Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 2018367 від 12\~червня 2021 року у розмірі 37 720,00 грн та судового збору в розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2018367, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на мобільний номер відповідачки. ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. Проте відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у неї утворилася прострочена заборгованість. 05.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ\~«ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05052023, відповідно до якого ТОВ\~«ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 37\~720,00\~грн, з яких: 11\~500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 26\~220,00 грн заборгованість за процентами. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15\~грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 29 січня 2024 року 15-00 год., яке у подальшому відкладено на 13 березня 2024 року 09-00 год. У судове засідання сторони не з`явилися. У позовній заяві позивач просив розглядати справу за відсутності його представника та у разі неявки відповідачки в судове засідання, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов, жодних заяв/клопотань не подавала. З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачки та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 12 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2018367, який підписано останньою шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису Е515 (а.\~с.\~5-11). Відповідно до пп. 1.2 1.3 п. 1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 11 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених договором. Згідно з пп. 1.4 п. 1 кредитного договору тип процентної ставки фіксована: стандартна процентна ставка становить 1,90 % у день, знижена процентна ставка 1,90\~% у день. Відповідно до пп. 2.1 п. 2 кредитор надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту, не пізніше трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення договору. Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2018367 від 12.06.2021, підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е515, в якому вона підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.\~с. 5-14). Відповідачка неодноразово продовжувала строк користування кредитом, востаннє до 02.11.2021, підписуючи додатковий договір до договору № 2018367 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.07.2021, додаток № 1 до додаткового договору від 20.07.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н036; додатковий договір до договору № 2018367 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.08.2021, додаток № 1 до додаткового договору від 21.08.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е400; додатковий договір до договору № 2018367 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.10.2021, додаток № 1 до додаткового договору від 02.10.2021, підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором М577 (а. с. 15-26). 05.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05052023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ\~«ЄАПБ» прийняло належні ТОВ\~«Лінеура Україна» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. (а. с. 27-29). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №\~05052023 від 05.05.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 37\~720,00 грн, з яких: 11 500,00 грн заборгованість за кредитом, 26\~220,00 грн заборгованість за процентами (а. с. 31). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2023 за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 37\~720,00 грн, з яких: 11 500,00 грн за кредитом, 26\~220,00 грн за процентами (а.\~с.\~32). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.\~204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1 ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652\~ЦК\~України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК\~України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу ч. 1 ст.\~638\~ЦК\~України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачкою вищевказаного кредитного договору. Унаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному розмірі, яка не спростована відповідачкою, і така заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору про відступлення права вимоги. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved