Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Стасюк Ю.П., звернувся в суд із позовом до Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області про скасування обтяження у виді заборони відчуження об"єктів нерухомого майна. Позовні вимоги мотивує тим, що при зверненні [PERSON] до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, документів нотаріус повідомив його про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Як вбачається з інформаційної довідки №356446866 від 29.11.2023 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , накладено обтяження: заборона на нерухоме майно, номер запису: 36139523, дата, час державної реєстрації: 04.01.2005 року, яке накладено на підставі повідомлення серії та номер: 67, виданого 21.06.1994 року Виноградівським райфінвідділом (відомості про реєстрацію до поновлення / перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1588855, 04.01.2005 року). [PERSON] не є та не може бути боржником, а заборона накладена на підставі повідомлення серії та номер 67, виданий 21.06.1994 року Виноградівським райфінвідділом безпідставно порушує права позивача в частині права розпорядження нерухомим майном. Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування з ЗАКАРПАТСЬКОГО ОБЛАСНОГО ДЕРЖАВНОГО НОТАРІАЛЬНОГО АРХІВУ (Код ЄДРПОУ 26325509, адреса: Україна, 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Ю. Гойди, будинок 4): копію повідомлення № 67 від 21.06.1994 року Виноградівського райфінвідділу на підставі якого 04.01.2005 до ЄРЗВОН внесено відомості про обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 1588855. Станом на 20.01.2024 року заборона на нерухоме майно не знята. У зв`язку з наведеним позивач\~ звернувся в суд з позовом про зняття обтяження з всього нерухомого майна та вилучення обтяження щодо зазначеного нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.37-38, 41). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав (а.с.41). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Частиною третьою статті 13 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно інформаційної довідки №356446866 від 29.11.2023 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , накладено обтяження: заборона на нерухоме майно, номер запису: 36139523, дата, час державної реєстрації: 04.01.2005 року, яке накладена на підставі повідомлення серії та номер: 67, виданого 21.06.1994 року Виноградівським райфінвідділом, а відомості про реєстрацію до поновлення / перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1588855, 04.01.2005 року (а.с.21-25). Згідно відповіді на ухвалу суду від 21.02.2024 року (справа №299/1217/24) про витребування з ЗАКАРПАТСЬКОГО ОБЛАСНОГО ДЕРЖАВНОГО НОТАРІАЛЬНОГО АРХІВУ (Код ЄДРПОУ 26325509, адреса: Україна, 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Ю. Гойди, будинок 4): по матеріалах справи №2-41 Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна № 67 від 21.06.1994 року Виноградівського райфінвідділу на підставі якого 04.01.2005 до ЄРЗВОН внесено відомості про обтяження: заборон на нерухоме майно, не виявлено (а.с.40). Станом на 20.01.2024 року заборона на нерухоме майно не знята. Відповідно [PERSON] не є боржником, а заборона накладена на підставі повідомлення серії та номер 67, виданий 21.06.1994 року Виноградівським райфінвідділом безпідставно порушує права позивача в частині права розпорядження нерухомим майном (а.с.6-25). Відповідно до частин першої, четвертої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 Цивільного кодексу України). За частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України). За статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19 Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що для визначення юрисдикції суду необхідно встановити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності чи іншого речового права, то ці спори слід розглядати за правилами цивільного/ господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Підставою позову у даній справі є наявність заборони на нерухоме майно, що перешкоджає позивачеві в реалізації прав власника на нерухоме майно, позов спрямований на захист цивільних прав Позивача, пов`язаний з розпорядженням правом власності на нерухоме майно та фактично є різновидом негаторного позову, тобто позовом власника до третіх осіб про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном, який підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27.08.76 N 6 (в редакції від 30.06.78 N 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові N 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення "суспільного інтересу" та з дотриманням "справедливого балансу". У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує\~ порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Враховуючи викладене, звернення з даним позовом до суду є єдиним можливим способом захисту прав позивача в реалізації права на розпорядження нерухомим майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно, яке належить на праві власності [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачем своїх прав власності на нерухоме майно, позивач фактично незаконно обмежений у вільному розпоряджанні своєю власністю, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved