Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позиція позивача. Орган опіки і піклування Наталинської сільської військової адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа: Комунальний заклад «Центр соціальних служб» про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить: - відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав по відношенню до її дитини; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки від її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач в позовній заяві зазначив, що [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Також відповідач має дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з батьком [PERSON] . З 26.02.2021 року сім`я [PERSON] перебуває на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах та з 05.06.2023 року знаходиться під соціальним супроводом. Сім`я [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням малолітньої дитини у сім`ї було під постійним контролем КЗ «Центр соціальних служб» та КЗ «Первинна допомога». З матір`ю неодноразово проводились бесіди, вона попереджена за недбале відношення до своїх батьківських обов`язків. Мати продовжувала постійно зловживати спиртними напоями. Дитина опинилась у становищі, що загрожувала її здоров`ю та життю. В термін до 01.12.2023 року [PERSON] зобов`язалась пролікуватися від алкогольної залежності та надати відповідні довідки від лікаря-нарколога. 11.12.2023 року фахівцями із соціальної роботи було відвідано сім`ю відповідачки за місцем її проживання та складено Висновок оцінки потреб сім`ї від 11.12.2023 року відповідно до якого основним чинником складних життєвих обставин родини є безвідповідальне ставлення матері до виховання та розвитку малолітньої дитини та зловживання спиртними напоями. Крім того було встановлено, що в будинку брудно, відсутні продукти харчування та готова їжа, на вигляд мати знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, дитина занедбана. Зокрема відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 11.12.2023 року дитина знаходиться на штучному вигодовуванні, стан середньої тяжкості, шкіра та видимі слизові оболонки блідо-рожевого кольору, вологі, з висипанням на обличчі, під памперсами попрілість. Так як будь-яких змін для покращення умов проживання дитини не відбулося, відповідно до наказу служби у справах дітей №29 від 11.12.2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Також розпорядженням начальника сільської військової адміністрації від 11.12.2023 року №46 у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини негайно відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] . Рух справи в суді. Ухвалою Краснограградського районного суду Харківської області від 19.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та ухвалою від 14.02.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Орєхової Н.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] заперечує щодо відібрання у неї сина [PERSON] , так як здатна забезпечити його виховання та утримання. На даний час відсутні причини, які могли б перешкоджати вихованню та утриманню сина. Доводи позивача, яким обґрунтовуються позовні вимоги, не доводять підстав відібрання дитини від матері в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у випадку залишення його з матір`ю. Вказує, що довідка Наталинської сільської ради КЗ «Центр соціальних служб» від 11.12.2023 року засвідчує події, які мали місце 11.12.2023 року за місцем проживання [PERSON] . Будь-які інші дані про її негативну характеристику, про алкоголізм, наркоманію, аморальний спосіб життя, відсутні. Так само відсутні дані про насильство над дітьми чи інший негативний на них вплив з боку відповідача. При цьому, той факт, що сім`я [PERSON] вимушена жити у будинку, який потребує ремонту та облаштування меблями не є показником відношення відповідача до дітей. Посилання позивача в цій частині не є достатньою підставою для відібрання дитини на даний час. Відповідач [PERSON] з часу відібрання сина відвідувала його за місцем перебування у патронатній сім`ї. Бажає повернути сина, усвідомила свою поведінку та дії, вжила заходи щодо усунення недоліків у побуті, змінила поведінку, усунула чинники, які стали підставою для відібрання дитини. Від позивача по справі Ограна опіки та піклування Наталинської сільської військової адміністрації надійшла відповідь на відзив в якій на задоволенні позовних вимог наполягаю з підстав викладених у позовній заяві, а також додатково заначили, що [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності протягом 2023 року, зокрема 04.01.2023 року за порушення ч. 1 ст. 175-1 КУпАП (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях) та 12.09.2023 року ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), також 10.10.2023 року притягувалась до відповідальності за завідома неправдивий виклик спеціальних служб. При відвідуванні сім`ї [PERSON] вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння, про що було заначено у виписці №40.631 лікаря, коли дитину влаштовували до лікарні 31.08.2023 року. Крім того її співмешканець також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності протягом 2023 року. Профілактичні бесіди щодо належного ставлення до виховання дитини з [PERSON] результатів не дали. Вказують, що відібрання дітей, по суті є, превентивним заходом щодо батьків, оскільки надає їм можливість змінити своє ставлення до виховання дітей без застосування до них виняткового заходу позбавлення батьківських прав. Позиція учасників справи в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в заявах по суті справи вказуючи на події, які відбулись під час негайного відібрання дитини 11.12.2023 року. При цьому вказала, що 28.02.2024 року до [PERSON] був здійснений візит фахівців із соціальної роботи та складено акт умов проживання, відповідно до якого умови проживання [PERSON] змінились в позитивну сторони, зокрема в помешканні зроблено ремонт, на момент відвідування ознаки зловживання алкогольними напоями відсутні. Також вказала, що відповідачка та її співмешканець пролікувались від алкогольної залежності, про що надали відповідну інформацію до органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Орєхова Н.В. в судовому засіданні позов не визнали, вказали на те, що підстав для відібрання дитини на даний час не має, оскільки матеріали справи не містять доказів, що залишення малолітнього сина разом з матір`ю є небезпечним для його життя та здоров`я і морального виховання, крім того вказували також на те, що відповідачка стала на шлях виправлення, пролікувалась від алкогольної залежності, навели лад у побуті, зробила ремонт в помешканні. Так як підстав для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав не має, просила повернути дитину матері та допустити негайне виконання рішення суду. Представник третьої особи Комунальний заклад «Центр соціальних служб» Чаговець І.Б. в судовому засіданні також вказала на те, що відповідачка по справі на даний час стала на шлях виправлення, перестала зловживати спиртними напоями, на виділену їй допомогу зробила ремонт в помешканні, навела лад у побуті, відвідувала дитину в патронатній сім`ї. Позиція суду. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . З 26.02.2021 року сім`я [PERSON] перебуває на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах та з 05.06.2023 року знаходиться під соціальним супроводом. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської військової адміністрації від 18.12.2023 року №80 орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати без позбавлення батьківських прав малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 11.12.2023 року основними чинниками складних життєвих обставин родини [PERSON] є безвідповідальне ставлення матері до виховання та розвитку малолітньої дитини. Мати [PERSON] зловживає алкогольними напоями та влаштовує гуляння, під час яких не контролює свою поведінку та має конфлікті стосунки з рідними, сусідами, не задовольняються потреби дитини у створенні належних соціально-побутових умов проживання та повноцінному розвитку. Відповідно до інформації зазначеної у висновку, 11.12.2023 року службою у справах дітей, поліцейськими офіцерами громади, лікарем та фахівцями із соціальної роботи було відвідано сім`ю [PERSON] та виявлено, що у будинку брудно, відсутні продукти харчування та готова їжа, на вигляд мати знаходилась в стані алкогольного сп`яніння та мала характерний запах алкоголю, дитина занедбана, висипи на обличчі та оприлість. Розпорядженням начальника Наталинської сільської військової адміністрації Красноградського району Харківської області «Про негайне відібрання дитини» від 11.12.2023 року №46 у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини негайно відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] . Актом обстеження умов проживання від 28.02.2024 року, складеного фахівцями із соціальної роботи на підставі заяви [PERSON] від 13.02.2024 року з метою планової перевірки за місцем проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання задовільні, на момент відвідування в будинку тепло, готова їжа та продукти харчування в наявності. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитяча кімната облаштована, в наявності дитяче ліжко та чисті речі, для дітей створені умови для навчання, в наявності шафи та стіл для навчання. На мометнт відвідування ознаки зловживання алкогольними напоями у [PERSON] відсутні. Відповідно до дозволу Служби у справах дітей Наталинської сільської ради [PERSON] 21.02.2024 року відвідувала дитину в сім`ї патронатного вихователя. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов відповідно до обставин, які складись станом на 11.12.2023 року, але разом з третьою особою надали пояснення, які вказують, що [PERSON] стала на шлях виправлення та усунула обставини, які стали підставою для негайного відібрання у неї дитини. Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них, та на піклування батьків. Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Згідно з приписами частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У такому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. За ч. 2 ст. 170 СК у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У такому разі орган опіки та піклування зобов`язаний у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). За даних обставин, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в підтвердження наявності зазначених у ст. 170 СК України підстав для відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , зокрема доказів того, що залишення малолітньої дитини є небезпечним для його життя, здоров`я і морального виховання. В обґрунтування позовних вимог про відібрання дитини позивачем наведено лише подію, яка відбулась 11.12.2023 року, під-час відвідування родини [PERSON] за місцем проживання та були встановлені неналежні умови для проживання малолітньої дитини. Суд зазначає, що за п. 8 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини. У разі виявлення (підтвердження) за результатами оцінки рівня безпеки дитини фактів безпосередньої загрози її життю або здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів до забезпечення її безпеки дитина може бути невідкладно направлена до закладів охорони здоров`я для обстеження стану її здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з нею або тимчасово влаштована відповідно до п. 31 цього Порядку. Після вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дитини служба у справах дітей в той же день подає районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільській, селищній раді об`єднаної територіальної громади клопотання про невідкладене відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Після надходження клопотання уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. Служба у справах дітей за участю інших структурних підрозділів районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради, у тому числі об`єднаної територіальної громади здійснює підготовку документів для звернення органу опіки та піклування до суду про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до основних засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, відноситься створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї та виховання й утримання дітей за принципом родинності. Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При цьому за принципом №6, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, вбачається, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір`ю, окрім випадків, коли є виключні обставини, що свідчать про необхідність розлучення з матір`ю. Згідно із ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на повагу до свого … сімейного життя… Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», яке набуло статусу остаточного 18 березня 2009 року, було визнано порушення ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», а саме: було доведено відсутність необхідності у демократичному суспільстві на втручання у здійснення права на повагу до свого сімейного життя. Крім цього Верховний Суд у постанові від 3 травня 2018 року по справі №214/1048/15-ц зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Суд виходить із того, що найкращим для малолітньої дитини є її проживання в рідній сім`ї. Судом не встановлено обставин, які є перешкодою для залишення дитини під опікою матері, так само встановлення державної опіки над дитиною не виправдовується станом її фізичного або психічного здоров`я. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дитини посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача [PERSON] , а також враховуючи, що відібрання дитини від матері може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. В свою чергу, позивачем взагалі не надано доказів та не обґрунтовано підстав для відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] . Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи викладене, суд зауважує, що належних та допустимих доказів небезпеки для здоров`я, життя та морального виховання малолітньої дитини, у разі залишення її з відповідачкою, достатніх для задоволення позовної заяви, позивач не надав, тому у задоволенні позову про відібрання малолітньої дитини необхідно відмовити. Так само, не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, в задоволенні якої суд відмовляє. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Так як суд відмовляє в задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, що є підставою для повернення малолітньої дитини матері, у зв`язку з чим суд допускає негайне виконання рішення. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідач отримав правничу допомогу за рахунок держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного, відповідно ст. 170 СК України,

Outcome: dismissed