Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом, у якому прохає: - встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а саме, що позивач є сином померлого; - визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на 1/2 частини приватизованої земельної ділянки з кадастровим номером 5321885800:00:004:0064 площею 4,8042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; - визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія та номер ПЛ 219421, виданий 13.07.2005 Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області; - скасувати в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 20740906 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на приватизовану земельну ділянку з кадастровим номером 5321885800:00:004:0064 площею 4,8042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. На обґрунтування позову зазначає, що він та відповідачка [PERSON] , є рідними братом та сестрою. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.02.2016 по цивільній справі № 532/31/16-ц було задоволені позовні вимоги [PERSON] до Кіровської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (нині-Кобеляцька міська рада) про визнання права власності на спадкове майно. Згідно вказаного рішення суду було визнано право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом після її матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 3,35 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кіровської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю серія І-ПЛ № 025162. Постановою Полтавського апеляційного суду від 28.07.2020, задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.02.2016 по справі 532/31/16-ц та ухвалено нове рішення, за яким у задоволенні позову [PERSON] до Кіровської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.11. 2021, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , а саме скасовано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 21959255 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 3,3491 га, кадастровий номер 5321883200:00:006:0081 передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лебединської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, підстава для державної реєстрації: рішення суду про визнання права власності на спадкове майно, серія та номер 532/31/16-ц, 2/532/12/2016, виданий 24.02.2016, видавник Кобеляцький районний суд Полтавської області. Позивач в судовому порядку довів право на спадщину, яка залишилася після смерті матері [PERSON] та [PERSON] , оскільки остання незаконно, ввівши суд першої інстанції в оману, при зверненні з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно, приховала інформацію від суду про наявність, ще одного спадкоємця, сина померлої - [PERSON] , позивача за цим позовом. В результаті, державний нотаріус Кобеляцької державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] (матері позивача та відповідачки) по 1/2 частині спадкового майна, яке складається із земельної ділянки площею 3,3491 га, кадастровий номер 5321883200:00:006:0081, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лебединської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Маючи напружені відносини з відповідачкою, під час відвертої розмови, позивач дізнався про те, що [PERSON] таким чином привласнила і земельний пай батька, [PERSON] , [INFO] [INFO] , помер рідний батько позивача - [PERSON] . Після померлого [PERSON] залишилось нерухоме майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прапор», розміром 4,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Підгорянської сільської ради, Полтавського району Полтавської області. Для реалізації своїх спадкових прав, він спочатку звернувся до Кобеляцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області із заявою про видачу йому свідоцтва про смерть [PERSON] . Однак, відповідно до листа Кобеляцького відділу ДРАЦС № 1/20.8-09 від 06.01.2023 позивачу повідомлено про те, що повторно видати свідоцтво про смерть [PERSON] , неможливо. Відмову обґрунтовано тим, що відповідно до пред`явленого позивачем свідоцтва про народження та відомостей з актового запису про народження № 7, складеного 09.02.1963 виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області у відомостях про батьків зазначено лише ім`я « [PERSON] », тобто реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України, отже документально неможливо підтвердити родинні стосунки позивача з померлим [PERSON] . 27.04.2023, він звернувся до Кобеляцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прапор» розміром 4,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Підгорянської сільської ради, Полтавського району Полтавської області. Однак, державний нотаріус Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняк Р.В., постановою №336/02-31 від 27.04.2023 відмовив йому у видачі свідоцтва про спадщину за законом, як такому, що пропустив шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини та відсутністю підстав для спадкування (відсутні родинні відносини) та наявністю іншого спадкоємця. В зв`язку з цим, виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] . Встановлення даного факту родинних відносин необхідна йому для оформлення спадкових прав на майно. Підтвердженням того, що [PERSON] являється його рідним батьком, є виписки з по господарських книг за 1958-1988, 2001-2005 рр. видані виконавчим комітетом Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області 09.01.2023, а також це можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] . Строк для прийняття спадщини він пропустив у зв`язку з тим, що вважав себе таким, що прийняв спадщину, оскільки доглядав за померлим батьком по день його смерті, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Також позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку із не роз`ясненням державними органами законодавчих норм щодо встановленого порядку та строку для прийняття спадщини. В зв`язку з цим позивач просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 28.08.2023, йому стало відомо , що за відповідачкою [PERSON] зареєстроване право власності № 20740906, дата державної реєстрації 30.05.2017 14:04:44 на земельну ділянку, кадастровий номер 5321885800:00:004:0064, площею 4,8042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, документи, подані для державної реєстрації: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ПЛ 219421, виданий 13.07.2005, видавник: Кобеляцька районна державна адміністрація Полтавської області. З наданої інформації вбачається, що відповідачка вже здійснила державну реєстрацію на земельний пай, який належав померлому батьку, [PERSON] . Оскільки спадкове майно, тобто право на земельну частку (пай), яке належало померлому батьку позивача вже успадковано відповідачкою в повному обсязі вважає, що встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в повній мірі не реалізує його спадкові права. Заходи досудового врегулювання спору з відповідачкою ним проводилися. Він звертався до відповідача і в телефонному режимі, а також усно при зустрічах, намагаючись врегулювати спір, однак відповідач не виявляє бажання розібратися в ситуації, відмовилася в добровільному порядку скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. А тому вважає, що визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 5321885800:00:004:0064, площею 4,8042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, право на яку належало його померлому батьку, та скасування державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку є належним способом захисту своїх прав на оформлення спадщини. Позивач прохає суд, встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а саме, що позивач є сином померлого; визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] ; визнати за ним та за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на 1/2 частини приватизованої земельної ділянки з кадастровим номером 5321885800:00:004:0064 площею 4,8042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія та номер ПЛ 219421, виданий 13.07.2005 Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області; скасувати в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 20740906 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на приватизовану земельну ділянку з кадастровим номером 5321885800:00:004:0064 площею 4,8042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. У поданому відзиві [PERSON] позовні вимоги щодо встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , визнала, в іншій частині позовних вимог прохала відмовити у повному обсязі. У своїх запереченнях відповідачка посилається на те, що вони з позивачем дійсно є рідними братом і сестрою. Разом з тим, відповідачка вказує, що позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б стверджували про прийняття позивачем спадщини після померлого [PERSON] , позивач не проживав постійно з померлим на час відкриття спадщини, будь-яких побутових речей і документів з будинку не брав, а померлий проживав із їхньою матір`ю - [PERSON] і не потребував будь-якого догляду. Також вказує, що доводи позивача про догляд за спадковим майном померлого, а саме, житловим будинком [ADDRESS] , є надуманими та жодними доказами не підтверджені. Окрім того відповідачка вказує, що з для смерті їхнього батька минуло понад 20 років, однак позивач до цього часту не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а вказані позивачем у заяві підстави пропущення цього строку не можуть бути визнані поважними. З цих підстав вважає такими, що не підлягають задоволенню й подальші вимоги позивача щодо визнання права власності на спадкове нерухоме майно, визнання і скасування державного акта на право власності та скасування записів у реєстрі. Ухвалою від 05 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків. 19 грудня 2023 року позивачем подано позовну заяву в новій редакції, якою визначені в ухвалі від 05 грудня 2023 року недоліки усунені. Ухвалою від 19 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження у справі на 01 лютого 2024 року. Ухвалою від 01 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 28 лютого 2024 року. Протокольною ухвалою від 28 лютого 2024 року оголошено перерву у судовому засіданні на 06 березня 2024 року. У судовому засіданні 06 березня 2024 року: Позивач [PERSON] та його представник адвокат Бобрищева Ілона Русланівна заявлені вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Позивач вказував, що він є сином [PERSON] , який з його матір`ю не був офіційно одружений, оскільки попередня дружина батька позивача не погодилася на розірвання шлюбу. Зазначав, що він проживав у батьковому будинку, підтримував порядок у домогосподарстві, у 90-х та 2000-х роках їздив по заробітках, у тому числі, за кордон. Вказував, що він жив у м. Кобеляки, однак на вихідні їздив до батька у с. Шабельники і допомагав. Позивач зазначав, що він думав, що батьків пай відійте відповідачці, а материн - йому, однак вивявив, що відповідачка обидва паї оформила на своє ім`я, через що доля спадкового майна після матері вирішувалася у судовому порядку. Позивач стверджував, що на час смерті батька він перебував у м. Кобеляки, дізнався про смерть батька одразу та допомагав з похованням. Мотивуючи тим, що сестра позивача несправедливо та умисно не повідомивши про існування іншого спадкоємці оформила на себе спадщину після батька, на половину якої позивач має право, [PERSON] прохав задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Монастиренко Сергій Миколайович, визнали позов у частині родинних відносин позивача та померлого, у решті вимог позов не визнали та прохали відмовити в його задоволенні, застосувавши позовну давність до вимог позивача про визнання недійсним і скасування державного акту на право власності й похідних вимог. Відповідачка підтвердила те, що позивач є її братом, а також ту обставину, що вона подала заяву про прийняття спадщини після батька, не вказавши про існування брата. Водночас вказувала, що у спілкуванні з позивачем вона пропонувала йому піти до нотаріуса, однак він не хотів нічого робити. Суд, заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши доводи позовної заяви та відзиву на позов, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, робить такі висновки. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із наданих суду сторонами письмових доказів встановлено таке. Позивачем у справі є [PERSON] , який народився [INFO] в с. Перегонівка Кобеляцького району Полтавської області, який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 23 квітня 1999 року. Відповідачем у справі є [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Шабельники Кобеляцького району Полтавської області. Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 17 лютого 1963 року, батьками позивача є: мати " [PERSON] "; батько " [PERSON] ", тобто, відомості про прізвище та по-батькові особи, яка є батьком позивача, у свідоцтві про народження не зазначені. Із наданих позивачем виписок з погосподарських книг №18 за 1958-1960 роки, №22 за 1961-1963 роки, №9 за 1964-1966 роки, №6 за 1967-1970 роки, №6 за 1971-1973 роки, №6 за 1974-1976 роки, №6 за 1977-1979 роки, №6 за 1980-1982 роки вбачається, що у домогосподарстві в с.Шабельники Кобеляцького району Полтавської області були зареєстровані: - протягом періоду з 1958 року по 1982 рік - [PERSON] , [INFO] , як голова сім`ї; - протягом періоду з 1958 року по 1982 рік - [PERSON] , [INFO] , як чоловік; - протягом періоду з 1958 року по 1973 рік - [PERSON] , [INFO] , як дочка, вибула в м.Дніпродзержинськ у 1965 році; - протягом періоду з 1958 року по 1976 рік - [PERSON] , [INFO] , як дочка, вибула в м. Кобеляки 10.07.1975; - протягом періоду з 1963 року по 1982 рік - [PERSON] , [INFO] , як син. Виписки з погосподарських книг за 1983-1995 роки суду не надані. Із виписок з погосподарських книг №8 за 1996-2000 роки, №7 за 2001-2005 роки вбачається, що у домогосподарстві в с.Шабельники Кобеляцького району Полтавської області були зареєстровані: - протягом періоду з 1996 року по 2005 рік - [PERSON] , [INFO] , як голова сім`ї, вибула в м. Кобеляки 31.12.2005; - протягом періоду з 1996 року по 2005 рік - [PERSON] , [INFO] , як чоловік, помер [INFO] , актовий запис №21 від 18.02.2003. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено зокрема й свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , копія якого наявна у наданій відповідно до ухвали суду копії спадкової справи. Відповідно до довідки виконавчого комітету Кобеляцької міської ради № 17-08-10/13 від 29.01.2023, разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] проживала його дружина [PERSON] , на даний час в будинку ніхто не зареєстрований та не проживає. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2004 року у справі № 2-1152 за заявою [PERSON] встановлено факт, що [PERSON] є рідною дочкою померлого [INFO] [PERSON] . Із наданої суду копії спадкової справи № 620 після померлого [INFO] [PERSON] , розпочата 08.08.2003, вбачається, що 01 серпня 2003 року та 30 листопада 2004 [PERSON] було подано заяви про прийняття спадщини за законом після померлого. При цьому в заявах відповідачка вказувала, що інших спадкоємців, передбачених законом, окрім неї, немає. 30 листопада 2004 року державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняк Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) ПЛ 0237877 від 19.12.1996, зареєстрованого 22.01.1997 за № 447, та свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , на спадкове майно, яке складається з майнового паю в розмірі 1200 грн пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства "Прапор", який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на майновий пай ПО № 205046 від 26.07.2004 Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.08.2023 № 344381827, яка надана позивачем, власником земельної ділянки з кадастровим номером 5321885800:00:004:0064 площею 4,8042 га для товарного сільськогосподарського виробництва є [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ПЛ 219421, виданий 13.07.2005 Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області. Листом начальника Кобеляцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області від 06 січня 2023 року № 1/20.8-09 позивачеві повідомлено про неможливість повторної видачі свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у пред`явленому позивачем свідоцтві про народження у відомостях про батька зазначено лише ім`я " [PERSON] ". Постановою державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняк Р.В. від 27 квітня 2023 року № 336/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі за його зверненням від 27 квітня 2023 року свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Прапор" розміром 4,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) як такому, що пропустив шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини та відсутністю підстав для спадкування та наявністю іншого спадкоємця. У ході судового розгляду справи стороною позивача було додатково надано суду також: - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.01.2024 № 362539484 щодо житлового будинку за адресою [ADDRESS] , який на праві приватної власності на підставі рішення Кобеляцького районного народного суду Полтавської області від 02.07.1992 належить [PERSON] - частка власності 1/3, [PERSON] - частка власності 1/3, [PERSON] - частка власності 1/3 (у реєстрі прізвище внесене саме як " [PERSON] "); - копію рішення Кобеляцького районного народного суду Полтавської області від 02.07.1992 у справі № 2-126/1992р за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про реальний розділ домобудівлі (у рішенні прізвище зазначене саме як " [PERSON] "), яким визнано право особистої власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/3 частині будинковолодіння по [ADDRESS] , та земельних ділянок по 26,5 м.кв. та виділено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] конкретно визначені приміщення та частини земельної ділянки. Водночас, стороною відповідача у ході судового розгсляду справи надано суду також: - копію рішення Кобеляцького районного народного суду Полтавської області від 02.07.1992 у справі № 2-126, яке є ідентичним за змістом примірнику, наданому стороною позивача, за виключенням того, що прізвище сторін зазначене саме як " [PERSON] "; - витяг про реєстрацію права власності від 20.02.2006 № 9887456, бланк СВУ № 299971, на нерухоме майно - 1/3 частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] , за [PERSON] (прізвище внесене саме як " [PERSON] "). [PERSON] померла [INFO] , що вбачається із матеріалів копії спадкової справи № 543/2018. Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі № 532/31/16-ц за позовом [PERSON] до Кіровської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно щодо спадкового майна після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовлено в задоволенні позову. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2021 року у справі № 532/2097/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зняття арешту з нерухомого майна щодо спадкового майна після померлої [PERSON] , скасовано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 21959255 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 3,3491 га з кадастровим номером 5321883200:00:006:0081 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знято арешт з вказаної земельної ділянки. Із наданої суду копії спадкової справи № 543/2018 після померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкова справа містить заяви [PERSON] від 25.09.2018, вх.№ 1023/0214 від 10.10.2018, про прийняття спадщини та [PERSON] від 25.05.2021, вх.№ 645/02-14 від 25.05.2021 про прийняття спадщини. 07 вересня 2021 року державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняк Р.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частку [PERSON] та на 1/2 частку [PERSON] . Із показів свідків [PERSON] та [PERSON] , які допитані за клопотанням позивача, та [PERSON] , яка допитана за клопотанням відповідачки вбачається таке. Свідок [PERSON] вказував, що він є двоюрідним братом позивача та відповідачки, позивач дійсно є сином [PERSON] , а родина позивача й відповідачки проживала поряд з родиною свідка в с.Шабельники, допоки родина свідка не переїхала в с. Перегонівка. Свідок вказував, що йому було відомо, що у м. Кобеляки був будинок, який належав батькові позивача й відповідачки [PERSON] та його брату [PERSON] . Також свідок вказував, що він бачив, що позивач щось робив у цьому будинку та прибирав на подвір`ї до того, як помер [PERSON] , оскільки востаннє у цьому будинку свідок був ще за життя [PERSON] . Свідок [PERSON] вказував, що йому достеменно відомо, що позивач дійсно є сином [PERSON] , однак будь-якої інформації про спадкове майно померлого чи спадкування йому не відомо. Свідок [PERSON] вказувала, що вона є дочкою відповідачки, позивач є дійсно її рідним дядьком та сином її діда, [PERSON] . Вказувала, що з 1999 року до 2005 року вона користувалася присадибною ділянкою в м. Кобеляки, яка належала кільком власникам, зокрема і її діду, [PERSON] , прибирала сміття та гілля на подвір`ї, однак позивача у домоволодінні не бачила, а до будинку не заходила, ремонту сама чи з відповідачкою разом не робила й ознак того, що хтось інший робив би ремонт у домоволодінні, не бачила. Вказувала, що наразі будинок і домоволодіння занедбані, в ньому ніхто не проживає. Даючи оцінку наданим суду доказам, суд зазначає таке. Із наданих суду письмових доказів, пояснень сторін та показань свідків у їх сукупності дійсно вбачається, що позивач [PERSON] дійсно був сином [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2021 року в справі № 185/10173/16 (провадження № 61-6398св20) вбачається наступне. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинний на момент смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. За правилами статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після його смерті на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року і коло спадкоємців визначається за законом, чинним на момент відкриття спадщини, тож до спірних правовідносин застосовуються ЦК Української РСР щодо кола спадкоємців. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2022 у справі № 385/321/20 наголошувала на тому, що наступні зміни у законодавстві не впливають на коло спадкоємців, а тому враховуючи, що судом встановлено, що як відповідачка [PERSON] , так і позивач [PERSON] є дітьми спадкодавця, який не залишив заповіту, на час відкриття спадщини вони мали рівні права на спадкування за законом після смерті батька. Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 548, 548 ЦК УРСР, чинного на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Особи, які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі статті 535 ЦК УРСР, у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР). Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця. Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини 18 лютого 2003 року. Заявляючи 09.11.2023 вимогу про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] , позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини, зазначивши, що вважав себе таким, що прийняв спадщину, оскільки доглядав за померлим батьком по день його смерті та доглядав за його спадковим майном після його смерті, а саме житловим будинком [ADDRESS] , а також що йому не було роз`яснено державними органами законодавчих норм щодо встановленого порядку та строку для прийняття спадщини. Однак такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки із копії паспорта позивача, виписок з погосподарських книг та довідки виконкому Кобеляцької міської ради № 17-08-10/13 від 09.01.2023 вбачається, що позивач не проживав з померлим [PERSON] на час відкриття спадщини, натомість, з померлим проживала мати позивача, яка померла у 2011 році. Не надано також доказів того, що позивач після смерті [PERSON] розпорядився будь-яким спадковим майном, здійснював догляд за спадковим будинком чи розпоряжався ним. Не підтвердили зазначених обставин і допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому свідок [PERSON] вказував, що востаннє бачив, що позивач ремонтує щось у домогосподарстві спадкодавця ще до смерті [PERSON] , тобто, відомостей про те, що позивач вчиняв будь-які дії, які можуть бути розцінені як управління або володіння спадковим майном, вказаний свідок не повідомив, свідок [PERSON] будь-якими відомостями з цього приводу не володіє, а свідок [PERSON] , до показань якої суд ставиться критично, оскільки остання є дочкою відповідачки, взагалі заперечувала використання позивачем спадкового майна. Самі по собі посилання на догляд за померлим [PERSON] не є належним доказом постійного проживання позивача з померлим на час відкриття спадщини чи фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, не свідчить про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] . Водночас, жодних доказів здійснення позивачем такого догляду за померлим та управління чи володіння спадковим майном суду не надано. При цьому суд звертає увагу, що з часу смерті спадкодавця [PERSON] минуло понад 20 років, однак до 27 квітня 2023 року з відповідними заявами позивач до нотаріуса не звертався. При цьому, із наданих позивачем у суді пояснень та доданих до справи доказів вбачається, що порядок здійснення спадкоємцем спадкових прав [PERSON] був достеменно відомий щонайпізніше з 2021 року, оскільки він реалізував такі права у належний спосіб щодо спадкового майна матері у 2021 році. Згідно з усталеною судовою практикою, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зокрема такими причинами можуть бути: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі і закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі ЗСУ; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. На підтвердження подібного, позивачем будь-яких належних доказів не подано, із пояснень сторін та показань свідків такі обставини не вбачаються. Разом з тим, відповідно до тієї ж судової практики, не можуть бути визнані поважними причинами такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (постанова ВС у справі № 750/262/20). Тобто, жоден із доказів не свідчить про існування обставин, які б унеможливлювали подання позивачем заяви про прийняття спадщини за законом протягом 20 років з дня смерті спадкодавця. Не ґрунтуються на законі і доводи позивача про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки йому не були роз`яснені норми про порядок та строки прийняття спадщини. Посилання позивача на введення його в оману, зокрема про те, що він вважав, що вони з відповідачкою домовилися про розподіл спадщини після батьків, та посилання на недобросовісні дії його сестри як іншого зі спадкоємців, яка не вказала про наявність іншого спадкоємця, не свідчать ані про поважність причин пропущення ним строку подання заяви про прийняття спадщини, ані про набуття позивачем права на спадкове майно, про яке він зазначає у позові, шляхом управління чи розпорядження ним. Отже, позивачем не доведено ані того, що він прийняв спадщину після померлого [PERSON] , ані того, що строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин. Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення вимог позивача в частині визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Водночас, оскільки відповідно до ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, а позивачем не доведено, що він вчинив такі дії, він вважається таким, що відмовився від спадщини, а тому не набув право власності на спадкове майно. Зважаючи на вказане, залежні від цієї обставини вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спадкової земельної ділянки та похідні вимоги про визнання частково недійсним та скасування державного акту й відповідних реєстраційних записів - є безпідставними. Що стосується вимоги про встановлення факту родинних відносин суд зазначає таке. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності тощо. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлим [INFO] [PERSON] , в цьому конкретному випадку, породжує для позивача виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, то зазначений факт не підлягає встановленню рішенням суду. Що стосується клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає таке. Заявляти вимогу про визнання недійсним державного акту про право власності на землю може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею державного акту про право власності на землю. Тобто, оспорювання акту відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання акту). За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: (а) прямо (стаття 268 ЦК України). Серед переліку вимог, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України), відсутня вимога про визнання недійсним державного акту про право власності на землю; (б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову. Вимога про визнання недійсним державного акту про право власності на землю є «вимогою» у розумінні статей 256, 268 ЦК України. З урахуванням того, що оспорювання акту відбувається за волею відповідної особи, законодавець не передбачив конструкцію нікчемності акту, то на таку вимогу має поширюватися позовна давність. Тобто сутність вимоги про визнання недійсним державного акту про право власності на землю не виключає застосування до неї позовної давності. По своїй суті вимога про визнання недійсним державного акту про право власності на землю не може бути кваліфікована як негаторний позов. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 925/756/19 зроблено висновок, що строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), ЦК України визначено як позовна давність (стаття 256 цього Кодексу). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до частини першої статті 261 цього ж Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. У постанові від 05.09.2022 у справі № 385/321/20 об`єднана палата наголошувала на тому, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій. З огляду на зазначене, оскільки позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності, визнання недійсним і скасування державного акту та реєстраційних записів не підлягають задоволенню за безпідставністю, тобто, позов є необґрунтованим, застосування наслідків спливу строків позовної давності у цьому випадку не потрібне. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою від 19.12.2023 [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання цього позову у розмірі 5543,75 грн на підставі п.1 ч.1, ч.2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене, судовий збір, який підлягав сплаті при поданні цього позову, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed