Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд: стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час відсторонення від роботи в сумі 170 704 гривні 82 копійки, яка зазначена без відрахування податків та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податки і збори підлягають відрахуванню при сплаті; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь [PERSON] середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць у розмірі 25 729 гривень 89 копійок з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.11.2021 директором Гімназії № 191 Лавриненко С.Л. видано наказ № 06-02/163к про відсторонення [PERSON] від роботи у зв`язку з відмовою та ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, на строк до усунення причин, що зумовили відсторонення, але не більше ніж до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2. Підстава: наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153; повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 25.10.2021 №01-19/199. Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2023 визнано незаконним та скасовано наказ № 06-02/163к від 08.11.2021 про відсторонення позивача від роботи. 31.05.2022 позивач звільнився з роботи за згодою сторін. Таким чином, у період з 08.11.2021 по 31.05.2022 перебував у вимушеному прогулі, за який йому не проводилася виплата заробітної плати. Фактично в добровільному порядку адміністрація відповідача відмовилася провести виплату за час вимушеного прогулу, тому змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права на оплату праці за час вимушеного прогулу. При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач виходить з довідки про заробітну плату та доходи №1209 від 03.04.2023, відповідно якої заробітна плата за два місяці до дати відсторонення від роботи (вересень-жовтень), становила 51459 77 грн., (26508,94 грн. (вересень 2021 року) + 24950,83 грн. (жовтень 2021 року) = 51459,77 грн). Розмір середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи становить 1196,74 грн (51459,77/43 робочі дні). Кількість робочих днів відсторонення від роботи позивача за період з дати відсторонення по дати звільнення з роботи (08.11.2021 - 31.05.2022) становить 143 робочих дня (листопад 2021 року - 17, грудень 2021 року - 22, січень 2022 року - 19, лютий 2022 року - 20, березень 2022 року - 23, квітень 2022 року - 21, травень 2022 року -21). Таким чином, середній заробіток за час відсторонення від роботи складає: 1196,74 грн (середньоденна заробітна плата за два місяці перед відстороненням) х 143 дня (робочі дні за період з 08.11.2021 по 31.05.2022) = 170704,82 гривні. Отже, з відповідача підлягає стягненню 170704,82 грн. середнього заробітку за час відсторонення від роботи з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. 02.05.2023 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами, позивач отримав 11.05.2023, відповідач - 22.05.2023. 30.05.2023 до суду надійшов відзив Гімназії № 191 ім. П.Г.Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що позов подано до неналежного відповідача. Зауважено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.11.2021 по 31.05.2022. Відповідно до довідки про заробітну плату та інші доходи, виданої Управлінням освіти Дніпровського району м. Києва від 03.04.2023 № 1209 заробітна плата позивачу нараховується та виплачується саме Управлінням освіти Дніпровського району м. Києва, а не Гімназією №191 ім. П.Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва, що також підтверджується довідкою відповідача від 29.05.2023 № 01-19/98. Відтак, відповідач за цим позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є неналежним відповідачем. Крім того, відповідачем здійснено невірний розрахунок середнього заробітку за час вимушено прогулу. Так, позивач в якості такого період зазначає період з 08.11.2021 (час відсторонення його від роботи згідно наказу від 08.11.2021 № 06-02/163-к «Про відсторонення від робота [PERSON] » ) по 31.05.2022 (день звільнення позивача). Проте, 29.03.2022 відповідач видав наказ № 06-02/23-к від 29.03.2022 «Про втрату чинності наказу від 08.11.2021 № 06-02/163-к «Про відсторонення від робота [PERSON] ». Окрім цього, позивач 30.03.2022 написав заяву про ознайомлення з наказом відповідача № 06-02/23-к від 29.03.2022 «Про втрату чинності наказу від 08.11.2021 № 06-02/163-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] » із зазначенням того, що позивача «... До того ж формат допуску до роботи на період дії воєнного стану в Україні мене не влаштовую», тобто по суті відмовився працювати в умовах воєнного стану. У будь-якому разі, наказ про відсторонення позивача з 29.03.2022 вже не діяв, а тому стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2022 по 31.05.2022 є абсолютно необґрунтованим. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача - [PERSON] про залучення співвідповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2023 клопотання позивача [PERSON] про залучення третьої особи до участі у справі задоволено та залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до Гімназії № 191 ім. П.Г.Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2023 заяву позивача [PERSON] про зміну предмет позову задоволено. Прийнято в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Гімназії № 191 ім. П.Г.Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - заяву про зміну предмету позову від 06.07.2023 (Вх.№ 33406) та залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Гімназії № 191 ім. П.Г.Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - в якості співвідповідача - Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. 12.09.2023 до суду з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення, у яких просять прийняти письмові пояснення та відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснили суду, що позивач працював на посаді вчителя французької мови Гімназії № 191 ім П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва та був відсторонений від роботи директором у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Гімназією № 191 було письмово повідомлено [PERSON] про необхідність вакцинації проти COVID-19 та наслідки такої відмови або ухилення у вигляді відсторонення від роботи. Жодного документа, який підтверджував, що ним отримано повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; або міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070) форми № 028-l/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», працівник не надав, тому був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати. При цьому посада зберігалася за працівником на весь час відсторонення. Таким чином, директором гімназії в межах повноважень було видано наказ про відсторонення без збереження заробітної плати, що цілком відповідало вимогам чинного законодавства та роз`ясненням, отриманим освітнім омбудсменом для закладів освіти. Позивач не перебував і не перебуває в трудових відносинах з Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Гімназія № 191 ім. П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва є комунальним закладом загальної середньої освіти та виступала у спірних правовідносинах відносно [PERSON] роботодавцем. Отже, позивачем не враховано, що саме на роботодавця покладено передбачений статтею 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату. Натомість, в своєму позові [PERSON] вимагає стягнути середню заробітну плату з Управління освіти без належного правового обґрунтування. Інших заяв по суті справи не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді вчителя французької мови Гімназії № 191 ім. П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом Гімназії № 191 ім. П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва № 06-02/163 к від 08.11.2021 [PERSON] вчителя французької мови гімназії, було відсторонено від роботи з 08.11.2021 у зв`язку з відмовою та ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на строк до усунення причин, що зумовили відсторонення, але не більше ніж до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Підставою для відсторонення позивача від виконання роботи є наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153; повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 [PERSON] від 25.10.2021 № 01-19/199. Наказом Гімназії № 191 ім. П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва № 06-02/23-к від 29.03.2022 визнано таким, що втратив чинність, наказ від 08.11.2022 № 06-02/163-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] » та допущено до роботи вчителя [PERSON] на період дії воєнного стану в України. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомився 30.03.2022, що підтверджується його власноручною розпискою від 30.03.2022. При цьому останній зазначив, що: «в зв`язку з відсутністю необхідної матеріально-технічної бази працювати не має можливості. До того ж, формат допуску до роботи на період дії воєнного стану в Україні мене не влаштовує». Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2023 у цивільній справі № 755/19792/21 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2022 скасовано, позов [PERSON] задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 06-02/163к від 08.11.2021 про відсторонення [PERSON] від роботи. Враховуючи, що норми, яка б регулювала спірні відносини між сторонами по стягненню заробітку з роботодавця або особи, яка здійснює оплату праці працівнику, за час вимушеного прогулу працівника у разі його відсторонення від виконання своїх обов`язків за посадою без законної на те підстави, у трудовому законодавстві відсутня, тому слід застосувати до цих відносин аналогію закону, а саме норми ч. ч.2, 3, 8 ст.235 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим ПКМ України від 08.02.1995 №100. За приписами ч. 2ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної ним у постановах від 25.07.2018 у справі №552/3404/17 та від 24.04.2020 у справі №815/5976/14, і яка згідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин: «...вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати...», «...виплата за вимушений прогул - є заробітною платою, ... вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію...». За ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що позивач фактично з 08.11.2021 по 29.03.2022 був відсторонений від роботи та позбавлений можливості працювати та отримувати заробітну плату за свою роботу. Так, наказом Гімназії № 191 ім. П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва № 06-02/23-к від 29.03.2022 було визнано таким, що втратив чинність наказ Гімназії № 191 ім. П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва № 06-02/163 к від 08.11.2021, про що позивач був ознайомлений 30.03.2022, відтак з цього ж дня останній фактично мав приступити до роботи. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України) (постанова Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №712/3841/17). Відповідно до довідки про заробітну плату та інші доходи [PERSON] від 03.04.2023 виданої Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що виплату заробітної плати [PERSON] проводить Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. З цієї ж довідки убачається, що розмір заробітної плати позивача за жовтень 2021 становив 24 950,83 грн, вересень 2021 - 26 508,94 грн. Таким чином, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача - Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, з часу відсторонення - 08.11.2021 до 29.03.2022 - часу фактичного допуску до роботи [PERSON] , з огляду на наказ Гімназії № 191 ім. П. Г. Тичини з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва № 06-02/23-к від 29.03.2022 «Про втрату чинності наказу від 08.11.2021 № 06-02-163-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] ». При цьому, не заслуговують на увагу зауваження позивача, як підстава для нарахування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в строк до 31.05.2022, викладені у розписці від 30.03.2022 про ознайомлення із наказом № 06-02/23-к від 29.03.2022 щодо відсутності необхідної матеріально-технічної бази та незгода з форматом допуску до роботи на період дії воєнного стану, оскільки не слугували підставами для відсторонення останнього від виконання трудових обов`язків, відтак останній з 30.03.2022 мав приступити до їх виконання. Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. Відповідно, заробітна плата позивача за 43 робочих дні за два місяці 2021 року склала 51 459,77 грн: 26 508,94 грн. (у вересні місяці) + 24 950,83 грн. (у жовтні місяці). Заробітна плата за один робочий день становить 1 196,73 грн (51 459,77 (грн.): 43 (дні) = 1 196,73 грн.). Відтак середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 117 279,54 грн. (1 196,73 грн./день х 98 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача - Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, з утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення за один місяць середньої заробітної плати. Згідно із частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, судовий збір підлягав до сплати у розмірі 1 707,04 грн. (1 вимога майнового характеру), себто = 1% від суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку просив стягнути позивач. Враховуючи те, що за приписами Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 172,74 грн. На підставі Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial