча внутрібрюшна, гаповолетичний шок ІІІ ст., ссадини бокових поверхонь грудної клітини та живота. Згідно довідки до акту огляду МСЕК [PERSON] повторним оглядом призначена 3 група інвалідності внаслідок трудового каліцтва. У зв`язку із нещасним випадком на виробництві порушено та продовжуються порушуватися нормальні життєві зв`язки позивача, на даний час самопочуття лише погіршується, негативні зміни у його житті є незворотними, що завдає йому душевного болю та страждань. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, в сумі 130000 гривень, а також витрати на правничу допомогу у сумі 15000 гривень. Ухвалою від 19 січня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.\~ 07 лютого 2024 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що підприємством створюються умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Для настання матеріальної відповідальності відповідача перед [PERSON] відсутні умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дій або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним правопорушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії). Також звертають увагу та те, що згідно Акту 2/1 за формої Н-1 від 16 лютого 2017 року про нещасний випадок вказано, що однією з осіб, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці, є саме [PERSON] , який не дбав про особисту безпеку, чим порушив п.1.4 Інструкції з охорони праці для підземного гірника очисного забою №ОТ-ОШ-01-06. Також розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними доказами. Також відсутні докази на відшкодування витрат на правничу допомогу детальний опис робіт адвоката. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК», зокрема, працював підземним гірником очисного забою 6 розряду (а.с.7-9). 21 січня 2017 року [PERSON] отримав травму на виробництві. Згідно з Актом 2/1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1, затвердженим 16 лютого 2017 року, 21 січня 2017 року у другу зміну близько 15-00 години, [PERSON] із іншими працівниками вирушили на вихід із забою. [PERSON] повідомив, що йому потрібно відлучитися з фізіологічної необхідності, після чого спустився на 1 південний конвеєрний штрек. Пройшовши близько двох метрів по 1 південному конвеєрному штреку, спіткнувся, потрапив між верхньою і нижньою конвеєрними стрічками. Його виявили лежачим між верхньою та нижньою стрічками конвеєру ЛК-58 біля стійки роликоопори в 5 метрах від бункера 6 східного штреку без свідомості. Після чого його було доставлено до КЗ «Марганецька ЦМЛ» ДОР». Причинами настання нещасного випадку є: основна технічна, незадовільний технічний стан транспортних засобів (конвеєра). Супутні організаційні: невиконання вимог інструкції з охорони праці; невиконання посадових обов`язків. Діагноз: закрита травма грудної клітини, закрита травма живота, травма селезінки з її розривом, черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: підземний гірник очисного забою 6 розряду [PERSON] , який не подбав про особисту безпеку, чим порушив п.1.4 інструкції з охорони праці ОТ-ОШ-01-16 для підземного гірника очисного забою; гірничий майстер дільниці конвеєрного транспорту шахти №14/15 ПАТ «МГЗК» [PERSON] , який не здійснював огляд гірничих виробок та конвеєрних ліній; виконуючий обов`язки заступника начальника дільниці конвеєрного транспорту з механічної частини шахти №14/15 ПАТ «МГЗК» [PERSON] , який не здійснював нагляд за станом захисних пристроїв на конвеєрних лініях; начальник дільниці конвеєрного транспорту шахти №14/15 ПАТ «МГЗК» [PERSON] , який не забезпечив дотримання встановлених норм експлуатації обладнання, апаратури, приладів, інструменту, комунікацій, будівель і споруд відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці; головний інженер шахти №14/15 ПАТ «МГЗК» [PERSON] , який не здійснював контроль за технічним станом обладнання; начальник шахти №14/15 ПАТ «МГЗК» [PERSON] , який не забезпечив дотримання персоналом цеху вимог правил, норм та інструкції з охорони праці (а.с.10-13). Оглядом МСЕК первинним від 17 травня 2017 року [PERSON] встановлено втрату працездатності у розмірі 45% та третю групу інвалідності (а.с.34). Оглядом МСЕК повторним від 20 липня 2023 року [PERSON] продовжено втрату працездатності у розмірі 45% та третю групу інвалідності (а.с.37). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до до травмування останнього в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Внаслідок травми позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав трудове каліцтво і йому встановлено втрату професійної працездатності та третю групу інвалідності. Після отримання травми [PERSON] зазнає частих головних болей у нічний час, у нього виникають запаморочення, хиткість при ходьбі, загальна слабкість, швидка втомлюваність, нудота, підвищення АТ, порушення сну, тремтіння в руках, зниження пам`яті, слуху, болі та скутість м`язів у шийному відділі, обмеження рухів у шийному відділі. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасного випадку на виробництві. Стійку втрату працездатності встановлено [PERSON] з 17 травня 2017 року. Отже, з цієї дати у нього виникло право на отримання виплати за моральну шкоду. Суд не приймає доводів відповідача, що відсутні такі умови виникнення в АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, як «неправомірні дії чи бездіяльність» та «вина», оскільки при розслідуванні нещасного випадку встановлено не лише вину позивача, але і вину інших працівників АТ «МГЗК», які не перевіряли достатність заходів безпеки, що спричинило травмування [PERSON] . Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 45%, третю групу інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 90 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. На підтвердження витрат надано договір про надання правової допомоги від 05 січня 2024 року, укладеного між адвокатом Чепурновим В.І. та [PERSON] ; квитанцію № 117827 від 05 січня 2024 року на 15000 гривень. Згідно з актом виконаних робіт від 15 січня 2024 року загальна вартість виконаних робіт становить 15000,00 гривень за складання позовної заяви. Частиною 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Суд вважає завищеною суму витрат на правову допомогу, і вважає розумним та справедливим розмір витрат в 3000,00 грн., які, з огляду на положення ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави.

Outcome: partial