Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Представник позивача звернувся в інтересах [PERSON] до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 25.10.1986 року позивач із [PERSON] зареєстровали шлюб. За час шлюбу, позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу та вантажний автомобіль «КАМАЗ-5320» 1983 р.в., державний номерний знак [NUMBER] . Дане майно зареєстровано за відповідачем. Вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане за спільні кошти позивача та відповідача, однак право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем. Зазначає, що з серпня 2021 року з відповідачем припинила подружні відносини і в суді розглядається справа про розірвання шлюбу.\~Враховуючи наведене, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя [PERSON] \~та [PERSON] \~визнати:\~за [PERSON] \~право власності\~на 1/2\~частину житлового\~будинку з\~погосподарськими приміщеннями,\~яке розташоване\~за адресою\~ [ADDRESS] ),\~право власності\~на 1/2\~частину,\~автомобіля КАМАЗ\~5320,\~1983\~року випуску,\~державний реєстраційний номер [NUMBER] , та за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з погосподарськими приміщеннями, яке розташоване за адресою [ADDRESS] ), право власності на 1/2 частину\~автомобіля КАМАЗ\~5320,\~1983\~року випуску,\~державний реєстраційний номер [NUMBER] . 09.11.2021 року винесено ухвалу суду про забезпечення позову. 10.11.2021 року суддею Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 25.11.2021 року провадження у справі відкрито в загальному позовному провадженні та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. 02.02.2022 року постановлено ухвалу суду про продовження строку підготовчого провадження. 28.03.2023 року ухвалою суду задоволено клопотання предтавника позивача адвоката Ведющенка В.В. про витребування доказів. Клопотання про призначення товарознавчої експертизи доцільно вирішити після виконання ухвали про витребування доказів. Ухвалою суду від 12.10.2023 року прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та долучено її до матеріалів справи. Ухвалою суду від 22.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання представника позивача адвоката Ведющенка Віктора Володимировича про призначення товарознавчої експертизи залишено без розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, 12.03.2024 року від представника позивача адвоката Ведющенка В.В. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, 12.03.2024 року представник через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача, просила відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Додатково зазначила, що позовна заява не відповідачє вимогами чинного законодавства, оскільки відсутня вимога про визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, вказала, що об`єкт нерухомого майна як зазначено в заяві в порядку зміни позовних вимог взагалі відсутній. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1986 року (а.с.12), фактично шлюбні відносини припинені в серпні 2021 року. Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.1986 року. Докази припинення шлюбний відносин матеріали справи не містять. Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 26 серпня 1998 року посвідченого приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2538, [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] ) (а.с.162). З копії Витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, вбачається, що 11.07.2006 року за [PERSON] на праві власності зареєстровано транспортний засіб марки КАМАЗ 5320, 1983 року випуску (а.с.13). У своєму позові [PERSON] ставить питання щодо розподілу спірного нерухомого майна, як спільного майна подружжя, яке в період зареєстрованого з [PERSON] шлюбу було придбане останнім у власність, шляхом визнання за нею 1/2 частки вказаного житлового будинку та транспортного засобу. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень СК України» зазначений Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1ст. 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Оскільки, як встановлено вище, сторонами укладено шлюб та будинок у власність придбано до 01 січня 2004 року, то порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися за положеннями КпШС України. При цьому, поділ майна подружжя суд здійснює за правилами, передбаченими СК України. Так, відповідно до\~ст. 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить ст. 60 СК України). Згідно зі ст.24 КпШС України\~майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічні положення закріплені у ст. ст.60,70 СК України, ст. 368 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19) висловлена правова позиція, згідно з якою: «…факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання...». При цьому конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57\~СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч. ч. 6, 7 ст.\~57\~СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування - на іншого. Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між [PERSON] та [PERSON] на момент придбання спірного житлового будинку та транспортного засобу фактично були припиненні шлюбні відносини. Стороною відповідача також не надано доказів, що вказане майно було придбане за рахунок особистих коштів відповідача. За наведених обставин, суд вважає доведеним, що на житловий будинок, розташованого за адресою: [ADDRESS] ), та транспортний засіб КАМАЗ 5320, 1983 року випуску поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Статтею 163\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також частиною 2 ст. 372 ЦК Українив становлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1 ст.\~364\~ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). За наведених\~обставин,\~суд вважає,\~що позовна\~вимога [PERSON] \~ про\~визнання за\~нею та\~відповідачем права\~власності на\~ частину\~житлового будинку\~з господарсько-побутовими\~будівлями,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ),\~ та\~права власності\~на \~частину транспортного\~засобу КАМАЗ\~5320,\~1983\~року випуску є обгрунтованою. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~1/2\~частину спільного\~сумісного майна\~подружжя в\~порядку його\~поділуу повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ч.1 ст.141\~ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України,

Outcome: approved