Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Представник позивача, який діє в інтересах [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), про визначення місця проживання дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023 року справу передано для розгляду під головуванням судді Романишеної І.П. Позов обґрунтований тим, що під час спільного проживання сторін, без реєстрації шлюбу, [INFO] у них народився спільний син - [PERSON] . У позовній заяві вказано, що [PERSON] та [PERSON] у шлюбі не перебували та не перебувають, спільний син проживає разом з позивачем. Починаючи з 24 червня 2022 року [PERSON] та [PERSON] стали проживати окремо. Таким чином, з 24 червня 2022 року, і весь час малолітня дитина постійно проживала разом з матір?ю, а відповідач не брав жодної участі у вихованні сина. Крім того, малолітня дитина зареєстрована за місцем реєстрації матері, що за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання свого сина надавав несистематично, виставляв безліч умов для цього, то позивач була змушена звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини, а також про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Відповідач, порушуючи свої батьківські обов?язки та рішення суду, аліментів на утримання дитини не сплачує, у зв?язку з чим, у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, зокрема станом на 01.09.2023 року заборгованість становить 62 322,58 грн. Відповідач продовжує вести себе зухвало та агресивно, в грубій формі ставить ультиматуми, при цьому погрожує забрати малолітню дитину від матері, вихваляючись своїми зв?язками в правоохоронних органах. Таким чином, [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом, з метою визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір?ю. Ухвалою суду від 20.09.2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.01.2024 року до суду надійшов висновок Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 22.12.2023 № 101-11122. 15.02.2024 року на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення відповідача, відповідно до змісту яких останній вказував на неадекватну поведінку позивача по відношенню до нього, у зв`язку з чим, він і перестав проживати разом з позивачем. Зазначив, що в жодному випадку не заперечує з приводу проживання сина з матір`ю та неодноразово намагався вирішити це питання мирним шляхом. Також, просив суд покласти судові витрати на позивача, оскільки вона ніколи не хоче вирішувати питання мирним шляхом та вбачає з боку адвоката позивача мотив заробити кошти на конфліктних ситуаціях, які він провокує своїми порадами позивачу. Ухвалою суду від 15.02.2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 13.03.2024 року. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, наведених у позові. Відповідач направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його вісутності, просив розглядати справу без його участі, з приводу задоволення позовних вимог не заперечував, судові витрати просив покласти на позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у листі від 20.02.2024 року просив проводити розгляд справи за його відсутності та ухвалити рішення у справі відповідно вимог закону. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 15.03.2024 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 05.09.2022 року справа №1519/2-5034/11. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.07.2021 року. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із тим, що сторони разом не проживають та у шлюбі не перебувають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання спільної дитини. Як вбачається з висновку Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , народилася під час спільного проживання батьків, [PERSON] та [PERSON] . З червня 2022 року батьки проживають окремо. [PERSON] проживає разом із матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби у справах дітей та сім?ї райдержадміністрації складено відповідний акт від 20.10.2023 року. На момент обстеження в квартирі проводився косметичний ремонт. Як вбачається з матеріалів, [PERSON] отримує самостійний дохід, достатній для утримання та забезпечення дитини, офіційно працевлаштована, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожного руху та вчинення домашного насильства щодо [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , де для розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації складено відповідний акт від 12.10.2023 року. Батько дитини зазначив, що має постійну роботу, сплачує аліменти, має бажання брати участь у вихованні дитини та регулярно спілкуватися з нею. Питання щодо надання до суду висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , було двічі винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 26.10.2023 року та 09.11.2023 року. На засіданні комісії 09.11.2023 року були присутні батьки дитини. [PERSON] зазначила, що з червня 2022 року дитина постійно проживає з нею, перебуває на її повному утриманні, вона самостійно займається питаннями розвитку, здоров?я, навчання дитини. Під час спільного проживання [PERSON] безпричинно влаштовував сварки, систематично вчиняв психологічне насильство щодо неї в присутності дитини. [PERSON] повідомив, що він не заперечує щодо проживання дитини з матір?ю, розуміє важливість ролі матері в житті дитини, однак бажає безперешкодно спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та наполягає на створенні матір?ю належних умов проживання дитини. Вивчивши матеріали справи та враховуючи рекомендації комісії (протокол від 09.11.2023 року№ 21), з метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю, [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, судом враховано висновок органу опіки та піклування, в якому висловлена доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, її можливість забезпечити належні умови для виховання та проживання малолітньої дитини. Суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Разом з тим, необхідно зауважити, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, а також з даного приводу не заперечує батько дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved