Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~суду з\~даним позовом,\~який мотивує\~тим,\~що вона з 1972 року є власником будинку який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 13.07.2007 року видано свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно, а саме вищезазначений будинок, який належить на праві приватної власності їй. 09.08.2007 року право власності на будинок за нею зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. В той же час рішенням 14 сесії 21 скликання Жуківської сільської Ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 24.09.1993 передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,04 га для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка розташована на території житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить саме їй та якій присвоєно кадастровий номер 5920983600:01:000:0214. 09.02.2008 року [PERSON] на підставі вище зазначеного рішення видано державний акт на право власності на земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,994 га, кадастровий номер 5920983600:01:000:0214, серія ЯЕ №397794. Вище вказане, порушує її права та принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. [INFO] в с. Жуківка Буринського (Конотопського) району Сумської області помер [PERSON] , а спадкоємцем його майна стала [PERSON] . Враховуючи зазначене, [PERSON] просить суд визнати недійсним та скасувати рішення 14 сесії 21 скликання Жуківської сільської Ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 24.09.1993 «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність та користування» в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,04 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] , а також визнати недійсним, виданий [PERSON] , державний акт на право власності на вказану земельну ділянку та скасувати реєстрацію в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 19.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Анохіна О.В. копію спадкової справи за номером у нотаріуса 252/2016 (номер у Спадковому реєстрі 59659329), заведеної 18.10.2016 року після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 19.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Від представник позивача - адвоката Спасьоненка О.В. до суду надійшла заява в якій він просив провести судове засідання у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій позовні визнала повністю та просила судовий розгляд провести у її відсутність. Відповідач Буринська міська рада була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак її представник в судове засідання не з`явився та подав заяву про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень за наявності підстав для задоволення позову, встановлених судом. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що\~згідно свідоцтва про одруження [PERSON] , 1946 року народження та [PERSON] , 1949 року народження, одружились 02.10.1971 року, про що було складено актовий запис №11, після реєстрації одруження присвоєно прізвища: чоловікові " [PERSON] ", дружині " [PERSON] " (а.с.43). [PERSON] 13.07.2007 року виконавчим комітетом с. Жуківка, Буринський район, Сумська область видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , а саме на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м. (а.с.6). Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССЕ №217539 виданого 09.08.2007 року КП «Буринське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер 19861823 (а.с.7). У позовній заяві [PERSON] вказує, що власником вищевказаного будинку вона стала в 1972 році, тобто після укладення нею шлюбу із [PERSON] . Право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] також під час перебування у шлюбі. Відповідно до статті 60 СК України (в редакції чинній на момент реєстрації за позивачкою права власності на житловий будинок) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст.57\~СК України\~передбачено,\~що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)\~майно,\~ набуте\~ нею,\~ ним\~ за\~ час\~шлюбу,\~ але\~на підставі\~договору дарування\~або в\~порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте одним із подружжя під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Жодних доказів які б спростовували презумпцію спільності майна подружжя щодо житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , позивачкою не надано. Згідно Архівного витягу з рішенням 14 сесії 21 скликання Жуківської сільської Ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 24.09.1993 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність та користування» [PERSON] передано у приватну власність чи користування земельну ділянку площею 0,20 га, в тому числі для ведення особистого господарства 0,16 га та 0,04 га для обслуговування житлового будинку (а.с.8). На підставі\~вказаного рішення\~сільської ради\~ [PERSON] \~було видано\~Державний акт\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії ЯЕ\~ №397794\~від 09.02.2008\~року,\~зареєстрований в\~Книзі записів\~реєстрації державних\~актів на\~право власності\~на землю\~та на\~право постійного\~користування землею,\~договорів оренди\~землі за\~№010862700092,\~згідно якого\~він є власником земельної ділянки площею 0,994 га, яка розташована в [ADDRESS] для індивідуального житлового будівництва (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 343/2166/15-ц. Відповідно до статей 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України (у редакції, що діяла на час видачі оскаржуваного державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18). З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття Жуківською сільською радою оспорюваного рішення від 24.09.1993 року про передачу [PERSON] земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] , право власності на житловий будинок, який знаходиться за вказаною адресою, за позивачкою зареєстровано не було, а тому вказаним рішенням її права та законні інтереси не порушувались. В подальшому, чоловік позивачки [PERSON] на підставі раніше прийнятого Жуківською сільською радою рішення від 24.09.1993 року отримав Державний акт\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії ЯЕ\~ №397794,\~виданий 09.02.2008\~року,\~яким посвідчувалось\~його право власності на земельну ділянку, площею 0,994 га, яка розташована в [ADDRESS] для індивідуального житлового будівництва. Таким чином, реєстрація за позивачкою [PERSON] права власності на житловий будинок за вказаною адресою, не свідчать про незаконність прийняття зазначеного рішення сільської ради та виданого на його підставі державного акту, а тому підстави для визнання їх недійсними та скасування відсутні. Разом з цим, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер в с. Жуківка, Буринський район, Сумська область, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно довідки\~Жуківської сільської\~ради Сумської\~області №438\~від 13.09.2016, яка містяться в матеріалах спадкової справи витребуваної судом у приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Сумської області Анохіна О.В., [PERSON] дійсно був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] і помер [INFO] . На день смерті разом з [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала дружина [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] сільська рада не посвідчувала (а.с.50). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Сумської області Анохіна О.В. та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,660 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Жуківської сільської ради Буринського району Сумської області, кадастровий номер: 5920983600:09:002:0150, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ №703613, виданого 02.08.2002 року Жуківською сільською радою Буринського району Сумської області, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №113, вбачається з заяви та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.36, 63). Спадкоємці першої черги, згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, дружина спадкодавця [PERSON] та дочка [PERSON] подали до органів нотаріату заяви, якими від спадщини відмовилася (а.с.44) Таким чином, позивачка [PERSON] мала можливість оформити право власності на частину, належної [PERSON] , спірної земельної ділянки в порядку спадкування, однак від свого права відмовилась. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57),\~\~від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. З огляду на те, що [PERSON] пред`явила вимоги про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, а також визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту її прав є неефективним, оскільки не відновлює прав позивачки на спірну земельну ділянку та цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed