Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

11.08.2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим та скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, у якому просить: визнати припиненим з 31.07.2022 року договір іпотеки від 20.01.2022 року, посвідчений ПН КМНО Романченком В.В., зареєстрований в реєстрі за номером 36; виключити з Державного реєстру Іпотек запис про обтяження квартири [ADDRESS] ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 20.01.2022 року між сторонами спору був укладений договір позиви на суму 284038,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладання договору позики становило 10000,00 дол. США. Суму позики [PERSON] зобов`язався повернути в строк до 31.07.2022 року. В якості забезпечення виконання вказаного договору позики між сторонами спору був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки від 20.01.2022 року, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . В липні 2022 року [PERSON] повідомив [PERSON] про готовність передати суму боргу в розмірі 284038,00 грн., однак [PERSON] зазначила, що сума боргу за договором позики складає вже 404038,00 грн., оскільки курс долара США виріс і [PERSON] має сплати кошти за договором позики з урахуванням курсу долара США станом на час оплати. Пояснення [PERSON] про те, що в договорі позики зазначена тверда сума в розмірі 284038,00 грн., яку він може сплатити до 31.07.2022 року, [PERSON] проігнорувала. 25.07.2022 року [PERSON] через приватного нотаріуса було направлено на адресу [PERSON] заяву про готовність віддати кошти, інформації про результати розгляду якої до [PERSON] не надходило. У зв`язку із тим, що строк дії позики був до 31.07.2022 року та [PERSON] готовий виконати свої зобов`язання за договором позики, але з незалежних від нього обставин не може цього зробити, оскільки [PERSON] відмовляється приймати суму позики в розмірі 284038,00 грн., [PERSON] вимушений звернутись до суду для припинення договору іпотеки та зняття заборони з належної йому квартири. [PERSON] посилається на положення ст.ст. 1, 3, 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 593, 598, 599 ЦК України та зазначає, що на теперішній час наявні всі підстави припинити договір іпотеки та зняти заборону відчуження квартири, оскільки він належно виконує свої зобов`язання за договором іпотеки і не з його вини [PERSON] не приймає виконання зобов`язань за договором позики, чим порушує права [PERSON] як власника квартири, відмовляється прийняти грошові кошти та надати згоду на зняття заборони з квартири. Ухвалою суду від 16.08.2022 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про звільнення від сплати судового збору та повернуто позивачу заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 19.08.2022 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Ухвалою суду від 30.08.2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на належну [PERSON] кв. [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.09.2022 року заяву представника [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження повернуто заявнику. Ухвалою суду від 14.09.2022 року поновлено представнику [PERSON] процесуальний строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відповідну заяву залишено без задоволення. Ухвалою суду від 16.09.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху після відкриття провадження у справі. 20.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] за підписом представника [PERSON] , у якому представник просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] та скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. Представник вказує, що 20.01.2022 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики на виконання якого позикодавиця передала у власність позичальника грошові кошти в сумі 284038,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору позики становить 10000,00 дол. США. В свою чергу позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути позикодавиці грошові кошти в розмірі 284038,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладання договору позики становить 10000,00 дол. США, одним платежем, у строк до 31.07.2022 року. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами спору був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . В порушення умов договору позики та приписів цивільного законодавства України, [PERSON] свого обов`язку щодо повернення позики у строк до 31.07.2022 року не виконав. 31.07.2022 року [PERSON] через месенджер «Вайбер» повідомила боржника про сплив строку виконання зобов`язання за договором позики та запропонувала провести зустріч в офісі ПН КМНО Романченко В.В. , однак відповіді на повідомлення не отримала. 02.08.2022 року [PERSON] отримала заяву [PERSON] надіслану через приватного нотаріуса, про готовність позичальника виконати зобов`язання з повернення позичених коштів. Під час проведення зустрічі 02.08.2022 року позичальник заявив про готовність повернути 284038,00 грн., в свою чергу [PERSON] підтвердила готовність прийняти ці кошти в якості повернення частини позики. Після того, як [PERSON] роз`яснила позичальнику, що повна сума повернення позики має відповідати положенням ст. 533 ЦК України, тобто дорівнювати гривневому еквіваленту 10000,00 дол. США, [PERSON] взагалі відмовився повертати позику (навіть 284038,00 грн.) та залишив приміщення нотаріальної контори. Таким чином, позичальник в односторонньому порядку відмовився виконувати умови договору позики щодо повернення коштів, навіть у розмірі позики яку він сам визначив. 03.08.2022 року [PERSON] своєю заявою повторно запропонувала [PERSON] зустрітись в нотаріальній конторі 08.08.2022 року з метою повернення коштів, однак позичальник до нотаріуса не з`явився, на дзвінки не відповідав, суму боргу не повернув. Боржник весь час уникав будь-якого спілкування з позикодавицею і ініціативи щодо повернення боргу не проявляв. У зв`язку з наведеним 13.08.2022 року кредитор направив боржнику вимогу про усунення порушень боргових зобов`язань за договором позики протягом 30 днів і поскільки боржник уникав спілкування з позикодавицею, у цій вимозі боржнику було повідомлено реквізити банківського рахунку кредитора для виконання боргового зобов`язання. Однак, боржник не виконавши свого обов`язку звернувся із позовом до суду з надуманих підстав та виключно з метою отримати ухвалу суду про забезпечення позову для позбавлення іпотекодержателя можливості задовольнити вимоги в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Чинний ЦК України не визначає як підставу для припинення зобов`язання - закінчення строку протягом якого таке зобов`язання мало бути виконане. У випадку невиконання боржником взятого на себе зобов`язання у встановлений строк, саме зобов`язання боржника перед кредитором зберігається, і таке зобов`язання припиняється лише у випадку його належного виконання. Порушення позичальником терміну повернення позики не призводить до припинення боргового зобов`язання, а стягнення боргу може здійснюватися в судовому або позасудовому порядку. Позичальник не повернув позичені кошти ані у строк визначений договором позики, ані до цього часу, навіть частково, тому боргові зобов`язання не є припиненими та продовжують тривати. Договір іпотеки є формою забезпечення належного виконання боржником позикових зобов`язань, яке є чинним до часу припинення основного зобов`язання по поверненню коштів. Оскільки зобов`язання за договором позики не виконані, то відсутні підстави для визнання припиненим договору іпотеки та скасування іпотечного обтяження. На думку представника, [PERSON] подав завідомо безпідставний позов, що є зловживанням правом, а метою його звернення до суду є лише накладення арешту на іпотечне майно для створення перешкод іпотекодержателю у зверненні стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 03.10.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про відстрочення сплати судового збору та залишено позовну заяву без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 01.03.2023 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2022 року про залишення позову без розгляду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 20.09.2022 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПН КМНО Романченко В.В., про стягнення боргу за договором позики, у якому позивач за зустрічним позовом просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі 548529,00 грн., з яких: 365686,00 грн. - сума позики, яка в еквіваленті дорівнює 10000,00 дол. США станом на час підписання зустрічної позовної заяви; 182843,00 грн. - сума штрафу за порушення терміну повернення позики, яка дорівнює 50% від суми позики станом на 16.09.2022 року. Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовано тим, що 20.01.2022 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики на виконання умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 284038,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору позики становить 10000,00 дол. США. У свою чергу позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути позичені кошти в розмірі 284038,00 грн., що відповідно офіційного курсу НБУ станом на дату укладання договору позики становить 10000,00 дол. США, один платежем, у строк до 31.07.2022 року. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між сторонами спору був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого стала кв. [ADDRESS] . В порушення умов договору позики та приписів цивільного законодавства України позичальник свого обов`язку по поверненню позики у строк до 31.07.2022 року не виконав. 31.07.2022 року [PERSON] через месенджер «Вайбер» повідомила боржника про сплив строку виконання зобов`язання по поверненню коштів та запропонувала зустрітись 01.08.2022 року в приміщенні нотаріальної контори для повернення коштів, однак відповіді від позичальника не отримала. 02.08.2022 року [PERSON] отримала нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 25.07.2022 року про готовність повернути позичені кошти. Разом з цим, після того, як боржнику було роз`яснено, що повна сума позики підлягає поверненню відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, тобто у гривневому еквіваленті 10000,00 дол. США, позичальник взагалі відмовився повертати позику (навіть 284038,00 грн.) та залишив приміщення нотаріальної контори. Отже, боржник в односторонньому порядку відмовився виконувати умови договору позики з повернення коштів, навіть у розмірі позики розмір якої він самостійно визначив у своїй заяві. 03.08.2022 року [PERSON] своєю заявою запропонувала [PERSON] повторно зустрітися в нотаріальній конторі 08.08.2022 року з метою повернення позики, однак боржник до нотаріуса не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідав та суми боргу не повернув. Позичальник увесь час уникав спілкування з позикодавцем та не проявляв ініціативи щодо повернення коштів. В зв`язку з наведеним іпотекодержатель 13.08.2022 року направила на адресу іпотекодавця вимогу про усунення порушення боргового зобов`язання протягом 30 днів і ураховуючи той факт, що боржник уникав спілкування з кредитором, у відповідній вимозі боржнику були надані реквізити банківського рахунку для виконання ним зобов`язання по поверненню коштів. Однак, боржник не маючи бажання повертати кошти, звернувся до суду із позовом з надуманих підстав та виключно з метою отримання ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно задля позбавлення іпотекодержателя можливості задовольнити свої вимоги в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Посилаючись на положення ст. 533 ЦК України, умови договору позики та правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц, позивач за зустрічним позовом вказує, що оскільки сторони в договорі позики зазначили грошовий еквівалент суми боргу в іноземній валюті, а офіційний курс долара змінився, сума основного боргу станом на 16.09.2022 року становить 365686,00 грн. відповідно до курсу НБУ, що еквівалентно 10000,00 дол. США. Також сторона позивача за зустрічним позовом посилаючись на умови викладені в п. 11 договору позики вказує, що у випадку неповернення зазначеної в п. 1 суми позики у вказаний в цьому ж пункті строк, позичальник має сплатити штраф в розмірі 50% від суми позики. Сума штрафу за порушення термінів повернення позики становить 182843,00 грн., що еквівалентно 5000,00 дол. США згідно офіційного курсу НБУ. Ухвалою суду від 28.03.2023 року продовжено [PERSON] встановлений ухвалою суду від 16.09.2022 року процесуальний строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 11.04.2023 року продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим та скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень у зв`язку з виконанням [PERSON] вимог ухвали суду про залишення позову без руху. Ухвалою суду від 11.04.2023 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. В підготовчому засіданні 18.05.2023 року представником [PERSON] відкликані клопотання про скасування заходів забезпечення позову, які надійшли до суду 13.10.2022 року та 03.04.2023 року. Протокольною ухвалою суду від 18.05.2023 року задоволено заяву представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 18.05.2023 року задоволено заяву представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 18.05.2023 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Протокольними ухвалами суду від 29.06.2023 року суд задовольнив клопотання представника [PERSON] про долучення доказів та заяву про допит в якості свідка [PERSON] . В судовому засіданні 28.11.2023 року представником [PERSON] відкликано допит останньої у якості свідка. Протокольною ухвалою суду від 28.11.2023 року за клопотанням представника [PERSON] визнано обов`язковою явку [PERSON] в судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.03.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] про допит в якості свідка [PERSON] за відсутності її згоди на такий допит. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав вимоги первісної позовної заяви з підстав викладених у ній, просить первісний позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири, яка відчужувалась за довіреністю [PERSON] , [PERSON] домовився з останньою, що більша частина вартості квартири буде сплачена покупцем одразу, а іншу частину в розмірі 284 тис. грн. покупець сплатить через 6 місяців. При цьому, формально був укладений договір позики та іпотеки. Термін іпотеки закінчився. Крім того, договір позики укладався в гривнях, і кошти за ним [PERSON] мав повернути в гривнях. [PERSON] зателефонував [PERSON] аби віддати кошти, але вона сказала, що борг вже є на багато більшим, що дуже здивувало боржника стосовно якоїсь прив`язки до курсу долара, тим більше, що фактично коштів за договором позики він не отримував. [PERSON] звернувся до нотаріуса аби через нього передати повідомлення [PERSON] про готовність передати їй кошти, однак відповіді на свою заяву [PERSON] не отримав. Строк дії договору іпотеки закінчився. Запропоновані [PERSON] кошти, [PERSON] приймати відмовилась. Вимог зустрічної позовної заяви представник не визнає, посилаючись на формальність укладення договору позики, за яким кошти фактично не передавались. Представник вважає, що зустрічний позов є необґрунтованим, а зазначені у ньому суми вказують на те, що [PERSON] хоче додатково безпідставно збагатитись. [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення первісного позову та просить задовольнити її зустрічний позов посилаючись на те, що [PERSON] не розрахувався із нею за договором позики. Між сторонами було проведено зустріч в нотаріальній конторі, але [PERSON] не забажав віддати кошти, натомість подав безпідставний позов. [PERSON] вказує, що до теперішнього часу чекає від боржника розрахунку і аби він міг виконати свій обов`язок, вона надала [PERSON] реквізити свого банківського рахунку, крім того боржник не був позбавлений можливості виконати своє боргове зобов`язання через нотаріуса. До укладення договору позики сторони були знайомі у зв`язку із тим, що [PERSON] займалась продажом квартири як представник продавця і [PERSON] разом зі своїм батьком приходили дивитись цю квартиру. Так і познайомились. Квартира [PERSON] сподобалась, але наявних у нього коштів не вистачало для купівлі квартири і він попрохав позичити невистачаючу частину в [PERSON] . Останній здалось, що він порядна людина, тому [PERSON] позичила йому кошти у зв`язку із чим був укладений договір позики та договір іпотеки квартири, яку останній придбав. Таким чином, за договором купівлі-продажу квартири [PERSON] розрахувався в повному обсязі. Представник [PERSON] в судовому засіданні не визнав вимоги первісної позовної заяви, просить відмовити у задоволенні первісного позову з підстав викладених у відзиві на цю позовну заяву та задовольнити зустрічний позов ураховуючи викладені у ньому обґрунтування. Також представник пояснив суду, що 20.01.2022 року був укладений договір позики за яким позикодавиця передала позичальнику 284 тис. грн., що за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 10000,00 дол. США. У цей же день був укладений договір іпотеки квартири. Представник зазначає, що за договором купівлі-продажу квартири особисто [PERSON] не є продавцем. В порушення умов договору позики, позичальник у строк до 31.07.2022 року кошти не повернув. Разом з цим, [PERSON] просила повернути їй кошти, тому сторони разом зі своїми представниками зустрілись в приміщенні нотаріальної контори та провели перемовини. Сторона позикодавця хотіла аби позичальник повернув кошти в еквіваленті 10000,00 дол. США, однак [PERSON] таких вимог не визнав і в кінцевому результаті сторони розійшлись. [PERSON] ще раз пропонувала [PERSON] зустрітись аби той повернув хоча б 284 тис. грн., але боржник до приміщення нотаріальної контори не з`явився. За таких умов боржнику була направлена вимога в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у якій, зокрема, були повідомлені реквізити банківського рахунку кредитора, аби позичальник повернув хоча би суму позики, яка ним визнається. Натомість [PERSON] звернувся до суду із позовом, який, на переконання представника, є штучним та спрямований лише на отримання ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно. Оскільки в договорі позики зазначений еквівалент позики в доларах США, тому стягненню підлягає сума в гривнях еквівалентна 10000,00 дол. США. Така позиція узгоджується із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду, яка наведена у змісті зустрічної позовної заяви. Крім того, позикодавець має право на отримання коштів з урахуванням положень ст. 625 ЦК України та штрафу, передбаченого умовами договору. Позичальник до теперішнього часу позику не повернув, жодних коштів не сплатив. Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка позивач за первісним позовом [PERSON] суду показав, що 20.01.2022 року він уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] за ціною приблизно 1200000,00 грн. Оскільки повної суми для здійснення розрахунку за квартиру у [PERSON] не було, домовились про те, що частину яка залишилась, [PERSON] сплатить до 31.07.2022 року. Коли [PERSON] вже міг віддати кошти, [PERSON] відмовилась їх приймати. Свідок вказує, що фактично коштів за договором позики не отримував, а цей договір був укладений як забезпечення дійсної сплати коштів, яких не вистачало для купівлі квартири. Крім того, у договорі позики та договорі купівлі-продажу кошти зазначені у гривнях, і всі розрахунки здійснювались у гривні. Свідок зазначає, що ним дійсно був укладений договір позики і договір іпотеки, але як забезпечення договору купівлі-продажу квартири. Також свідок вказує, що направляв [PERSON] повідомлення про те, що має намір віддати їй кошти, яких не вистачало під час купівлі квартири. 02.08.2022 року [PERSON] з`явився до нотаріуса з грошима, але [PERSON] хотіла більшої суми коштів. 25.07.2022 року [PERSON] на запрошення [PERSON] взагалі не з`явилась. На думку [PERSON] , зазначений в договорі позики еквівалент в доларах США нічого не означає, просто вказаний курс долара, адже договір був у гривнях і всі розрахунки проводились у гривнях. Свідок вказує, що запропонував [PERSON] отримати кошти, але вона зазначила, що кошти прийме однак [PERSON] буде ще винний гроші. На це [PERSON] не погодився і коштів, які хотів передати, не віддав. [PERSON] пропонувала ще раз зустрітись, але свідок не пам`ятає чи відбулась наступна зустріч. Вимогу про усунення порушень [PERSON] нібито отримував, але не бачив сенсу по ній сплачувати, адже виконання договору позики мало відбуватись у нотаріуса. Свідок вказує, що в його позові все вірно написано і навіть на теперішній час він готовий віддати 284 тис. грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є дружиною [PERSON] , а [PERSON] знайома їй у зв`язку із купівлею квартири. Свідок вказує, що разом з чоловіком вони вирішили купити квартиру, але коштів не вистачало, тому спитали у [PERSON] чи можна сплатити частинами і вона погодилась. Повну суму мали намір сплатити за 1-2 місяці, але цього не вийшло. В подальшому кошти в сумі 284 тис. грн. знайшлись і тоді повідомили [PERSON] про можливість сплатити гроші. Разом з цим, [PERSON] хотіла отримати кошти в валюті, хоча всі розрахунки відбувались у гривні. Свідок вказує, що була присутня у нотаріуса під час укладення договорів та давала свою згоду на їх укладення. Свідок стверджує, що кошти за договором позики не отримувались, а зазначений договір був укладений для забезпечення повної сплати ціни квартири за договором купівлі-продажу. [PERSON] направляв [PERSON] повідомлення про готовність віддати гроші 25.07.2022 року, але вона до нотаріуса не з`явилась, хоча [PERSON] приїхав до нотаріуса з грошима. По телефону [PERSON] повідомила свідку, що не може приїхати через зайнятість. І на теперішній час подружжя згодне та готове віддати гроші в сумі 284 тис. грн. Фактично ці кошти не отримувались, а договір позики був фактично як додаток до договору купівлі-продажу. Третя особа за первісним та зустрічним позовами ПН КМНО Романченко В.В. в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. 20.01.2022 року між [PERSON] , як продавцем, від імені та в інтересах якої діяла [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , як покупцем, був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Продаж за домовленістю сторін вчинено за 1199055,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю, до підписання цього договору. Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2022 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений та нотаріально посвідчений договір позики, за яким: - 1. Позикодавець передає, а позичальник приймає, у власність, грошові кошти, в сумі 284038 (двісті вісімдесят чотири тисячі тридцять вісім) грн. 00 коп., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору позики становить 10000 (десять тисяч) доларів 00 центів США, у строк до тридцять першого липня 2022 року; Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві, грошові кошти, в розмірі 284038 (двісті вісімдесят чотири тисячі тридцять вісім) грн. 00 коп., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору позики становить 10000 (десять тисяч) доларів 00 центів США, одним платежем, у строк до тридцять першого липня 2022 року; - 3. Позикодавець передав, а Позичальник прийняв позику, в сумі 284038 (двісті вісімдесят чотири тисячі тридцять вісім) грн. 00 коп., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору позики становить 10000 (десять тисяч) доларів 00 центів США, до підписання цього договору; Підписи сторін на даному договорі є підтвердженням факту прийому-передачі коштів Позичальником від Позикодавця в сумі, зазначеній в п. 1 договору, та не потребує підписання сторонами окремого документу; - 4. За домовленістю сторін, місцем виконання зобов`язання, шляхом повернення всієї отриманої суми коштів позичальником позикодавцю - є місто Київ; Позика вважається повернутою з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі коштів; На підтвердження факту передачі коштів сторони укладають та підписують акт приймання-передачі коштів; Після отримання коштів позикодавець зобов`язаний підписати заяву, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально, про отримання всієї суми коштів та відсутності моральних та матеріальних претензій до позичальника; - 11. У випадку неповернення зазначеної в п. 1 суми позики в зазначений у цьому ж пункті строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 50% від суми позики; - 15 Сторони підтверджують, що дійшли добровільної згоди, щодо всіх умов користування позикою; - 16. Спори між сторонами, що випливають із даного договору, в тому числі і спори, що стосуються його тлумачення, визнання недійсним чи невиконання умов, вирішуються за домовленістю сторін, а у разі недосягнення такої домовленості - у судовому порядку, відповідно до діючого законодавства; - 17. Одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається; - 19 Відносини, що виникають при укладанні та виконанні даного договору та ним не врегульовані, регулюються чинним законодавством України; - 21. Цей договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальникові; - 24. Ми, сторони, підтверджуємо, що цей договір вчиняється кожним із нас не під впливом будь-якої тяжкої обставини, відповідає нашим дійсним намірам та не носить характеру фіктивного та удаваного правочину та те, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що нами укладається, нотаріусом нам роз`яснено. Ми, сторони, стверджуємо, що кожен із нас однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, питань, які залишилися б нез`ясованими і незрозумілими для кожного з нас немає, що ми не приховуємо обставин, які мають істотне значення для цього договору, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, укладення договору відповідає нашим інтересам. Ми, сторони, також стверджуємо, що вільно володіємо українською мовою, не обмежені в праві укладати правочин, не визнані в установленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждаємо на захворювання, що перешкоджають усвідомленню нами суті цього договору, волевиявлення наше є вільним, усвідомленим та відповідає нашій внутрішній волі. Нам відомо, що ми несемо відповідальність згідно з чинним законодавством за усі наслідки, які можуть виникнути в майбутньому у зв`язку з наданням під час нотаріального посвідчення цього договору недійсних та/або підроблених документів, неправдивої інформації щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, про умови договору, відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія. 20.01.2022 року між [PERSON] , як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем, був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким: - Терміни та скорочення, що вживаються в даному договорі використовуються у наступному значенні: 1. Договір позики - Договір позики, укладений між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником), посвідчений ПН КМНО Романченком В.В. 20.01.2022 року, зареєстрований в реєстрі за №35, а також всі додаткові договори, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладення даного договору та/або можуть бути укладені сторонами, після укладення та підписання сторонами даного договору; 2. Зобов`язання - зобов`язання [PERSON] , що випливають з вищевказаного договору позики, а також з даного договору, в тому числі зобов`язання: повернути іпотекодержателю позику, у розмірі 284038,00 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору позики становить 10000,00 доларів США, у строк до 31.07.2022 року та на умовах, зазначених у договорі позики; - 1.1. Іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору позики, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених даним договором, нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН КМНО Романченком В.В. 20.01.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №33; - 3.1. Право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення даного договору; - 3.4. Іпотека припиняться: а) шляхом повного виконання зобов`язань; б) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, зокрема на підставах визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку»; - 8.1. Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань сторін за даним договором та за договором позики укладеним між позикодавцем та позичальником. Відповідно до змісту наявної в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 25.07.2022 року, останній просив ПН КМНО Романченко В.В. передати [PERSON] його заяву про те, що він станом на 25.07.2022 року готовий виконати своє зобов`язання по поверненню грошових коштів та пропонує зустрітися для виконання ним свого зобов`язання по договору позики. У матеріалах справи наявні скриншоти телефонних повідомлень [PERSON] на адресу [PERSON] про те, що 31.07.2022 року закінчився термін договору позики, за яким останній винен 10000,00 дол. США, але станом на 01.08.2022 року позичальник нічого не повернув. [PERSON] пропонувала зустрітися 02.08.2022 року у нотаріуса Романченка В.В. о 15 год. 00 хв. для повернення заборгованості. 08.08.2022 року [PERSON] нагадувала [PERSON] про заплановану 08.08.2022 року о 15 год. 00 хв. зустріч у нотаріуса з метою виконання позичальником боргових зобов`язань. 13.08.2022 року [PERSON] у додатку «Вайбер» надіслала копію своєї вимоги [PERSON] про усунення порушення грошових зобов`язань. За змістом заяви датованої 03.08.2022 року [PERSON] пропонувала [PERSON] повторно провести зустріч 08.08.2022 року о 15 год. 00 хв. в нотаріальній конторі Романченко В.В. для виконання [PERSON] свого зобов`язання щодо повернення суми позики. У матеріалах справи наявні копії двох нотаріально посвідчених свідоцтв про те, що [PERSON] 02.08.2022 року о 16 год. 40 хв. та 08.08.2022 року о 15 год. 00 хв. перебувала в приміщенні ПН КМНО Романченко В.В. За змістом наявної в матеріалах справи копії вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення порушення грошових зобов`язань за договором позики від 13.08.2022 року, позикодавиця вимагала виконати зобов`язання перерахувавши суму позики та штрафні санкції в загальному розмірі 548529,00 грн. на її банківський рахунок в КБ ПриватБанк у строк не більше 30 днів. Вказану вимогу [PERSON] отримав 06.09.2022 року засобами поштового зв`язку. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У цій справі, судом на підставі належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів встановлено, що [PERSON] не повернув позичених у [PERSON] коштів ні у строк визначений договором позики, ні станом на час ухвалення у справі рішення. За обставинами справи, [PERSON] не був позбавлений можливості виконати свій обов`язок, адже мав можливість віддати кошти при зустрічі з [PERSON] , які він за його власними показами у якості свідка, не віддав, оскільки позикодавиця мала бажання отримати більшу суму ніж зазначена в договорі. [PERSON] міг перерахувати кошти на повідомлений кредитором банківський рахунок, що містився в вимозі до нього про усунення порушень грошового зобов`язання, яку [PERSON] , за наявними в матеріалах справи доказами, отримав. Також [PERSON] міг виконати зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, як це передбачено ст. 537 ЦК України. Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушив взяте на себе зобов`язання з повернення грошових коштів у строк визначений договором позики. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких умов, сума коштів, отриманих [PERSON] за договором позики, має бути стягнута з позичальника на користь позикодавця за рішенням суду. Разом з цим, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми позики в еквіваленті 10000,00 доларів США, на переконання суду, є безпідставними, і стягненню з [PERSON] підлягає сума позики зазначена у договорі в розмірі 284038,00 грн. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому, зміст умов договору позики свідчить про те, що кошти були передані в гривні у сумі 284038,00 грн. і позичальник зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 284038,00 грн. Сторона [PERSON] під час розгляду справи не заперечувала і не спростовувала факту передачі позики [PERSON] у гривні в розмірі 284038,00 грн., а посилалась на те, що в договорі позики зазначений еквівалент суми позики до долара США на час укладання договору позики. У змісті договору позики дійсно зазначено, що 284038,00 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладання договору позики становить 10000,00 доларів США, разом з цим, умови договору позики не містять вказівки на те, що позика має бути повернута у гривнях в розмірі, що дорівнює 10000,00 доларів США на час повернення. Тлумачення стороною позикодавця умов договору позики щодо порядку повернення грошових коштів не відповідає змісту цих умов та суперечить положенням ч. 1 ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, за якими позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти (суму позики) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Тож, ураховуючи, що [PERSON] отримав від [PERSON] 284038,00 грн., таку ж суму він має повернути, з огляду також на те, що користуючись принципами свободи договору, сторони не передбачили іншого порядку повернення позики, а саме, що позика має бути повернута в гривні у сумі, яка дорівнює еквіваленту 10000,00 США на час платежу. Посилання сторони [PERSON] на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №296/10217/15-ц не є релевантними, адже у згаданій справі були наявні інші обставини. Так, як свідчить зміст постанови Верховного Суду, у своїх договірних зобов`язаннях сторони установили, що сума в гривнях змінюється залежно від середнього курсу продажу доларів США на момент укладання основного договору купівлі-продажу (п. 1.2. договору). Аналогічних чи схожих умов договір позики від 20.01.2022 року не містить. Стосовно вимог про стягнення з позичальника [PERSON] штрафу за невчасне виконання обов`язку з повернення позики, який передбачений умовами договору позики в п. 11, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У договорі позики сторони передбачили сплату позичальником штрафу у розмірі 50% від суми позики у випадку не повернення коштів у визначений сторонами строк. Разом з цим, згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи наведене положення Цивільного кодексу України, вимоги сторони [PERSON] про стягнення з [PERSON] передбаченого умовами договору позики штрафу за невиконання у визначений сторонами строк обов`язку по поверненню позики, є безпідставними і задоволенню не підлягають у будь-якому розмірі. Стосовно посилань сторони [PERSON] на те, що за договором позики він фактично коштів не отримував, суд зазначає наступне. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, покази свідків [PERSON] та [PERSON] в частині свідчень про те, що грошові кошти за договором позики фактично позичальником не отримувались суд до уваги не приймає. Інших належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження відсутності факту передачі позикодавцем позичальнику коштів, [PERSON] суду не надав, а зміст підписаного ним та нотаріально посвідченого договору позики свідчить про те, що за цим договором позичальник отримав у борг 284038,00 грн. За таких обставин, суд відхиляє доводи [PERSON] щодо неотримання ним коштів за договором позики. Ураховуючи все вище наведене суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 20.01.2022 року у розмірі 284038,00 грн. В іншій частині зустрічного позову суд відмовляє. Стосовно вимог первісного позову про визнання договору іпотеки припиненим та зняття іпотечного обтяження з майна, суд вважає, що цей позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 575, 589 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Стаття 593 ЦК України передбачає, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку», Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У даному випадку основне зобов`язання з повернення суми позики триває, оскільки воно не виконане, тобто це зобов`язання не припинилось. Отже, оскільки основне зобов`язання з повернення позичених коштів не припинилось, адже воно боржником не виконане, договір іпотеки не може бути визнаний припиненим. Безпідставними є посилання сторони [PERSON] і на закінчення строку дії іпотечного договору, оскільки згідно п. 8.1. договору іпотеки, цей договір діє до повного виконання зобов`язань сторін за даним договором та за договором позики укладеним між позикодавцем та позичальником. Ураховуючи наведене, відсутні підстави для визнання договору іпотеки припиненим і відповідно не підлягають до задоволення й інші вимоги первісного позову щодо скасування іпотечного обтяження, як похідні від основної вимоги про визнання іпотеки припиненою. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Частиною 9 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Ураховуючи, що в межах розгляду справи суд своєю ухвалою від 30.08.2022 року вжив заходів забезпечення первісного позову у вигляді накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , а за результатами розгляду справи у задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі, вжиті судом заходи забезпечення цього позову підлягають скасуванню у відповідності до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України та ураховуючи, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволений судом на 52% від розміру позовних вимог, пропорційно стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає сума судового збору у розмірі 2852,35 грн. Крім того, в матеріалах справи міститься заява представника [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій представник просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 37500,00 грн. На підтвердження понесення зазначеної суми витрат на професійну правничу допомогу стороною [PERSON] надано суду: копію договору про надання правової допомоги №07/09/22-01 від 07.09.2022 року; копію додаткової угоди №09/09/22-1 від 09.09.2022 року; копію додаткової угоди №09/09/22-2 від 09.09.2022 року; копію акту №1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.09.2022 року на суму 15000,00 грн., який підписаний [PERSON] та адвокатом; копію акту №2 приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.09.2022 року на суму 22500,00 грн., який підписаний [PERSON] та адвокатом. Отже, загальна сума погодженої клієнтом Адвокатського об`єднання Нестеренко Н.О. вартості правничої допомоги становить 37500,00 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, сторона [PERSON] під час розгляду справи не доводила неспівмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу і не клопотала про їх зменшення. За таких умов, суд не має права самостійно зменшувати розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу. При цьому, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, поскільки позов [PERSON] був задоволений на 52%, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати останньої на професійну правничу допомогу у розмірі 19500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial