Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

28.11.2023 року року позивач в особі представника адвоката Кара Ю.М., звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовую тим, що [PERSON] народився [INFO] у м. Пологи, Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.2005 року. Його батьками є [PERSON] і [PERSON] . До досягнення [PERSON] повноліття, [PERSON] стягувала з відповідача аліменти на утримання дитини. На даний час [PERSON] досяг повноліття, але продовжує навчатися на І курсі Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана, за освітньою програмою Міжнародна економіка, за спеціальністю «Економіка». Термін зарахування на навчання до університету 01.09.2023 року. термін закінчення навчання університету 30.06.2027 р. Коштів на покриття витрат пов`язаних із навчанням, відповідач не надає. [PERSON] навчається на денній формі навчання у м. Київ, що потребує витрат на проїзд до місця навчання, оплату гуртожитку. Також у зв"язку з тимчасовою окупацієї м. Пологи Запорізької області, Позивач разом зі своєю матірью переїхали до міста Запоріжжя, де змушені орендувати житло. Для повноцінного навчання Позивачу необхідно нести витрати на придбання одягу, взуття, необхідної літератури, зошитів, комп`ютерної техніки такої як ноутбук та принтер та іншого приладдя. Після вступу до Вишу Потреби Позивача значно зросли. Зокрема, позивач навчається додатково з репетитором англійської мови, та автошколі, що потребує додаткових витрат на придбання підручників, зошитів з англійської мови та послуг репетитора. Позивач не працює, не має власних доходів, а тому потребує матеріальної допомоги. Наразі щомісячні витрати Позивача на харчування, оренду житла, проїзд, купівлю одягу та взуття, засобів гігієни, оплата інтернету тощо, становить 10 000 грн. Всі ці витрати покриває його матір, [PERSON] . Відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, інших утриманців не має. На даний час стягнення аліментів припинено, оскільки позивач досяг повноліття, при цьому відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину поки він продовжує навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, [PERSON] , який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, отже має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1\\4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення ним 23-х років. Просив суд стягнути з [PERSON] ,\~ [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь Позивача, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти в розмірі частки від доходу відповідача починаючи з дня звернення з даним позовом до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років, в тому числі в межах суми за один місяць негайно. Представник позивача, адвокат Кара Ю.М. в судовому засіданні підримала позов, наполягала на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1\~ст.\~280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши думку представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] народився [INFO] у м. Пологи, Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.2005 року, батьками зазначено є [PERSON] \~ і [PERSON] . Станом на час звернення до суду, [PERSON] досяг повноліття, але продовжує навчатися на І курсі Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана, за освітньою програмою Міжнародна економіка, за спеціальністю «Економіка». Термін зарахування на навчання до університету 01.09.2023 року, термін закінчення навчання університету 30.06.2027 рік. Позивач та його мати, [PERSON] не мають фінансової спроможності забезпечити витрати пов`язані із навчанням, відповідач у добровільному порядку допомоги не надає. З причини\~ оголошення воєнного стану та\~ у зв"язку з тимчасовою окупацієї м. Пологи Запорізької області, Позивач разом зі своєю матірью переїхали до міста Запоріжжя, де змушені орендувати житло. Для повноцінного навчання Позивачу необхідно нести витрати на придбання одягу, взуття, необхідної літератури, зошитів, комп`ютерної техніки такої як ноутбук та принтер та іншого приладдя, тощо. Після вступу до вищого навчального закладу потреби позивача значно зросли. Наразі, всі витрати пов`язані із утриманням позивача несе його мати, [PERSON] .\~ Відповідно до ксерокопії паспорта місце реєстрації Позивача зазначено: [ADDRESS] [PERSON] , буд. 20, що відноситься територіально до Пологівського району Запорізької області. Згідно довідки ВПО від 24.03.2022, де фактичним місцем проживання\\перебування позивача вказана адреса: [ADDRESS] , що відноситься до Жовтневого району м. Запоріжжя. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Згідно з пунктом 9 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (в редакції, яка була чинна до 15.08.2017 включно), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту,посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1. 09.08.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 579 Про внесення зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, якою внесено зміни до пункту 9 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Разом із цим, згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених устатті 1 цього Закону. Таким чином, правила підсудності не порушено, справа підлягає розгляду Жовтневим районним судом м.Запоріжжя. Відповідно до\~ст.11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Аналіз ст.ст. 199, 200СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання повнолітніх дочки, сина, повинні бути достатніми і, разом із тим, співмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] , син відповідача [PERSON] \~є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач у добровільному порядку допомоги не надає, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, а відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Статтею 201 СК України визначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Згідно вказаної норми до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Як слідує з матеріалів справи, позивач [PERSON] є повнолітнім, а тому зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме - з 28.11.2023 року. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити дату закінчення [PERSON] навчання. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання ним освіти, граничний термін сплати аліментів, визначений ст. 199 СК України, змістом позовних вимог. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина до дати закінчення навчання, а за умови продовження останнім навчання - до досягнення 23 років. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки в даних правовідносинах позивач звільнений від сплати судових витрат і відсутні інші особи, які їх понесли, судові витрати необхідно стягнути із відповідача у розмірі 1211 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: approved