Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

07.09.2023 представник АТ «Ідея Банк» звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 109067,49 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.03.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №С-208-014091-21-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 50000 грн. Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору. Останній платіж/зарахування по кредитному договору відповідачем здійснено 31.05.2022. Відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 26.07.2023 утворилась заборгованість в розмірі 109067,49 грн., яка складається із наступного: основний борг - 49601,75 грн., прострочений борг - 15609,26 грн., прострочені проценти - 43856,48 грн. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 26.07.2023. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06.06.2023. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідача будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір банку. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою від 08.09.2023 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 12.10.2023 відповідачем [PERSON] подано до суду клопотання про зменшення розміру прострочених відсотків, в якому, покликаючись на ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України (щодо стягнення неустойки), просить стягнути з нього суму заборгованості в розмірі 65211,01 грн. При вирішенні даного клопотання, просить суд врахувати такі обставини: відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних із несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять; загальний розмір штрафних та компенсаційних нарахувань перевищує суму основного боргу, що створює надмірний тягар для відповідача; періодичне погашення відповідачем в період з 24.03.2021 по 31.01.2022 суми основного боргу, що підтверджено випискою по рахунку клієнта фізичної особи №100000-2023/0726; перебування на утриманні відповідача 4 (чотирьох) неповнолітніх дітей, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї серії [NUMBER] від 24.11.2021 та копіями свідоцтв про народження дітей; встановлення відповідачеві з 06.02.2023 II групи інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №492449 від 06.02.2023, захворювання відповідача, що підтверджено відповідними медичними документами. Зважаючи на вищенаведене, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, відповідач вважає, що наявні достатні правові підстави для зменшення заявленого позивачем розміру прострочених процентів, а відтак і стягнення на користь позивача не 109067,49 грн. заборгованості, а 65211,01 грн. Таким чином, зменшення розміру штрафних санкцій надасть відповідачу можливість розрахуватися з наявною кредиторською заборгованістю та не призведе до банкрутства відповідача. Ухвалою суду від 17.10.2023 цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором передано за підсудністю до Здолбунівського районного суду Рівненської області. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28.11.2023 справу повернуто до Галицького районного суду м. Львова як помилково направлену. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.01.2024 справа №461/7339/23 визначена для розгляду судді Кротовій О.Б., того ж дня передана в провадження судді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2024 цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено судове засідання. 08.02.2024 представник позивача [PERSON] подала заперечення на клопотання про зменшення розміру прострочених процентів, в яких зазначила, що AT «Ідея Банк» заперечує проти даного клопотання відповідача, вважає його безпідставним та таким, яке потрібно залишити без задоволення. До позовної заяви були долучені виписка по рахунку, довідка-розрахунок заборгованості, в яких детально розписана сума заборгованості, вказані суми основного боргу, простроченого боргу, прострочених процентів. У розрахунку боргу, зазначеному у позовній заяві, а також у підтверджуючих заборгованість документах, відсутні будь-які нарахування банком щодо сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання). Отже, позивач на виконання вимог ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» не нараховував жодних платежів за неналежне виконання зобов`язань відповідачем по кредитному договору та не заявляв таких до стягнення у цій судовій справі, а тому вимоги відповідача є абсолютно безпідставними. Вважає, що клопотання відповідача суперечить ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої надання безпроцентних кредитів забороняється за винятком передбачених законом випадків та кредитному договору, п.3.4 якого передбаченого, що процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Також зазначила, що незадовільний майновий стан, наявність на утриманні дітей не є підставою для зменшення процентів, оскільки при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, позивач повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання дітей. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить проводити розгляд справи за її відсутності за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи, заяв про відкладення чи про розгляд справи без його участі до суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16.03.2021 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №С-208-014091-21-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних, згідно тарифів банку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 50000 грн. та може бути змінений в межах встановленого Угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що буде повідомлено клієнта додатково. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ). Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, станом на 26.07.2023 утворилась заборгованість в розмірі 109067,49 грн., яка складається із наступного: основний борг - 49601,75 грн., прострочений борг - 15609,26 грн., прострочені проценти - 43856,48 грн. У відповідності до вимог ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі. Разом з тим, як вбачається з виписки по особовому рахунку [NUMBER] (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), відповідачем [PERSON] була сплачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 12954,05 грн. Окрім цього, з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) вбачається, що [PERSON] АТ «Ідея Банк» була нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 38654,65 грн. (у виписці відображено як «перенесення комісій за кредит на прострочення»). Відповідно до п.3.5 Угоди №С-208-014091-21-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування, повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та ДКБОФО, в тому числі черговість погашення вимог банку, здійснюватимуться згідно умов ДКБОФО, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті банку. Відповідно до п.п.9.8.2, п.9.8 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку за Договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, суд вважає позов АТ «Ідея Банк» частково підставним, та з урахуванням нікчемності умови кредитного договору щодо необхідності сплати відповідачем плати за обслуговування кредиту, враховуючи те, що [PERSON] була сплачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 12954,05 грн. та такому була нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 38654,65 грн., суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 16.03.2021 в розмірі 57458,79 грн. (109067,49 - (12954,05+38654,65)). Щодо заявленого [PERSON] клопотання про зменшення розміру прострочених процентів, суд зазначає наступне. Покликаючись у даному клопотанні на ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України (щодо стягнення неустойки), відповідач фактично визначає проценти за користування кредитом як штрафні санкції (неустойку). Разом з тим, згідно довідки-розрахунку заборгованості від 26.07.2023 вбачається, що заборгованість [PERSON] щодо сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язання відсутня. Окрім цього, згідно виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ) встановлено, що будь-яка неустойка (штраф, пеня) та інші платежі за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язання [PERSON] не нараховувались та ним сплачені не були. Отже, позивач на виконання вимог ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» не нараховував жодних платежів за неналежне виконання зобов`язань відповідачем по кредитному договору та не заявляв таких до стягнення у цій судовій справі, а тому клопотання відповідача є безпідставним. Окрім цього, суд звертає увагу, що п.3.4 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24 % річних. Відповідно до ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється за винятком передбачених законом випадків. У зв`язку з наведеним, у задоволенні клопотання [PERSON] про зменшення розміру прострочених процентів слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією вбачається, що [PERSON] встановлено другу групу інвалідності до 01.12.2024. У зв`язку з наведеним, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідач звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Верховний Суд України в постанові від 01.03.2017 у справі №6-152цс17 звернув увагу, що зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відшкодувати АТ «Ідея Банк» за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в розмірі 1413,98 грн.

Outcome: partial