Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, який зареєстровано 14 лютого 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , з батьком. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 14 лютого 2023 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають двох спільних неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . До реєстрації шлюбу раніше були одружені та розлучені. Шлюб, що зареєстрований 14 лютого 2023 року, є повторно укладеним. Життя з відповідачем не складається, у них різні сімейні, моральні та життєві цінності. Через постійні непорозуміння втратили почуття любові один до одного. Шлюб існує лише формально. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя суперечить іх інтересам та інтересам дітей. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з ним, оскільки відповідач їде працювати за кордон за межі України та не заперечує, аби діти залишилися з ним. Як батько відповідально відноситься до виконання батьківських обов`язків, має задовільний стан здоров`я, достатні матеріальні можливості та забезпечує належні житлові умови для дітей. Має з дітьми тісний духовний контакт, діти не проти проживати з ним. Проживання дітей з батьком відповідатиме їх інтересам. Ухвалою від 14 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивач усунув. Ухвалою від 28 листопада 2024 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 20 лютого 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що вперше одружився з відповідачем в 2012 році, потім розлучилися. В 2023 році знову уклали шлюб, але прожили спільно лише два місяці і розійшлися. Діти жили почергово то в нього, то у відповідача, спільно прийняли таке рішення та обоє брали участь у вихованні та навчанні дітей. Дружина вже три місяці за кордоном на заробітках, а тому хоче, щоб місце проживання дітей з ним було документально закріплено. Відповідач в судове засідання не з`явилася. У заяві від 08 листопада 2023 року просить розгляд справи проводити без її участі та задовольнити позов [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з їх батьком. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з батьком. Думку матері на засіданні комісії не заслуховували, оскільки не змогли з нею зв`язатися через перебування останньої за кордоном, та враховуючи її заяву про визнання позову. Малолітня [PERSON] висловила бажання проживати з батьком. Вказала, що з мамою спілкується телефоном, бо вона за кордоном. До того вона з братом проживали то в мами, то в тата. Коли мама повернеться, знову будуть так жити. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 лютого 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають двох спільних дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать, відповідно, свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26 липня 2016 року повторно Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, та свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12 липня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. За змістом висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-340 від 16 лютого 2024 року, позивач разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . В квартирі створені умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] працює, має стабільний дохід. За місцем проживання характеризується позитивно. Малолітні є учнями Рівненського ліцею №25 Рівненської міської ради. У інформації навчального закладу зазначено, що усі питання щодо навчання [PERSON] та [PERSON] вирішуються через спілкування з батьком дітей. [PERSON] цікавиться успіхами доньки та сина в ліцеї. їх взаєминами з однокласниками, забирає дітей після уроків додому. Під час бесіди малолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають з татом, дружать з ним, не сваряться, разом проводять вільний час. З мамою спілкуються кожного дня через інтернет, оскільки мама перебуває за кордоном. Проживати надалі хочуть з татом. Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить його інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позовну вимогу про розірвання шлбу належить задовольнити. За положеннями ч.2, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1, 2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Аналіз змісту вказаних норм Сімейного кодексу України свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, а дитини, яка досягла десяти років - спільна згоду батьків та самої дитини. І тільки у разі наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітніх дітей такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тобто зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має перебувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. Разом з тим, суд встановив, що ще до відкриття провадження у справі відповідач подала до суду заяву про визнання позову, в тому числі щодо визначення місця проживання дітей з батьком. При цьому, аналогічну за змістом заяву [PERSON] від 08 листопада 2023 року подав також і позивач одночасно з поданням позовної заяви. В судовому засіданні позивач пояснив, що між ним та [PERSON] відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхніх малолітніх дітей, оскільки вони обоє, як батьки, погоджуються на проживання дітей з батьком. Отже, сторони, як це і передбачено положеннями ст.160 СК України, визначили місце проживання дітей з батьком за взаємною згодою. Не вбачається спору щодо місця проживання малолітніх дітей і зі змісту заяви відповідача про визнання позову, поданої нею до суду 13 листопада 2023 року до відкриття провадження у справі, в якій [PERSON] просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач, як мати дітей, не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком, що беззаперечно свідчить про відсутність спору між батьками про визначення місця проживання дітей та не потребує втручання з боку органу опіки та піклування, а також будь-якого судового захисту прав позивача, які відповідачем жодним чином не порушуються, не оспорюються або визнаються. Отже, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору), зокрема у суді. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповільним за це. Спір у цій справі щодо місця проживання дітей ініційований батьком дітей (позивачем), з яким діти і так фактично проживають, і від якого мати дітей (відповідач) не вимагає зміни їх місця проживання. Після звернення батька дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання дітей разом з нею не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей з нею, як матір`ю, суду не надала. Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які і так фактично проживають з ним, між батьками дітей виник спір щодо їх місця проживання, оскільки мати дітей не вимагає від батька дітей змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача та не заперечує щодо подальшого проживання дітей з батьком. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дітей і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадківЮ встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей позивач заявив передчасно, оскільки звернення до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та, принаймі, існувати на час вирішення справи у суді. Отже, позовна вимога про визначення місця проживання дітей задоволенню не підлягає у зв`язку з відсутністю між сторонами спору щодо місця проживання дітей. За правилами ст.141 ЦПК України, належить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати зі сплати судового збору за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial