Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог. 14.12.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2020. Шлюб зареєстрований Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №951. Подружнє життя не склалося через протилежні погляди на спільне проживання та ведення спільного господарствам, на ґрунті чого між ними виникали суперечки, зникла повага один до одного, щирість почуттів, взаєморозуміння. Крім того, відповідачка не мала наміру проживати в Україні. Вони припинили подружні відносини, які не підтримують тривалий час, спільного господарства не ведуть, місцеперебування відповідачки йому невідоме. До зустрічі з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] , з якою у них [INFO] народився син [PERSON] , та, як йому стало відомо пізніше, [INFO] народився син [PERSON] . На даний час він проживає з [PERSON] , з якою має намір зареєструвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, не заперечив заочному розгляду справи. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] , яка не має зареєстрованого місця проживання в Україні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності суду не надала. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 14.12.2023 позивач звернувся до суду з даним позовом. Після отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про відсутність відомостей про місце проживання [PERSON] , 19.12.2023 суд постановив ухвалу про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності, оскільки сторони є іноземними громадянами, уклали шлюб в Україні, місце проживання відповідачки не відоме, подружжя малолітніх та неповнолітніх дітей не має, а справи про розірвання шлюбу розглядаються за місцем проживання відповідача. 24.01.2024 Верховний Суд постановив ухвалу, якою відмовив у визначенні підсудності справи, повернувши її Шепетівському міськрайонному суду. 08.02.2024 справа надійшла до Шепетівського міськрайонного суду. 09.02.2024 суд постановив ухвалу, якою надав позивачу строк для усунення недоліків, запропонував надати суду відомості на підтвердження того, що справа підсудна Шепетівському міськрайонному суду, визначені ст. 28 ЦПК України, а саме: відомості про місцезнаходження майна відповідачки; про останнє зареєстроване місце проживання або перебування відповідачки в Україні, чи постійного її заняття (роботи); відомості про наявність домовленостей подружжя про розгляд справи за місцем проживання позивача. 13.02.2024 до суду надійшла заява позивача [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено ксерокопію спільної заяви сторін від 25.09.2020 щодо домовленості подружжя про розгляд справи за місцем проживання позивача, а також заяву про розгляд справи у відсутності позивача. 14.02.2024 суд відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду на 04.03.2024. 04.03.2024 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у зв`язку з тим, що відповідачка, повідомлена про дату, час і місце судового засідання, шляхом опублікування оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) чи місце роботи якої не відоме, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив не подала. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином Туркменістану та має посвідку на тимчасове проживання в Україні. Відповідачка [PERSON] є громадянкою республіки Узбекистан, не має зареєстрованого місця проживання (перебування) в Україні, фактичне місце проживання (перебування) не відоме. 11.08.2020 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №951. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач зареєстрований в [ADDRESS] . Звертаючись до суду, позивач зазначив, що спільне господарство з відповідачкою не ведуть, відносини не підтримують, сім`я розпалась, примирення неможливе. Позивач перебуває у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] , з якою у них [INFO] народився син [PERSON] , та [INFO] - син [PERSON] . Перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, з якою не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, порушує його право на реєстрацію шлюбу із [PERSON] , з якою проживають як фактичне подружжя та виховують спільних дітей. Відповідно до спільної\~заяви сторін\~від 25.09.2020\~подружжя домовилося\~про розгляд\~справи за\~місцем проживання\~позивача. Встановлені судом обставини підтверджуються: посвідкою на тимчасове проживання [PERSON] в Україні, паспортом громадянина Туркменістану на ім`я [PERSON] , , довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , довідкою про присвоєння РНОКПП [PERSON] , копією паспорта громадянки республіки Узбекистан [PERSON] , свідоцтвом про шлюб, копіями свідоцтв про народження дітей, актами про фактичне проживання без реєстрації, заявою від 25.09.2020. Застосовані норми права. Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами\~Загальної Декларації Прав Людини, Конституції України, Сімейного кодексу України та Закону України «Про міжнародне приватне право». Так,\~статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини\~визначено, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній i повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним i основним осередком суспільства i має право на захист з боку суспільства та держави. Таке положення міжнародно-правової норми повністю відповідає змісту\~статті 51 Конституції України, якою регламентовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Такі ж положення містить\~ст.24 Сімейного кодексу України, відповідно до якої \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3\~ст.105\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення (ч.2 ст.112 СКУ). Згідно ч.2\~ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, регламентується нормами Закону України «Про міжнародне приватне право». За змістом статті 2 цього Закону, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів. \~ \~ \~ \~Статтею 26 Конституції України\~закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Отже, іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини (частина 2 статті 3 Закону\~України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається розділом ХІ Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до змісту статей 496 та 497 іноземці мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів за правилами, визначеними цим кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, із процесуальними правам та обов`язками нарівні з фізичними та юридичними особами України, крім випадків, передбачених діючим національним та міжнародним законодавством. Згідно із\~пунктом 7 статті 76 Закону\~України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Мотиви та висновки суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, засади шлюбу, особисті немайнові права і обов`язки подружжя, підстави їх виникнення та зміст визначаються Сімейним кодексом України, метою якого, зокрема, є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Таким чином, можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення кожного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя. Оскільки укладення шлюбу здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені. Оскільки сторони у 2020 році на відповідних законних підставах проживали на території України, де зареєстрували шлюб, а також за спільною заявою від 25.09.2020 домовилося про розгляд справи за місцем проживання позивача, справа про розірвання шлюбу підсудна національному суду, тобто Шепетівськомпу міськрайонному суду Хмельницької області. \~ \~ \~ \~Судом з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, відсутність у них спільних дітей, в т.ч. неповнолітніх, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подружні відносини між сторонами припинилися, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, та суперечить їх інтересам, зокрема інтересам позивача, який має намір зареєструвати шлюб із іншою жінкою, з якою мають двоє малолітніх дітей. Враховуючи небажання позивача відновити сімейні відносини із відповідачкою, а також відсутність наявних перешкод для розірвання шлюбу, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Обговорюючи питання щодо можливості вжиття заходів, передбачених частиною 1 статті 111 Сімейного кодексу України щодо примирення подружжя, суд приймає до уваги, що жоден з них такого бажання не виявив, до суду із відповідним клопотанням не звертався,, а тому враховуючи конкретні обставини справи не знаходить підстав для застосування такого заходу. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги, що між сторонами спорів про поділ сумісного майна не має, оскільки таке майно відсутнє. Розподіл судових витрат. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає відшкодування понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного, ч.1 ст.110, ст.112, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved