Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем мають спільного сина 2005 року народження, який проживає з матір`ю та є інвалідом другої групи тому потребує матеріального забезпечення, позивач є безробітною отримує лише пільгову пенсію. Відповідач припинив надавати допомогу на утримання сина і не бере участі в його вихованні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина який є інвалідом з дитинства в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі заяви до суду, до досягнення дитино 23-х років. Позивач у судове засідання не з`явилася надала заяву згідно з якою просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. На судове засідання відповідач не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, проти розміру аліментів не заперечує. Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в позовній заяві суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки № 6503-7001787606 та довідки № 6503-7001787577 [PERSON] проживає з матір`ю. Відповідно до довідки серії 12 ААГ № 001796 [PERSON] [INFO] є інвалідом з дитинства має другу групу інвалідності, яка встановлена на строк до жовтня 2024 року. Дата чергового переогляду - 10 вересня 2024 року. З Форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видана МСЕК 21.11.2023 року, вбачається, що [PERSON] не в повній мірі може виконувати повсякденну діяльність способом та в об`ємі, звичайних для людини, що створює йому перешкоди у соціальному середовищі, ставить його в незручне становище порівняно зі здоровими і проявляється частковою втратою здатності до самообслуговування (І ступінь), орієнтації (І ступінь), спілкування (II ступінь), навчання (II ступінь), контролю за поведінкою (II ступінь), а також значним обмеженням обсягу трудової діяльності (II ступінь), зниження кваліфікації, що призводить до соціальної дезадаптації. Відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином позивачкою доведено належними та достатніми доказами, що дитина є інвалідом та потребує постійного стороннього догляду, позивачка опікується дитиною, дитина проживає з матір`ю, відповідач є працездатним, а тому може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи спір про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, суд також виходить з заявленого позивачем розміру аліментів та з відсутністю заперечень відповідача в цій частині і визначає їх у частці від заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи час до якого слід присудити аліменти суд виходить з обставини наявність якої обумовлює право повнолітньої дитини на отримання аліментів - інвалідність. Зважаючи на те, що на час розгляду справи встановлено, що інвалідність дитини визначена до жовтня 2024 року призначення аліментів після вказаної дати не відповідатиме вимогам закону за відсутності для цього правових підстав. Таким чином аліменти слід стягувати на утримання повнолітньої непрацездатної дитини до 31 жовтня 2024 року включно. При цьому суд наголошує на тому, що до встановлених обставин застосування положень статті 199 СК України, в частині зобов`язання батьків утримувати повнолітню дитину до досягнення нею двадцяти трьох років, є неможливим оскільки вони стосуються виключно питання присудження аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, чого в дані справі не встановлено. Отже в частині задоволення позову про стягнення аліментів з 01 листопада 2024 року до досягнення дитиною 23 років слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі наведеного,

Outcome: partial