Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

04.01.2024 р. до Глухівського міськрайонного суду Сумської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (надалі також - позивач) до [PERSON] (надалі також - відповідач), про стягнення заборгованості. Позивач посилається на те, що 28.01.2022 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику № 2870401, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором Х142, про що свідчить п. 10 кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Згідно договору позичальнику було надано грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. на строк 360 днів. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах та у строки визначені в договорі. Відповідно до паспорту споживчого кредиту було встановлено наступні відсотки за користування кредитом 1,99 % в день стандартна процентна ставка, або 1,99 % в день знижена процентна ставка. 23.05.2023 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-25/23, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 р., ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 81898,50 грн., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 66898,50 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Росвен Інвест Україна» за кредитним договором № 2870401 від 28.01.2022 р. в сумі 81898,50 грн. За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання коштів у позику № 2870401 від 28.01.2022 р. в сумі 81898,50 грн., а також судові витрати по справі. 25.01.2024 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та проханням сторони позивача, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 47-48). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 25.01.2024 р. на зареєстровану адресу та адресу фактичного місця проживання відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 49). 23.02.2024 р. представником відповідача [PERSON] - адвокатом Пузіна Д.М. до суду надіслано відзив на позовну заяву. Вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що ним було подано заявку на отримання кредиту, а також, що він був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме йому. Просить у задоволені позову відмовити. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2870401, відповідно до якого, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором. Згідно паспорту споживчого кредиту продукту до договору, сума/ліміт кредиту 15000,00 грн, строк кредитування 360 днів, на споживчі (особисті) потреби, стандартна процентна ставка - 1,99 % в день, або 1,99 % в день знижена процентна ставка (а.с. 16). Відповідно до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги (а.с. 25-27, 28). Згідно витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 р., ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2870401в сумі 81898,50 грн., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 66898,50 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 30). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Разом з тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи ТОВ «Лінеура Україна» на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача. Зокрема, ТОВ «Росвен Інвест Україна» не надано суду копію меморіального ордеру, заяви на видачу готівки, платіжного доручення, виписку по картковому рахунку, тощо. З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач жодного разу не вчиняв дій щодо погашення заборгованості, тобто не вчиняв дій які б свідчили про визнання ним боргу. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність обставин на які посилається позивач у позові, а саме, фактичного надання ТОВ «Лінеура Україна» відповідачу у борг суми кредиту (перерахування на картку), тобто викання своїх зобов`язань за кредитним договором. Надані позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог, копія договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту та складений позивачем розрахунок заборгованості, не є достовірними, належними, та, у своїй сукупності, достатніми на підтвердження факту виконання позивачем своїх обов`язків за кредитним договором, оскільки не місять повної інформації про номер платіжного засобу на який було перераховано суму кредиту. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed