Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

21 серпня 2023 року [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] як її законний представник, від імені та в інтересах якої за ордером діє Мякота Т. М. , звернулись із позовом до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ,- «Про встановлення факту батьківства померлої особи», на обґрунтування якого зазначили, що з 2011 року вона та загиблий 11.09.2022 року [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, постійно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без укладення шлюбу, були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] ,- та вели спільне господарство. [INFO] у них народилася дитина - донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження (серії [NUMBER] ), видане 02.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького управління юстиції Харківської області, проте запис про батька в актовому записі № 142 від цієї дати складено на підставі статті 135 Сімейного кодексу України. Зазначене трапилось у зв`язку із тим, що хоча [PERSON] і визнавав себе батьком дитини, однак через побутові проблеми вирішення цього питання у процесуальний та законний спосіб відкладалось на більш пізніший період. Натомість він про неї піклувався як батько, виховував її, утримував, всебічно сприяв фізичному та моральному розвитку, приділяв увагу навчанню та вихованню доньки. [INFO] під час виконання бойового завдання в ході ведення бойових дій поблизу села Зайцеве Бахмутського району Донецької області [PERSON] помер, що підтверджене свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] ), виданим 20.09.2022 року Нововодолазькою селищною радою (актовий запис № 24). Відповідач [PERSON] є рідною матір`ю загиблого [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження (серії [NUMBER] ), видане 26.02.1991 року Московським відділом ЗАГС міста Харкова (актовий запис № 925 від 26.05.1982 року). Вона визнає доньку [PERSON] своєю рідною онукою, проявляє турботу та любов, підтримує добрі родинні стосунки. У зв`язку із виниклою ситуацію [PERSON] фактично являючись спадкоємцем першої черги померлого не може отримати спадщину, а також не в змозі оформити пенсію та інші соціальні виплати після смерті батька, пов`язані із втратою годувальника. Тому просили: визнати [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилася в селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, та внести зміни до актового запису про народження № 142 від 02.11.2012 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, та у графі батько вказати [PERSON] , [INFO] , інші відомості залишити без змін (а. с. 2 - 6). Зазначений позов був зареєстрований за вхідним № 4486/23-вх із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/1083/23 (провадження № 2/631/507/23) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, в день надходження переданий на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 2, 29). На виконання вимог частини 8 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України суд звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримав за № 194212 від 22.08.2023 року, натомість за вказаними параметрами пошуку особу не знайдено (а. с. 30). Тому у відповідності до приписів частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України в той же день за вихідним № 2/631/507/23/5103/2023 та повторно 23.10.2023 року за вихідним № 2/631/507/23/6267/2023, суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь на який отримав лише за вхідним № ЕП-1999/23-вх від 27.10.2023 року, що був переданий під особистий короткий підпис головуючому судді Мащенко С. В. 30.10.2023 року у зв`язку із її перебуванням 27.10.2023 року на всеукраїнському семінарі в Національній школі суддів в режимі онлайн трансляції за тематикою «Судова практика в питаннях-відповідях: цивільне судочинство» (а. с. 31 - 35, 36). Ухвалою судді Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В. від 31.10.2023 року позовну заяву [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] як її законний представник, від імені та в інтересах якої за ордером діє Мякота Т. М. , до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ,- «Про встановлення факту батьківства померлої особи» було залишено без руху, та позивачу було надано десятиденний строк для усунення недоліків (а. с. 37 - 43). На виконання ухвали суду, стороною позивача було подано заяву, зареєстровану за вхідним № 6096/23-вх від 07.11.2023 року, в якій представник позивача - адвокат Мякота Т. М. просить долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору (а. с. 45). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 08.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовчий розгляд (а. с. 47 - 52). 28.11.2023 року за вхідним № 6574/23-вх відповідач [PERSON] надіслала відзив на позовну заяву, яким позов визнала повністю, прохала задовольнити позовні вимоги [PERSON] та розгляд справи проводити без її участі (а. с. 56 - 60). 06.12.2023 року за вхідним № 6777/23-вх представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, - надіслав пояснення, зміст яких полягає в тому, що вирішення порушеного у позові питання можливе у судовому порядку й вони просять провести розгляд справи за суттю у їх відсутність (а. с. 63 - 65. 81 - 82). Ухвалою, постановленою 06.12.2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 67 - 73). Позивач [PERSON] , яка дії в інтересах [PERSON] як її законний представник, у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце цього засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістила, проте скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через представника за ордером - адвоката Мякоти Т. М. Представник позивача - адвокат Мякота Т. М., яка діє за ордером (серії ВІ № 1162703), виданим 21.08.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги № 80/23 від 10.08.2023 року, укладеного між нею та [PERSON] , а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серії ПТ № 1646), виданого 21.03.2017 року Радою адвокатів Полтавської області на підставі рішення № 4, у судове засідання також не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану під вхідним № 1373/24-вх від 29.02.2024 року, з клопотанням про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістила, однак у відзиві та відповідній заяві, зареєстрованій за вхідним № 1406/24-вх від 01.03.2024 року, просила справу розглянути за її відсутності, посилаючись на повне визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив,проте в своїх письмових поясненнях по суті справи, зареєстрованих за вхідним № ЕП-417/24-вх від 07.03.2024 року, просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного кодифікованого процесуального закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторони позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року Високими Договірними Сторонами в Римі та ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації учасниками справи, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, ураховуючи те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Приходячи до такого, суд зауважує, що імперативними приписами пункту 2 частини 2 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, що судом визнано поважними. З огляду на наведене, суд не вважає неявку належно повідомлених учасників справи перешкодою у розгляді справи за суттю позовних вимог. Відтак, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Нормою, викладеною у частині 2 статті 129 Основного Закону нашої Держави, визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно з її пунктом 3 є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Розв`язуючи питання щодо можливості ухвалення рішення суду суд ураховує, що частиною 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, оскільки позовні вимоги у цій справі відповідають чинному законодавству України та визнані відповідачем у повному обсязі й таке їх визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд вбачає за можливе прийняти визнання позову відповідачем й доходить до висновку про необхідність ухвалення рішення за суттю позовних вимог. Так, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно із свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] ), виданим 02.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького управління юстиції Харківської області, [PERSON] народилась [INFO] , про що 02.11.2012 року складено відповідний актовий запис № 142, та її батьками зазначені: [PERSON] та громадянка України [PERSON] (а. с. 9). Як убачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00038044419, сформованого 05.01.2023 року о 10:14:11 годин Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на запит [PERSON] , за параметрами пошуку «Дитина. Прізвище: [PERSON]; Дитина. Власне ім`я: [PERSON] ; Дитина. По батькові: [PERSON] ; Дата народження: [INFO] » 02.11.2012 року о 09 годині 59 хвилин 13 секунди за № 00084873772 зареєстровано в реєстрі актовий запис про народження реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, який складений 02.11.2012 року під № 142 тим же відділом, відносно [PERSON] , [INFO] , із зазначенням відомостей про батьків: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , громадянка України. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого 20.09.2022 року Нововодолазькою селищною радою, громадянин України [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в селі Зайцево Бахмутського району Донецької області, про що 20.09.2022року складено відповідний актовий запис № 24 (а. с. 13). Зі свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 26.02.1991 року Московським ЗАГСом міста Харкова, [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації актів про народження 26.05.1982 року зроблено запис за № 925, та його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Згідно із свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] ), виданого 25.11.2019 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 25.11.2019року складено відповідний актовий запис № 35 (а. с. 15). Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 27.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького управління юстиції у Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , про що 27.02.2016 року складено відповідний актовий запис № 23, та його батьками зазначені громадяни України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Крім того, актом, складеним депутатом Нововодолазької селищної ради по виборчому округу № 4 Ярошенко Л. І., підпис якої засвідчений секретарем ради [PERSON] й скріплений відбитком круглої печатки для документів, що зареєстрований за вихідним № 01 від 02.01.2023 року, зафіксовано у присутності двох свідків факт проживання за адресою: [ADDRESS] ,- [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] (свекрухою). За цим адресом також по час смерті був зареєстрований [PERSON] , 1082 року народження, тобто до 11.09.2022 року (а. с. 17). Відповідно до генетичного тесту ДНК, зробленого 21.12.2022 року в лабораторії «ENDEAVOR DNA LABORATORIES», з відповідним ідентифікатором лабораторії 347874, ідентифікатором справи MGT9281UA, відібрано генетичні зразки у [PERSON] та дитини - [PERSON] , та на основі аналізу локусів STR ймовірність встановлення родинного зв`язку дорівнює 99,789729% (а. с. 18, 19). Наведеним доведено, що дійсно [PERSON] , [INFO] , є малолітньою дитиною [PERSON] , а відомості про її батька в актовому записі про народження внесені на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України й зазначені як « [PERSON] ». Також наведеним доведено, що на час її народження матір дитини - [PERSON] - мешкала однією сім`ю без реєстрації шлюбу за одним адресом з [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] . Разом з нею по теперішній час мешкає ще й син - [PERSON] ,[INFO] , батьком якого є померлий [PERSON] , а також [PERSON] - матір померлого. Окрім того, стороною позивача доведено, що на час звернення із цим позовом до суду батько [PERSON] помер, а між його матір`ю [PERSON] та дитиною [PERSON] встановлений генетичний родинний зв`язок із вірогідністю 99,789729%. Одночасно із цим, суд ураховує повне визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] як матері малолітньої дитини [PERSON] про встановлення факту батьківства її загиблого сина [PERSON] відносної онуки, викладене нею письмово у відповідному відзиві, поданому суду у повній відповідності до приписів чинного процесуального законодавства України. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Відповідно до положень частини 1 статті 121 зазначеного кодифікованого нормативно-правового акту України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього кодексу. Норми права, що містяться у положеннях частини 1 статті 122 Сімейного кодексу України визначають, що дитина, яка зачата і /або/ народжена у шлюбі, походить від подружжя. Зі змісту статті 125 вказаного вище кодексу вбачається, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, а також за рішенням суду. У свою чергу приписи частини 1 статті 126 Сімейного кодексу України передбачають, що визначення походження дитини від батька, у разі, якщо жінка та чоловік не перебувають у шлюбі між собою здійснюється за заявою жінки та чоловіка, яка може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 вказаного вище кодифікованого закону України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, зокрема, за позовом матері дитини (частина 1 і 3 статті 128 Сімейного кодексу України). Одночасно із цим, частиною 1 статті 130 зазначеного вище кодифікованого акта України унормовано, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, тобто: при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Також частиною 2 цієї ж статті Сімейного кодексу України визначено, що заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 статті 128 цього кодексу, тобто матір`ю дитини. Одночасно із цим, пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подалі в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрації їх як батьків, суд може вирішувати, зокрема, за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Аналізуючи зміст актового запису про народження № 142, складеного 02.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького управління юстиції Харківської області, суд вбачає, що дитина - [PERSON] народилась [INFO] та відомості про її батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Також суд ураховує й дані свідоцтва про (серії [NUMBER] ), виданого 25.11.2019 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, щодо зафіксованої у процесуальний спосіб смерті особи, факт батьківства якої встановлюється під час судового розгляду справи. Крім того, вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує також й приписи частини 2 статті 128 Сімейного кодексу України, з огляду на які, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, у тому числі й ДНК-тест, визнання обставин справи сторонами та іншими особами, які беруть участь у неї. Аналогічним за своїм правовим навантаження є й правозастосовна практика, викладена Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанова Верховного Суду, прийнята 21.03.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), 29.08.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), 21.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18). Тотожні наведеним роз`яснення також надані й у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, відповідно до яких рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Отже, наявні відомості проведеного 21.12.2022 року генетичного тестування ДНК свідчать про 99,789729% ймовірності батьківства померлого [PERSON] по відношенню до дитини на підставі відібраних генетичних зразків у [PERSON] та [PERSON] , матері ймовірного батька дитини. Одночасно із цим, розв`язуючи позовні вимоги за суттю, суд зауважує, що припис абзацу 8 пункту 20 глави І розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 року (із змінами та доповненнями) визначає, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Такий порядок встановлений Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року (із змінами та доповненнями). Так, відповідно до підпункту 2.13.1 пункту 2.13 розділу ІІ вказаних вище Правил, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Аналогічна правова позиція зафіксована у й постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року, прийнятій в межах справи з єдиним унікальним № 319/1358/16-ц (провадження № 61-3971св19). При цьому, як визначено у підпунктах 2.16.4 та 2.16.5 пункту 2.16 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану в день надходження копії відповідного рішення суду до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день її пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану й після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається або надсилається для вручення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його проживання свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану (пункти 2.18 та 2.22 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання). Аналогічне за своїм змістом правило визначене й кодифікованим нормативно-правовим актом України - статтею 134 Сімейного кодексу України, відповідно до якого на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, рішення суду про встановлення факту батьківства, яке набрало законної сили, є підставою для здійснення відповідних реєстраційних дій. Відтак, виходячи з засад свободи у наданні позивачем своїх доказів та у доведеності їх переконливості перед судом, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу в справі окремо, і їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення її позову шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилася в селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, а також внесення змін до актового запису про народження № 142 від 02.11.2012 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, де у графі батько вказати [PERSON] , [INFO] , інші відомості залишити без змін. Ухвалюючи рішення, суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» рішення від 10.02.2010 року у заяві № 4909/04). Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved