Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що сторони перебували у цивільному шлюбі, від якого у них народилась син - [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. У січні 2023 року відповідач пішла з дому та не повертається. З того самого часу вона не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні та утриманні. Він має дохід, житло та може забезпечити сина всім необхідним. Відповідачка жодного разу не подзвонила та не поцікавилась станом нашого сина. Крім того, йому відомо, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11.12.2018 року у справі № 221/4149/18 вона позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини від першого шлюбу, а у провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває кримінальна справа №207/2230/23 за фактом крадіжки відносно [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, вказує, що факт усунення матері від виховання дитини, має порушену кримінальну справу, не відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.01.2024 року закрито підготовче засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Жежель С.С. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалась та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи- Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутністю з урахуванням висновку від 28.12.2023 року та найкращих інтересів дитини. Також на адресу суду надали висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому залишили вирішення цього питання на розсуд суду (а.с.58-60). В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 21). Відповідно до довідок (а.с. 13, 14), [PERSON] 19.04.2022 року взята на облік внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце перебування зазначено: [ADDRESS] . Позивач працює на посаді водій автотранспортних засобів на ТВО «Логро трейд» з 14.12.2022 року (а.с. 18). Згідно відповіді генерального директора КНП КМР «ЦПМСД №3» (а.с. 16), з 01.01.2023 року дитиною опікується батько - [PERSON] та бабуся - [PERSON] . Після народження дитина проходила лікування у відділенні патології новонароджених, де знаходилась з мамою. До 01.01.2023 року в лікуванні та нагляді дитини приймали участь і батько, і мати. З 01.01.2023 року дитиною опікуються тільки батько і бабуся. Згідно висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 28.12.2023 року № 8вих-20/750 (а.с.59-60), орган опіки та піклування виконавчого комітету КМР вважає залишити вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на розсуд суду, посилаючись на те, що суд більш детальніше може дослідити матеріали справи. Будь-яких фактів щодо невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, [PERSON] не надав та не зазначив. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05.12.2018 року у справі № 221/4149/18 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Акту обстеження надано не було. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 5 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України визначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В той же час, позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток. Суд критично ставиться до посилання позивача щодо наявного рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05.12.2018 року у справі № 221/4149/18, яким [PERSON] була позбавлена батьківських прав, оскільки воно стосується іншої дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини, а позивачем не було надано належних та достатніх доказів ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини відповідачкою та наявності її винної поведінки, доказів того, що відповідачка дійсно не проживає разом з позивачем також суду не надано. Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові - судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed