Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

У січні 2024 року директор ТОВ «Веллфін» засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 24 000 грн. та судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2 684 грн. В обґрунтування позову вказує, що 04.02.2022 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1838967 в електронній формі, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 8 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач зобов`язання за договором про споживчий кредит виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак відповідач порушив умови договору, внаслідок чого 8 000 грн. - основний борг; 16 000 грн. заборгованість по відсоткам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.01.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. 06.03.2024 відповідач подав до суду заяву про визнання позову, просить здійснювати розгляд справи без його участі та зменшити судовий збір на 50%. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015, зареєстровано в реєстрі фінансових установ № 16103225. 04.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1838967 в електронній формі. На момент укладення договору порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», затверджених наказом директора № 60 від 30.12.2020, які розміщувались на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua. ТОВ «Веллфін» через оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі Онлайн» на картковий рахунок відповідача перерахував 8 000 грн. кредиту, що підтверджується повідомленням № 202/12 від 20.12.2023. Відповідно до п. 2.1 договору про споживчий кредит кредитодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені договором, споживчий кредит у розмірі\~ 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 2.5 договору. Відповідно до п. 2.3 договору строк позики за цим договором складає 30 днів, кредит має бути повернуто до 06.03.2022. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний споживачем та діє до повного виконання споживачем своїх зобов`язань за договором (п. 2.4 договору). В матеріалах справи також міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту та розрахунок заборгованості за договором позики, зокрема, нарахування суми відсотків. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак станом на 19.12.2023 у відповідача виникла прострочена заборгованість по договору в розмірі 24 000 грн., з яких:\~ 8 000 грн. - основний борг; 16 000 грн. заборгованість по відсоткам. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення ним взятих на себе зобов`язань. На підставі вимог ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви, тобто в розмірі 1 342 грн., іншу частину сплаченого збору слід повернути позивачу з бюджету.

Outcome: approved