Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області. Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що сторони по справі з 10 жовтня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року було розірвано. В даному шлюбі в них є діти, які на даний час вже повнолітні та одна неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Остання чотири роки проживає разом з позивачкою в селі Мирне Одеської області. Позивачка вказує, що відповідач не відвідує своєї неповнолітньої дочки, не телефонує їй, не цікавиться її станом здоров`я та розвитком, матеріально не забезпечує, не надає іншої допомоги, тобто фактично ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім стягнутих аліментів, які відповідач сплачує не вчасно та не в повному обсязі, ніякої іншої допомоги на утримання дитини останній не надавав і не надає. Зазначає, що [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від батька жодного подарунку на День народження. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки, а на забезпечення всім необхідним потрібні чималі кошти. Усе матеріальне забезпечення дитини та її виховання вже тривалий час здійснюється позивачкою та її теперішнім чоловіком. Також зазначає, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 10 листопада 2020 року у справі №155/320/20 визначено розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1600 гривень щомісячно. Рішення суду відповідач виконує неналежно. На даний час дитини відвідує ряд гуртків, репетиторів, зокрема, відвідує англійську мову. Фактично 1600 гривень аліментів на утримання дитини є настільки мізерним, що не покривають п`ятої частини усіх витрат, які несе позивачка на утримання дитини щомісячно. З огляду на наведене позивач просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , збільшити раніше визначений розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі по 7000 (сім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня винесення рішення суду та до досягнення дитиною повноліття. 04 березня 2024 року до суду надійшла заява позивача про відмову від позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів. 21 грудня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , в якому останній позову не визнав. Зазначив, що на момент стягнення аліментів постійно їздив на заробітки в Польщу і мав достатній заробіток. На даний час, у зв`язку із забороною виїзду чоловіків за межі України, не має змоги виїжджати на заробітки, є безробітним. Щодо позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав вказав, що погоджується з твердженням позивачки щодо невиконання ним його батьківських обов`язків належним чином, однак, вважає, що це не є підставою для позбавлення його батьківських прав, а для налагодження відносин з дитиною, що у випадку задоволення позову в цій частині буде ускладнено. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 07 березня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів закрито у зв`язку з відмовою позивачки від позову. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 07 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.03.2024 р. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав повністю підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково пояснила, що вдруге одружилась та проживає з неповнолітньою дочкою, чоловіком та його двома дітьми в Одеській області. У них повноцінна сім`я. В дитини склались хороші стосунки з вітчимом, який її виховує та матеріально забезпечує. Батько провідував дитину лише один раз, після цього не телефонує їй, на даний час не платить аліменти, взагалі не цікавиться її життям. Ще під час спільного проживання відповідач вчиняв домашнє насильство, не турбувався про дітей, що і стало причиною розірвання шлюбу. Після переїзду в іншу область виникли труднощі в реєстрації дитини за новим місцем проживання, взяття її на облік у лікаря, оскільки батько не давав дозвіл на реєстрацію. На сьогоднішній день емоційний зв`язок між батьком та дитиною втрачений, батько нічого не знає про свою дитину, про коло її інтересів. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] є доцільним та буде відповідати інтересам останньої. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, не заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав, пояснив, що неповнолітня дитина проживає в іншій області. З часу розірвання шлюбу з позивачкою провідував дитину лише один раз, стосунки з дитиною стали напруженими, а згодом, коли він поїхав на заробітки у Польщу, зв`язок обірвався зовсім. Визнав, що не спілкувався з дитиною через злість на їх матір. Аліменти сплачував не регулярно, на сьогодні має заборгованість зі сплати аліментів. Пояснив це тим, що офіційно не працює протягом двох років, має на утриманні ще одну малолітню дитину. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів, мріє налагодити відносини з дитиною. Зазначив, що не чинитиме перешкод у реєстрації дитини за новим місцем проживання чи у наданні дозволу на виїзд за кордон у разі потреби. Представник органу опіки та піклування Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області Повзун О.Ю. в судовому засіданні вважала висновок органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав таким, що відповідає інтересам дитини. Пояснила це тим, що на засіданні комісії батько не відстоював свої батьківські права, не виявив свою зацікавленість в подальшому вихованні доньки. Дитину на даний час виховує вітчим, турбується про неї, матеріально забезпечує, тому відновлення спілкування з батьком погано вплине на її психо-емоційний стан. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представника органу опіки та піклування, свідка, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року шлюб між сторонами по справі розірвано. Дане рішення набрало законної сили 30 листопада 2019 року. В даному шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 травня 2022 року стверджується, що позивачка 27 травня 2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Витягом Мар`янівської селищної ради №2022/000971028 від 02 листопада 2023 року стверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за місцем реєстрації позивачки [PERSON] , зокрема, в [ADDRESS] . Однак, судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час поживає без реєстрації разом з позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується актами про встановлення факту проживання Біляївської міської територіальної громади Одеської області. Довідкою Мирненського ліцею Біляївської міської ради Одеського району Одеської області №69/06-14 від 19 вересня 2023 року стверджується, що [PERSON] дійсно навчається в 8-Б класі даного ліцею з 01 вересня 2019 року і по теперішній час. Згідно з характеристикою [PERSON] навчальний матеріал з усіх предметів засвоює на відмінно, приймає активну участь у житті класу. Дівчинка виховується у повній сім`ї, де є мати і вітчим. Мати приділяє належну увагу вихованню доньки, постійно цікавиться успіхами у навчанні та поведінці дитини. Систематично відвідує батьківські збори. За 5 років навчання дитини у закладі батько [PERSON] не цікавився навчанням та вихованням своєї дитини, не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класними керівниками та вчителями-предметниками. Довідкою КЗ «Центр культурних послуг» Філія Мирненського сільського будинку культури стверджується, що [PERSON] відвідує студії Мирненського СБК, а саме: хореографічну студію «Тріумф» та студію прикладного та образотворчого мистецтва «Веселі рученята». Приймає активну участь у житті Мирненського СБК. Довідкою відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області №05-10/988 від 19 вересня 2023 року стверджується, що позивачка [PERSON] працює на посаді заступника головного бухгалтера централізованої бухгалтерії в даному відділі з 12 грудня 2022 року по сьогоднішній день. Довідками про доходи за період з 2022 року по 2023 рік стверджується, що позивачка [PERSON] працевлаштована та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 10 листопада 2020 року у справі №155/320/20 з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в користь позивачки на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 (одній тисячі шістсот) гривень на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду набрало законної сили 10 грудня 2020 року. Постановою головного державного виконавця Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 18 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду. Довідкою Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №22.14-24/13642 від 20 вересня 2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 20 вересня 2023 року становить 32000 гривень. Орган опіки та піклування - Мар`янівська селищна рада Луцького району Волинської області надала суду висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Мар`янівської селищної ради №17 від 25 січня 2024 року згідно з яким згідно з яким відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Тому орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дочки є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Свідок [PERSON] , сестра неповнолітньої дитини, відносно якої ставиться питання про позбавлення батьківських прав відповідача, в судовому засіданні показала, що батько протягом п`яти років не спілкується зі своїми трьома дітьми, не допомагає матеріально. Її молодша сестричка дуже переживала через розлучення батьків, дзвонила батькові, писала СМС, проте батько не відповідав. Тільки зараз, під час зустрічі на засіданні комісії, батько попросив у неї телефон сестрички. На даний час у дитини склались хороші стосунки із вітчимом, який два роки перебуває на службі в ЗСУ. Останній матеріально забезпечує дитину, турбується про неї. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини, оскільки батько чинить перешкоди у реєстрації дитини за новим місцем проживання. Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який - позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Окрім того, відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (наприклад, постанова від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі №496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Отже, висновок, на який посилається позивач, є лише одним з доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Мар`янівської селищної ради з огляду на наступне. Проаналізувавши наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд зазначає, що у ньому відсутні достатні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківського обов`язку з утримання та виховання дитини, не наведено даних про роботу цього органу об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дитини. Висновок здебільшого ґрунтується не на перевірках органу опіки та піклування, а на усних повідомленнях матері щодо недбалого ставлення до виховання дочки з боку батька. Орган опіки та піклування не надав значення тому факту, що відповідач заперечив проти позбавлення його батьківських прав, повідомив про те, що безробітний, не має стабільного доходу, має на утриманні ще одну малолітню дитину. Водночас, згідно характеристики з місця проживання відповідач характеризується позитивно, скарг на нього не надходило. З наведених вище підстав, суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та складеним при неповному з`ясуванні усіх обставин. В обґрунтування заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] зазначає, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, в повній мірі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дочки [PERSON] без поважних та обґрунтованих причин. Тобто, основним посиланням позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача являється те, що відповідач не бере участі у вихованні дочки та не надає матеріальної допомоги. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав, в судовому засіданні проти позову не заперечив. Із усних пояснень, наданих в судовому засіданні, вбачається, що відповідач та малолітня дитина проживають в різних областях, що суттєво перешкоджає спілкуванню. Стосунки з дитиною стали напруженими через розлучення батьків. Заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з важким матеріальним становищем відповідача, який на даний час безробітний. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів, мріє налагодити відносини з дитиною. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Під час розгляду справи не знайшли підтвердження винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем виконувати свої батьківські обов`язки. Заборгованість зі сплати аліментів сама по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача його батьківських прав відносно дитини. Неможливість батька на даний час брати активну участь у вихованні дочки, приділяти їй належну увагу, матеріально забезпечувати обумовлена здебільшого об`єктивними обставинам, зокрема, проживанням в іншому населеному пункті, безробіттям. Покликання представника органу опіки та піклування на те, що спілкування з батьком погано вплине на психо-емоційний стан дитини, не підтверджується жодними доказами, зокрема, висновком психолога. Неспроможними суд вважає доводи позивача про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, так як віддаленість місця проживання батька може бути перешкодою в оформленні документів різного роду (згода для виїзду за кордон, взяття на облік у лікаря, згода на реєстрацію за новим місцем проживання тощо), оскільки батько в судовому засіданні повідомив, що згоден надати відповідні дозволи. Не підтверджено жодними доказами факти вчинення домашнього насильства відповідачем. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За обставинами даної справи не доведено, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо та необхідності для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав. Позивачем не надані суду беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем. Позбавлення відповідача батьківських прав не спрямоване на забезпечення реальних інтересів дитини. Суд звертає увагу, що батьківські права засновані на спорідненості з дитиною, тому виникнення між дитиною та батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Найкращим інтересам дитини відповідатиме збереження зв`язку з батьком, що, у разі задоволення позову, буде ускладнено. Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем оскільки вважає, що визнання відповідачем позову в цьому випадку порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Згідно ч. 3 ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed