Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом про стягнення коштів. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Стрийського міськрайонного суду, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду, позивача поновлено на посаді машиніста - інструктора локомотивних бригад дільниці експлуатації локомотивів (ст. Стрий) Виробничого структурного підрозділу Локомотивне депо Львів-Захід» Регіональної філії «Львівська залізниця АТ «Українська залізниця». Таке рішення суду підлягає до негайно виконання, однак відповідачем цього не було зроблено. Відтак, за період затримки виконання рішення суду по справі [PERSON] з 07.02.2023 року по 17.04.2023 року підлягає до виплати 56421,30 грн. Крім цього, при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання вище вказаного рішення суду відраховано кошти у розмірі 46568,62 грн. на підставі Договору-зобов`язання від 01.12.2009 року. Проте згоди на стягнення таких коштів [PERSON] не надавав і так як, на думку позивача, середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітньою платою, вважає протиправним відрахування коштів у розмірі 46568,62 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Відповідач, у особі представника за довіреністю адвоката Бучковського С.В., подав до суду відзив, у якому повністю заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідач виконав свій обов`язок після отримання повного тексу рішення в межах наданих йому процесуальним законом строках, про свідчить виданий АТ «Українська залізниця» наказ №108/ос від 07.04.2023 року. Що стосується стягнення з позивача коштів у розмірі 46568,62 грн. на підставі Договору-зобов`язання від 01.12.2009 року, представник позивача стверджує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою. Крім того, представник відповідача, у заявлено відзиві на позовну заяву, виклав свою незгоду із сумою заявлених понесених позивачем судових витрат, оскільки вважає такі не спів мірними з обсягом виконаної представником позивача роботи. В свою чергу, представник позивача адвокат Манукян М.А., діючи від імені та в інтересах свого довірителя, подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що на оголошенні короткого тексту рішення суду про поновлення позивача на роботі був присутність представник відповідача, а відтак, його була відомо про існування такого рішення та про необхідність його негайного виконання, в частині поновлення на роботі, однак цього обов`язку не було виконано. Також, зазначає, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є елементом структури заробітної плати. Крім того, повідомляє, що сума витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги була обумовлена сторонами, та є пропорційною до виконаних робіт. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамка Р.Т. від 13.11.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання у цій справі - 20.12.2023 року о 16:00 год.. 20.12.2023 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Визначено наступну дату судового засідання, а саме 01.02.2024 року о 10:00 год.. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамка Р.Т. від 30.01.2024 року задоволено клопотання представника відповідача Бучковського С.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. У судовому засіданні, яке відбулося 01.02.2024 року за допомогою відеоконференцзв`язку, оголошено перерву до 11.03.2024 року. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін у справі були вирішені судом у встановленому законодавством порядку. Розгляд справи по суті відбувся 11.03.2024 року . Фактичні обставини справи та оцінка відповідних доказів. Судом встановлено, що згідно копії наказу заступника директора виконавчого Регіональної філії з управління персонщ та соціальної політики Кирди А.М. №293/ос від 13.08.2021, [PERSON] звільнений 14.08.2021 з посади машиніста-інструктора локомотивних бригад на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.02.2023 року часткового задоволено позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинна профспілкова організація дільниці експлуатації тепловозів Львів Локомотивне депо Львів-Захід Вільної профспілки машиністів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зокрема, визнано незаконним та скасувано наказ (розпорядження) №293/ос від 13.08.2021 про звільнення [PERSON] з посади машиніста - інструктора локомотивних бригад дільниці експлуатації локомотивів (ст. Стрий) Виробничого структурного підрозділу Локомотивне депо Львів-Захід» Регіональної філії «Львівська залізниця АТ «Українська залізниця» з 14 серпня 2021 року, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, а також вирішено поновити [PERSON] на посаді з 15 серпня 2021 року. Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 22.05.2023 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~Відтак, згідно наказу №108/ос від 07.04.2023 року [PERSON] поновлений на займаній посаді та приступив до роботи 18.04.2023 року. Факт ознайомлення позивачем із даним наказом підтверджується наявним його підписом під ним від 18.04.2023 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки №184 від 23.08.2023 року, виданої ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.02.2023 у справі №456/4719/21 [PERSON] нараховані кошти, а саме у квітні 2023 року позивачу нараховано 17 171.70 грн. та з врахуванням всіх податків та зборів отримано ним суму в розмірі 13 479,78 грн., згідно платіжного доручення №234669 від 27.04.2023 року та у липні 2023 року позивачу нараховано 298 460,50 грн. та з врахуванням всіх податків та зборів отримано ним суму в розмірі 193 692,06 грн., згідно платіжного доручення №456754 від 31.07.2023 року. Норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Згідно з пунктом 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства»). За загальним правилом, наведеним у ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, з також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Так, згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних компенсаційних виплат. Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу. виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. У відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Так, у Рішенні від 15 жовтня 2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Висновок суду. За встановлених у судовому засіданні обставин справи та перевірки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовна вимога про стягнення компенсації за період затримки виконання рішення суду у розмірі 56\~421, 30 грн. підлягає задоволенню, оскільки відповідачем було відомо про наявність такого рішення з моменту оголошення його короткого тексту у судовому засіданні. Відтак, відповідач повинен був, не очікуючи на повний отримання повного тексту рішення суду, виконати таке. При цьому, позовна вимога про стягнення грошових коштів в розмірі 46\~568, 62 грн., як безпідставно стягнутих з позивача, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що [PERSON] було підписано Договір-зобов`язання на позику від державного від державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» в сумі 500 000 грн. Відповідно до п.2 даного зобов`язання позивач зобов`язався сплачувати позику щомісячно рівними частинами на протязі 11 років, починаючи з 01.02.2013 року по 01.02.2030 року по 2450.98 грн., шляхом утримання його заробітної плати. Так, згідно усталеної судової практики, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право отримання якої виникло у прогул у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення коштів підлягають до часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від стати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Проаналізувавши вищезазначену норму законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. При цьому,\~позивачем понесені\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 10\~000\~грн.. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги укладеного із адвокатом Манукян М.А., додаток №2 до даного договору, квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 27.08.2023 року та розрахунок витрат на правову допомогу від 27.08.2023 року. Однак, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц). Відтак, суд вважає, що сума понесених витрат, яка була заявлена позивачем, є не пропорційною до обсягу робіт, які були надані представником позивача, а тому вважає за доцільне прохання позивача про стягнення у його користь з відповідача судові витрати задовольнити частково, шляхом стягнення половини заявленої суми 5\~000 грн..

Outcome: approved