Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

У липні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно з останніх на свою користь заборгованість: - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 25 362,27 грн; - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 572,65 грн; - за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22 793,56 грн; - за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 28 708,99 грн; - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн; - судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є споживачами централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає їм позивач за адресою: [ADDRESS] . Від наданих послуг у встановленому чинним законодавством порядку відповідачі не відмовлялися, претензій щодо неотримання чи ненадання послуг не подавали, своєчасно не сплачували кошти за надані позивачем послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим, станом на 01 травня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 51 502,55 грн. Крім того, на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатків до нього, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, що утворилась до 01 травня 2018 року у сумі 46 934,92 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31 січня 2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому його представник зазначає, що позов є необґрунтованим, оскільки з доданих до матеріалів справи доказів неможливо встановити перелік наданих послуг, обсяг та об`єм спожитих послуг відповідачем, порядок та підстави розрахунку суми заборгованості, періоди нарахування комунальних послуг. Вважає, що позивачем не надано договору або його копії № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», розрахунок заборгованості по складовим наданих послуг за період її виникнення до 01 травня 2018 року та з 01 травня 2018 року, договір або його копії про надання послуг в редакції з Газети «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (451) та від 28 березня 2019 року № 34 (5058), що свідчить про неналежність доказів, наданих позивачем в обґрунтування позову. Крім того, між позивачем та відповідачем не укладався будь-який договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Сам лише факт підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води не свідчить про надання послуг позивачем, оскільки відповідачем послуги з гарячого водопостачання не споживались, зокрема, квартирі встановлено бойлер, а відсутність показників лічильника підтверджує відсутність споживання послуги відповідачем. Так, на квартирному лічильнику постачання гарячої води № 067891 зафіксовані показники 0140189 та станом на 25 січня 2022 року відповідач звернувся до Центру комунального сервісу із заявою для проведення процедури зняття показників лічильника, яка може бути проведена до одного місяця. Також, позивачем не надано жодного доказу надання послуг централізованого опалення за формою «Відомості реєстрації параметрів теплоспоживання» з підписами споживачів і балансоутримувача, тобто відсутні докази звіряння показань лічильника у встановленому чинним законодавством порядку. Окрім того, доданими доказами не підтверджено надання послуг з постачання гарячої води, зняття показників лічильника гарячого водопостачання, а також прийняття даного лічильника на баланс позивача. Водночас, відповідач є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , іншим співвласником є [PERSON] , яка проживає разом з ним у квартирі, тому подання позову до одного співвласника є безпідставним. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити в задоволенні позову. 07 лютого 2022 року до суду надійшла заява представника [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій зазначила, що позов подано до суду 16 липня 2021 року, тому строк позовної давності починається з 16 липня 2018 року та закінчується 16 липня 2021 року, однак вимога позивача стосується періоду, який перевищує позовну давність, а саме заборгованість за послуги спожиті до 16 липня 2018 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. З огляду на викладене, просила застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості до 16 липня 2018 року. 02 травня 2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, яка судом була залишена без розгляду в порядку, передбаченому статтею 126 ЦПК України, у зв`язку з тим, що подана після спливу строку, встановленого судом для подачі відповіді на відзив, з клопотанням про поновлення строку на її подання сторона позивача не зверталася. Крім того, 02 травня 2021 року представником позивача подано до суду клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача - [PERSON] , яка є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , яке ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 28 листопада 2022 року задоволено. У цьому ж клопотанні позивачем було уточнено позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості. Заперечення відповідача [PERSON] на відповідь на відзив від 16 травня 2022 року, відповідь позивача на заперечення від 13 червня 2022 року, заперечення відповідача на відповідь позивача на заперечення від 20 червня 2022 року, відповідь позивача на заперечення відповідача від 05 липня 2022 року, заперечення відповідача щодо відповіді позивача на заперечення від 01 серпня 2022 року залишені судом без розгляду в силу положень статті 126 ЦПК України, оскільки вони були подані після відповіді на відзив, яка як було встановлено судом була подана з пропуском процесуального строку, тобто є такими, що подані після спливу процесуального строку, встановленого судом та чинним законодавством для їх подачі. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду. 26 січня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] , в яких вона навела обставини аналогічні тим, що були викладені у відзиві, додатково зазначивши, що дата отримання права вимоги позивачем за договором відступлення прав вимоги не є датою початку позовної давності для нового кредитора, який отримав право вимоги на тих самих підставах, що існували у первісного кредитора. 08 лютого 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких представник навела обставини аналогічні тим, що були викладені у позові. Крім того, до вказаних пояснень додано детальний розрахунок заборгованості, однак судом він не приймається до розгляду, оскільки не поданий у встановлений законом строк. Зокрема, частинами першою, четвертою статті 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Як встановлено судом, детальний розрахунок не був поданий позивачем разом з позовною заявою, про неможливість його подання зазначено також не було, тобто судом не встановлено поважних причин не подання такого доказу у встановлений законодавством строк. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять її заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги, підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванова-Штундер Х. О. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 3 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація . Частинами першою-другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Суд установив, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М. Таким чином встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачаються позивачем за вказаною адресою. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 01 травня 2021 року, починаючи з 01 травня 2018 року утворилась заборгованість, яка становить 51 502,55 грн Крім того, судом установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, згідно з яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або до Додатку № 2 до договору цесії позивач прийняв право вимоги про стягнення заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] до [PERSON] за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 25 362,27 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 21 572,65 грн. За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина сьома статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог вищевказаного Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі статтею 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 03 квітня 2019 року). Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Судом установлено, що відповідачі, яким на праві власності належить вищевказана квартира, будучи споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, від отримання яких у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, не виконували покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого станом на 01 травня 2021 року виникла заборгованість, а саме: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в сумі 25 362,27 грн та в сумі 21 572,65 грн - за послуги з централізованого постачання гарячої води; за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в сумі 22 793,56 грн та в сумі 28 708,99 грн - за послуги з централізованого постачання гарячої води. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості до травня 2018 року, з якого можливо встановити з якого періоду виникла заборгованість та розмір щомісячного платежу по двом наданим послугам. Враховуючи, що право власності на вищевказану квартиру у відповідачів виникло 10 листопада 2006 року, а суд позбавлений можливості здійснити обрахування заборгованості за період з листопада 2006 року до травня 2018 року, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період до 01 травня 2018 року задоволенню не підлягають. Водночас, судом критично оцінюються посилання представника відповідача на те, що у нього протягом спірного періоду був встановлений лічильник постачання гарячої води № 067891, а також у квартирі встановлений бойлер, тому ним не споживалися послуги з гарячого водопостачання, у зв`язку з чим, ним не подавалися показники лічильника та нарахована заборгованість за послуги гарячого водопостачання є безпідставною, з огляду на нступне. Відповідно до пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Згідно з пунктом 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Так, з акта № 2300081 опломбування вузла розподільного обліку гарячої води № 201516337 від 15 січня 2024 року вбачається, що датою повірки є 24 січня 2022 року та цим актом встановлено наявність у відповідачів в квартирі власного бойлера. Разом з тим, стороною відповідача зазначалося про те, що у спірний період у нього був встановлений вузол розподільного обліку гарячої води № 067891, проте будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, окрім фото лічильника з таким номером, до суду надано не було. Крім того, позивачем було направлено лист відповідачу, в якому зазначено про необхідність надання наступних документів: акту встановлення індивідуального лічильника № 067891, акту демонтажу вказаного лічильника з його показаннями на дату проведення таких робіт, свідоцтва про проходження демонтованим лічильником № 067891 чергової державної метрологічної повірки, показань квартирного засобу обліку гарячої води № 067891 на травень 2018 року, підтверджених сплаченими квитанціями, акт встановлення індивідуального лічильника № 201516337, з метою коригування нарахувань за послугу з централізованого постачання гарячої води відповідно до фактичних показань демонтованого лічильника № 067891, однак відповідачем вказані документи надані не були, що позбавило позивача можливості провести перерахунок. Таким чином, судом встановлено, що лічильник № 201516337, який обліковується наразі у квартирі за адресою: [ADDRESS] не співпадає із номером лічильника № 067891, який за твердження відповідача був наявний у квартирі в спірний період, будь-яких належних доказів (актів встановлення, повірки тощо) того, що такий лічильник був дійсно встановлений у вказаній квартирі матеріали справи не містять. Крім того, відсутні докази того, що показники лічильника не змінювалися як підтвердження того, що він не користувався наданими послугами, оскільки ним не передавалися показники лічильника позивачу, тому нарахування позивачем вартості послуг за показаннями будинкових засобів обліку відповідає нормам чинного законодавства. Твердження сторони відповідача про те, що позивачем не підтверджено належними доказами факт надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання є безпідставними, оскільки будинок, в якому знаходиться квартира відповідачів підключений до мереж централізованого опалення, будь-яких заяв про відмову від постачання таких послуг, неналежну якість чи ненадання таких послуг відповідачі не подавали, тому в силу положень публічного договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, розміщеного в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) та норм чинного законодавства, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджена діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, а споживач їх отримує та оплачує відповідно до виставлених рахунків. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованості за отримані комунальні послуги за період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2021 року у загальному розмірі 51 502,55 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість з відповідачів в рівних частинах, а не солідарно як просить позивач, оскільки співвласники зобов`язані брати участь в утриманні та управлінні належним їм майном відповідно до частки у праві спільної часткової власності, у свою чергу, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України). Як встановлено судом, договори між сторонами, які б передбачали солідарну відповідальність не укладались. Крім того, законодавством не передбачена солідарна відповідальність співвласників за несплату комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду, встановлено, що у відповідачів наявна заборгованість за надані позивачем житлово-комунальні послуги з 01 травня 2018 року, що не спростовано належними та допустимими доказами. Водночас, представником відповідача було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості до 16 липня 2018 року, проте суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги, у зв`язку з тим, що судом не встановлено підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року, позовна давність не підлягає застосуванню у цій справі. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача 33 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. В додатках до позовної заяви міститься квитанція від 18 травня 2021 року, з якої вбачається сплата 33 грн за отримання відомостей з державного реєстру речових прав. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів в рівних частинах на користь позивача витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 1 180,40 грн.

Outcome: partial