Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

[PERSON] 20 жовтня 2023 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони з 2009 року перебували у стосунках без реєстрації шлюбу від яких у них народилось троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З моменту початку військової агресії Росії проти України, в березні 2022 року [PERSON] організував поїздку [PERSON] разом з малолітніми дітьми спочатку до Республіки Польща, де позивач їх зустрів, організував спільне проживання за програмою підтримки біженців з України уряду Республіки Польща до травня 2022 року. У подальшому [PERSON] спільно з дітьми та [PERSON] переїхали у Сполучене Королівство Великої Британії, а пізніше до Шотландії, де оформив документи для спільного проживання за програмою підтримки біженців з України урядом Шотландії. Згодом [PERSON] залишала дітей на самоті і була відсутня до 2 тижнів не попереджаючи нікого про це. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти залишились проживати разом із батьком та станом на день подання цього позову, діти перебувають на утриманні [PERSON] та проживають з ним. Тому позивач просить, визначити місце проживання дитини разом із ним. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2023 року указана цивільна справа передана для розгляду судді Батмановій В.В. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 11.01.2024 об`єднано в одне провадження разом з цією справою справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю, в обґрунтування вказаного позову позивач посилалась на те що, вона з відповідачем весь час мешкали окремо, а діти від народження проживали разом з [PERSON] та спільно зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2023 по справі 201/8220/22 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання 3 спільних дітей. [PERSON] ухилявся від сплати аліментів та за ним утворилася заборгованість у розмірі 822410,33 грн. [PERSON] з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я дітей разом з ними поїхала за кордон, де тимчасово перебуває у готелі Mercure, м. Інвернесс (Великобританія), де також тимчасово перебував відповідач, проте в окремих апартаментах. З метою штучної зміни сімейного становища, що впливає на право отримання аліментів, [PERSON] 07.10.2023 вивіз дітей із вказаного готелю у невідомому напрямку без можливості зв`язатися з ними. [PERSON] зверталася до правоохоронних органів Шотландії та Канади з метою повернення дітей та вважає, що рішення вказаних органів розділяють її позицію щодо даного спору. У зв`язку з вказаним просила про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з посиланням на надані під час розгляду справи докази просив задовольнити позовні вимоги та відмовити у вимогах [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю. [PERSON] та її представник проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком заперечували з посиланням на докази наданими ними під час розгляду справи, просили відмовити в задоволенні вказаного позову. Підтримали вимоги позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю, просили його задовольнити з підстав у ньому викладених. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком підлягає задоволенню на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2009 року перебували у стосунках без реєстрації шлюбу від яких у них народилось троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вказане не заперечується сторонами, а відтак не потребує доведенню. З моменту початку військової агресії Російської Федерації проти України сторони з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я дітей разом з ними поїхала за кордон, де перебували у готелі « [INFO] », який розташований за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2023 року, після виїзду [PERSON] в Україну у зв`язку із сімейними справами, діти перебувають разом з батьком. [PERSON] в своїх запереченнях та у судових засіданнях зазначає, що діти перебувають під емоційним тиском батька, почувають себе не комфортно, перебувають у пригніченому стані, проте, суд критично сприймає доводи [PERSON] в цій частині, оскільки це спростовується довідками КЗ «Дніпропетровський центр Соціально-психологічної допомоги» від 11.12.2023 та від 12.02.2024. Спеціалістами центру зазначається, що [PERSON] опікується дітьми є для них авторитетом, забезпечує базові потреби дітей, потреби у навчанні, спілкуванні, відпочинку та дозвіллі, позитивно впливає на їх розвиток, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу. Батько не перешкоджає спілкуванню дітей з матір`ю [PERSON] , спілкування між дітьми та батьком доброзичливе та позитивно забарвлене, дітям комфортно разом з ним. Також визначено, що батько має усі підстави психологічного характеру для проживання дітей разом з ним, діти з батьком перебувають в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі, спілкування з батьком не несе риси психотравмуючих подій для них. Крім того, у довідці наданій [PERSON] КЗ «Дніпропетровський центр Соціально-психологічної допомоги» від 06.03.2024 визначено, що за для психологічного здоров`я та в інтересах дітей обом батькам необхідно налагодити спілкування та встановити конструктивні методи і тактики виховання дітей, побудовані на узгодженій взаємодії батьків, в конструктивному та позитивному руслі без подвійних батьківських установок та маніпулювання. Також в судовому засідання був допитаний свідок [PERSON] , який є сином [PERSON] , який не надав суду будь-яких показів, які б стосувались предмету позову, свідчення носили суб`єктивний та оціночний характер та не ґрунтувалось на фактах. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства») Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). Отже при постановленні рішення судом враховані всі висловлені думки, що були висловлені дітьми органам опіки та піклування та спеціалістам КЗ «Дніпропетровський центр Соціально-психологічної допомоги». Згідно висновку Адміністрації соборного району Дніпровської міської ради № 5/6-9 від 24.01.2024 встановлено за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] . 14.02.1976. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а також забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як і з статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Щодо посилань [PERSON] та її представника на процесуальні рішення, постановлені правоохоронними органами Шотландії та Канади, суд вважає за необхідне зазначити про те, що критично ставиться до цих доводів, оскільки висновки були зроблені без повного та всебічного вивчення ситуації, що склалася та з врахуванням доводів і міркувань лише [PERSON] . Також суд вважає за необхідне наголосити, що дитина не може бути залишена у небезпечній для її фізичного та психічного здоров`я ситуації. Отже, серед інших обставин, що мають істотне значення, судам слід досліджувати безпекову ситуацію та обмеження, пов`язані із проведенням бойових дій та їх наслідками. При цьому сам факт запровадження на території України воєнного стану не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків, зокрема з тим, який проживає за межами України. Слід звернути увагу, що результатами розгляду у касаційному порядку справи № 750/9620/20 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про визначення місця проживання дитини з матір`ю. У той же час аргумент матері про те, що після початку бойових дій на території м. Чернігова у 2022 році вона пропонувала вивезти сина за межі України, однак батько відмовився передати їй дитину, не був оцінений судом апеляційної інстанції як такий, що свідчить на користь проживання дитини з матір`ю. При вирішенні іншого спору між батьками про визначення місця проживання дитини (справа № 344/7865/21) суди не надали перевагу матері, яка після початку на території України широкомасштабних бойових дій проживає на території Німеччини, визначивши, за результатами оцінки доказів та інтересів дитини, її місце проживання з батьком на території України. Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 953/6251/21, скасовуючи постанову Харківського апеляційного суду про повернення дитини до місця постійного проживання в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, зазначив, що воєнний стан продовжується у зв`язку з тим, що агресія проти України триває, але у цьому конкретному випадку, з урахуванням обставин справи, найкращим інтересам дитини відповідає перебування дитини разом з матір`ю, оскільки позивач не надав доказів на спростування «серйозного ризику» для дитини в разі її повернення до держави її місця постійного проживання до вивезення матір`ю в Україну. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також створення позивачем належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] разом із батьком - [PERSON] [INFO] , оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Рекомендацією Rec (2006) 19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши зібрані у справі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а відтак в задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відтак суд, за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку не присуджувати до стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом даної справи.

Outcome: approved