Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської регіональної\~державної лабораторії\~Державної служби\~України з\~питань безпечності\~харчових продуктів\~та захисту\~споживачів,\~третя особа\~-[PERSON] про оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.03.2023 року наказом № 50 - ОС Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів вона була призначена на посаду провідного фахівця відділу роботи з персоналом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про що є запис в трудовій книжці. 19 травня 2023 року наказом №117 ОС Харківської регіональної\~державної лабораторії\~Державної служби\~України з\~питань безпечності\~харчових продуктів\~та захисту\~споживачів позивача звільнили з посади провідного фахівця відділу роботи з персоналом на підставі п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач оскаржила вказаний наказ. Рішенням Фрунзенського районного суду від 07 серпня 2023 року у справі № 645/2548/23 позовну заяву [PERSON] до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа - виконуюча обов`язки директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Дятлова Н.В. про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - задоволено у повному обсязі. 29 листопада 2023 року Харківським апеляційним судом постановлено апеляційну скаргу Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - залишити без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року - залишити без змін. Таким чином, позивача було поновлено на роботі з 19 травня 2023 року по 07 серпня 2023 року. Борг за час вимушеного прогулу складає 38949,90 грн. Розрахунок здійснено виходячи із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, шляхом множення середньоденного заробітку (708,18 грн) на число робочих днів вимушеного прогулу 55 днів.04.06.2023 року позивачем було подано відповідачу письмовий запит на інформацію, в якому вона просила надати довідку про її середню заробітну плату за березень та квітень 2023 року, але інформація їй не була надана. Після винесення Фрунзенським районним судом рішення від 07.08.2023 року про задоволення позовних вимог та поновлення позивача на роботі, вона подала до відповідача заяву про надання їй довідки про середню заробітну плату за березень та квітень 2023 р, розрахунку заробітної плати з 19 травня 2023 р. по 07 серпня 2023 р. та розрахункових листів по заробітній платі за березень та квітень 2023 року. Заява зареєстрована відповідачем в журналі вхідної документації за №481 від 07.08.2023 року. Відповідь позивач отримала тільки 25.08.2023 р. Крім того,\~позивач вважає,\~що діями\~відповідача їй\~спричинена моральна\~шкода,\~яка полягає\~в наступному.\~Унаслідок звільнення\~позивача \~фінансове становище\~погіршилось,\~оскільки заробітна\~плата,\~яку вона\~отримувала за\~місцем роботи\~була єдиним\~джерелом для\~існування. Загальний стан здоров`я позивача погіршився у зв`язку з переживаннями, пов`язаними із її незаконним звільненням з роботи та глибоким відчуттям несправедливості, ще й під час воєнного стану. Позивач постійно страждала безсонням і душевними переживаннями через фінансову ситуацію, в якій вона опинилась, а також через створену керівництвом відповідача негативну її ділову репутацію, що впливало на її подальше працевлаштування і життя. Позивачу відмовляли роботодавці у працевлаштуванні через те, що на сайті судової влади є інформація про те, що у позивача є трудовий спір з попередньою роботою. Через високе психічне напруження у позивача дуже підвищувався артеріальний тиск і щоденні головні болі, через що вона фізично не могла зайнятись пошуком нової роботи і доходів. Адже позивач являється переселенкою з Донецької області і у зв`язку з небезпекою для життя проживати вдома, вона була вимушена з 17.04.2022 року постійно шукати собі тимчасове житло і роботу. Для позивача дуже важливо мати роботу і забезпечувати себе мінімальними потребами. [PERSON] находилась у постійному стресі. В лікарню навіть звернутися не було можливості, так як не мала коштів для лікування. Тому позивач просить суд стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~в рахунок\~спричиненої матеріальної\~шкоди суму\~у розмірі\~38949,90\~грн.\~за час\~вимушеного прогулу.\~Стягнути з\~Відповідача на\~користь Позивача\~суму у\~розмірі 10000\~грн.\~в рахунок\~спричиненої моральної\~шкоди. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.02.2024 року через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву в якій відповідач вказав, що на підставі заяви [PERSON] від 30.06.2022 року, наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 30.06.2022 року № 65-ОС [PERSON] з 01.07.2022 року було прийнято на посаду менеджера з постачання відділу договірної роботи за самітництвом. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.08.2023 року № 65-ОС [PERSON] встановлено з 01.08.2022 режим роботи повного робочого часу за сумісництвом. На підставі заяви [PERSON] від 19.09.2022 року, наказом Харківської регіональної \~ \~ \~ \~державної \~ \~ \~ \~лабораторії \~ \~ \~ \~Державної \~ \~ \~ \~служби \~ \~ \~ \~України \~ \~ \~ \~з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 20.09.2022 року № 97-ОС [PERSON] перевели на посаду лаборанту відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів, з встановленням режиму роботи повного часу. На підставі заяви Позивача від 10.10.2022 року, наказом Харківської регіональної державної \~ \~ \~ \~лабораторії \~ \~ \~ \~Державної \~ \~ \~ \~служби \~ \~ \~ \~України \~ \~ \~ \~з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 10.10.2022 № Ю9-ОС [PERSON] було звільнено за згодою сторін. На підставі заяви Позивача від 11.10.2023 року наказом Харківської регіональної \~ \~ \~ \~державної \~ \~ \~ \~лабораторії \~ \~ \~ \~Державної \~ \~ \~ \~служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 11.10.2022 року, [PERSON] було прийнято на роботу на посаду лаборанта відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів з 12.10.2023 року. Наказом № 50-ОС від 14.03.2023 року Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів [PERSON] було призначена на посаду провідного фахівця відділу роботи з персоналом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про що є запис в трудовій книжці. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії № 117 - ОС від 19 травня 2023 року, [PERSON] звільнено з посади провідного фахівця відділу роботи з персоналом на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року позов [PERSON] - задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 117-ОС від 19.05.2023 року про звільнення провідного фахівця відділу роботи з персоналом [PERSON] з роботи з 19.05.2023 року відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП. Поновлено [PERSON] на роботі в Харківській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді провідного фахівця відділу роботи з персоналом з дати звільнення - з 19 травня 2023 року. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 07.08.2023 року № 241-ОС на підставі вищевказаного рішення [PERSON] поновлено на роботі на посаді провідного фахівця відділу роботи з персоналом. Цього ж дня - 07.08.2023 [PERSON] подала до Харківської державної лабораторії заяву про надання відпустки як внутрішньо переміщена особа. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від №109-в «Про надання відпустки без збереження заробітної плати» строком на 90 днів з 08 серпня 2023 року по 05 листопада 2023 року включно. 30 жовтня 2023 року на адресу Харківської регіональної державної лабораторії Держспоживслужби надійшла заява [PERSON] про переведення [PERSON] провідного фахівця відділу роботи з персоналом на посаду провідного фахівця відділу кадрів з окладом згідно штатного розпису, за рахунок коштів спеціального фонду з 30.10.2023 року. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Держспоживслужби від 30.10.2023 № 297-ОС було переведено [PERSON] провідного фахівця відділу роботи з персоналом на посаду провідного фахівця відділу кадрів з окладом згідно штатного розпису, за рахунок коштів спеціального фонду з\~30.10.2023\~року.Цього ж\~дня -\~30.10.2023,\~ [PERSON] \~написала заяву\~на звільнення\~за угодою\~сторін з\~31.10.2023.Своє звільнення [PERSON] аргументувала тим, що вже знайшла нову роботу та не хоче більше працювати у Харківській регіональній державній лабораторії Держспоживслужби. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Держспоживслужби від 30 жовтня 2023 року № 298-ОС [PERSON] було звільнено з посади провідного фахівця відділу кадрів 31 жовтня 2023 року. Позивач не планував працювати на поновленій посаді і не був зацікавлений у виконання своїх трудових обов`язків та у отриманні заробітної плати, так як двічі писала заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати строком на 90 діб. Позивач сама запитала в Харківської регіональної державної лабораторії ра розрахунок заробітної плати, яка мала б бути нарахована [PERSON] на посаді провідного фахівця відділу роботи з персоналом Харківської регіональної державної лабораторії за період з 19.05.2023 по 07 серпня 2023 року. Вказана сума складає 16 895, 60 гривень. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Позивача про стягнення матеріальної шкоди з Харківської регіональної державної лабораторії Держспоживслужби не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки, чог озроблено позивачем не було. Позивач написала заяву про звільнення мотивуючи тим, що знайшла іншу роботу та переїздить в інше місто і відхилила пропозицію керівництва продовжувати працювати на займаній посаді. В даному випадку також слід зазначити, що заява позивача про своє звільнення містить підставу звільнення - угоду сторін та дату звільнення 30.10.2023. При цьому, позивач не вчинював дії, направлені відкликання вказаної заяви або анулювання домовленості щодо причин і дати звільнення. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що його заява про звільнення подана внаслідок вчинення на нього тиску з боку відповідача, що відбулось порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач двічі писала заяву до Відповідача заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 90 днів як ВПО. Позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. 13.02.2024 року через канцелярію суду було подано відповідь на відзив. В якій позивач зазначила, що рішеннями суду першої та апеляційної інстанції у справі № 645/2548/23 визнано незаконним\~та скасовано\~наказ Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 117-ОС від 19.05.2023 року про звільнення провідного фахівця відділу роботи з персоналом [PERSON] з роботи з 19.05.2023 року відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП та поновлено на роботі в Харківській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді провідного фахівця відділу роботи з персоналом з дати звільнення - з 19 травня 2023 року. Судом встановлено, що позивача 19 травня 2023 року звільнено незаконно і поновлено на роботі. 07 серпня 2023 року - день прийняття рішення судом першої інстанції. Саме цей період часу вона вважає вимушеним прогулом у зв`язку з її незаконним звільненням, а саме часом, протягом якого вона з вини власника або уповноваженого ним органу була позбавлена можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. 07 серпня 2023 року, в день прийняття рішення судом першої інстанції про її поновлення на роботі, позивач відразу прибула до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів для того, щоб приступити до роботи відповідно до законодавства. Керівництво відповідача заборонило їй навіть заходити і знаходитись в приміщення Лабораторії, мотивуючи це тим, що вона - стороння особа і до виготовлення наказу про поновлення - вона не працівник Лабораторії. Тому, майже до кінця робочого дня, поки наказ про поновлення виготовляли, позивач змушена була чекати на вулиці біля приміщення, що для неї було дуже принизливо, адже інші працівники Лабораторії також бачили таке відношення до позивача Під час такого тривалого очікування позивач зрозуміла, що працювати саме з цього дня в Лабораторії не зможе психологічно, позивача тут не чекають і не бажають бачити, тому вона прийняла рішення одразу після відновлення справедливості написати заяву про надання позивачу відпустки та отримати час на роздуми. Позивач вважає, що таким чином на неї чинився психологічний тиск для того, щоб вона прийняла рішення не виходити на роботу. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності позивача , а також ділової репутації. Позивач у судовому засідання підтримала позовну заяву, просила задовольнити, пояснила, що хотіла звільнитися за власним бажанням та їй відмовили, вона направляла заяву про звільнення на електрону пошту, але воно було не прийняте, тоді позивач написала заяву власноруч та її також не прийняли, та вона була звільнена за згодою сторін. Також пояснила, що до роботи вона приступила 7 серпня. В кінці робочого дня їй показали наказ та 7 серпня вона одразу написала заяву на відпустку. Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, підтримала відзив який надавався до суду, та просила відмовити у позовних вимогах повністю. Також у підтвердженні відзиву на позовну заяву зазначила, що вказала, що позивач після поновлення на роботі на бажала працювати на підприємстві відповідача, тому не розраховувала на кошти (заробітну плату) і тому підстав для стягнення не має. Також підтвердила факт видачи довідок про середньоденну заробітну плату позивача у сумі 708,18 грн. У судовому засіданні було допитана свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є працівником Харківської регіональної\~державної лабораторії\~Державної служби\~України з\~питань з безпечності\~харчових продуктів\~та захисту\~споживачів, та була присутньою при тому як позивач писала заяву про звільнення. При цьому тиск на неї не здійснювався, це було її рішення. Позивач мотивувала своє звілтнення тим, що вона знайшла нову роботу та їй потрібно звільнитися. Чи була направлена заява електронною поштою, свідок не пам`ятає. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено,\~щона підставі заяви позивача від 11.10.2022 року наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 11.10.2022 року, [PERSON] було прийнято на роботу на посаду лаборанта відділу організації моніторингових досліджень, реєстрації зразків та оформлення документів з 12.10.2023 року. Наказом № 50-ОС від 14.03.2023 року Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів [PERSON] була призначена на посаду провідного фахівця відділу роботи з персоналом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. 19 травня 2023 року наказом № 117 - ОС Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів [PERSON] звільнено з посади провідного фахівця відділу роботи з персоналом на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року у справі № 645/2548/23 позовну заяву [PERSON] до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа - виконуюча обов`язки директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Дятлова Н.В. про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано наказ Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 117-ОС від 19.05.2023 року про звільнення провідного фахівця відділу роботи з персоналом [PERSON] з роботи з 19.05.2023 року відповідно до п. 4 ст.\~40\~КЗпП та поновлено на роботі в Харківській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді провідного фахівця відділу роботи з персоналом з дати звільнення - з 19 травня 2023 року. Постановою Харківського апеляційного суду від 29.11.2023 Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року залишено без змін. Поновлено [PERSON] на роботі в Харківській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді провідного фахівця відділу роботи з персоналом з дати звільнення - з 19 травня 2023 року. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі допущено до негайного виконання. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 07.08.2023 року № 241-ОС на підставі вищевказаного рішення [PERSON] поновлено на роботі на посаді провідного фахівця відділу роботи з персоналом. Цього ж дня - 07.08.2023 [PERSON] подала до Харківської державної лабораторії заяву про надання відпустки як внутрішньо переміщена особа згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-ІХ, а не нормами Закону України «Про відпустки», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352- IХ. Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 07.08.2023 №109-в «Про надання відпустки без збереження заробітної плати» строком на 90 днів з 08 серпня 2023 року по 05 листопада 2023 року включно. 30 жовтня 2023 року на адресу Харківської регіональної державної лабораторії Держспоживслужби надійшла заява [PERSON] про переведення [PERSON] провідного фахівця відділу роботи з персоналом на посаду провідного фахівця відділу кадрів з окладом згідно штатного розпису, за рахунок коштів спеціального фонду з 30.10.2023 року. Наказом Харківської Харківської регіональної державної лабораторії Держспоживслужби від 30.10.2023 № 297-ОС було переведено [PERSON] провідного фахівця відділу роботи з персоналом на посаду провідного фахівця відділу кадрів з окладом згідно штатного розпису, за рахунок коштів спеціального фонду з 30.10.2023 року. Цього ж дня - 30.10.2023, [PERSON] написала заяву на звільнення за угодою сторін з 31.10.2023. Таким чином суд вбачає підтвердженим, що [PERSON] поновлено з 19 травня 2023 року, а час поновлення ухвалення рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року. На думку позивача Борг за час вимушеного прогулу складає 38949,90 грн. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей1,12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Конституційний Суд України зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Тобто Конституційний Суд України фактично зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, він вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески до Пенсійного фонду України у розмірах, який передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу. Такий період невиконання трудової функції можна порівняти з простоєм. При цьому, під простоєм розуміється зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (частина перша статті 34 КЗпП України). Тобто простій можливий як з вини роботодавця, так і за відсутності його вини. Законодавство у будь-якому випадку простою гарантує працівникам отримання частини заробітної плати. У свою чергу, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому, за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою. Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника. У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Тобто, в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника. Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства. Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою. Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат. На підставі системного аналізу наведених положень трудового законодавства Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 прийшла до висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі. Роботодавець не провів оплату праці позивачу за період вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 19.05.2023 по 07.08.2023. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 19.05.2023 по 07.08.2023 складає 38949,90 грн. (708,18 грн.*55 робочих днів). Суд приймає розрахунок позивача, який здійснено виходячи із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (довідка про середню заробітну плату від 25.08.2023 № 614), шляхом множення середньоденного заробітку (708,18 грн) на число робочих днів вимушеного прогулу (55 днів), що відповідає Постанові КМ України № 100 від 08.02.1995 року (з наступними змінами) «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». За вказаних обставин, позов в цієї частині підлягає задоволенню за наведених вище підстав. Стосовно вимог про стягнення з відповідачана користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач вказулавала,\~що унаслідок\~її звільнення\~фінансове становище\~погіршилось,\~оскільки заробітна\~плата,\~яку вона\~отримувала за\~місцем роботи\~була єдиним\~джерелом для\~існування.\~Загальний стан\~її здоров`я\~погіршився,\~у зв`язку\~з переживаннями,\~пов`язаними\~із незаконним\~звільненням з\~роботи та\~глибоким відчуттям\~несправедливості,\~ще й\~під час\~воєнного стану.\~Вона постійно\~страждала безсонням\~і душевними\~переживаннями через\~фінансову ситуацію,\~в якій\~опинилась,\~а також\~через створену\~керівництвом відповідача\~негативну її\~ділову репутацію,\~що впливало\~на її\~подальше працевлаштування\~і життя.\~ [PERSON] \~дійсно відмовляли\~роботодавці у\~працевлаштуванні через\~те,\~що на\~сайті судової\~влади є\~інформація про\~те,\~що у\~неї є\~трудовий спір\~з попередньою\~роботою.\~Через високе\~психічне напруження\~у неї\~дуже підвищувався\~артеріальний тиск\~і щоденні\~головні болі,\~через що\~вона фізично\~не могла\~зайнятись пошуком\~нової роботи\~і доходів.\~Адже вона\~є переселенкою\~з Донецької\~області і\~у зв`язку\~з небезпекою\~для життя\~проживати вдома,\~вона вимушена\~з 17.04.2022\~року постійно\~шукати собі\~тимчасове житло\~і роботу.\~Для неї\~дуже важливо\~мати роботу\~і забезпечувати\~себе мінімальними\~потребами.\~ Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). У пунктах 3, 4, 10 частини другої\~статті 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Частиною першою\~статті 1 КЗпП України\~передбачено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма права містить перелік юридичних фактів, що є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Встановлене\~Конституцією\~та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а статтею 237-1 цього Кодексу\~передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення порушених прав, зокрема виданням наказу про поновлення позивача на роботі, а має самостійне юридичне значення. На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у доведенні до звільнення у воєнний час, створення керівництвом відповідача негативну її ділову репутацію, що впливало на її подальше працевлаштування і життя, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пояснення свідка [PERSON] свідчить тільки про час написання заяви про звільнення та не охоплюється всім періодом, який передував, у томі числі незаконного звільнення. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (частина перша та пункт 2 частини другої\~статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому дійшов мотивованого висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 5000,00 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за звернення до суду із позовною заявою майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовні вимоги стосовно оплати за час вимушеного прогулу та на користь [PERSON] в розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial