Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2000 року, укладеного між ним та [PERSON] у формі торгового біржового контракту № 241-п в Снігурівському представництві товарної біржі "Смарагд-Південь", він є власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, за кадастровим номером 4825710100:39:077:0029, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 21 лютого 1996 року Снігурівською міської радою на підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради від 21 лютого 1996 року № 31, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2568, належить відповідачу. Посилаючись на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу діяла ст.30 Земельного кодексу УРСР, 1990 року, позивач вважає, що до нього разом з будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 4825710100:39:077:0029, для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , припинивши право власності за відповідачем. Також просить, не стягувати з відповідача понесені судові витрати. У підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач [PERSON] згідно поданої письмової заяви просив справу слухати у його відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] також подав суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позов визнає. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 20 травня 2000 року, укладеного у формі торгового біржового контракту № 241-п в Снігурівському представництві товарної біржі "Смарагд-Південь", відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями, загальною площею 93,6 кв.м, житловою 46,9 кв.м, що розташований за адресою по [ADDRESS] , за інвентаризаційною вартістю 13628,00 грн. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем в Снігурівському бюро технічної інвентаризації 05 червня 2000 року та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 7-990 (а.с.11-12). Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2023 року вище вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між сторонами, визнано дійсним. Рішення суду набрало законної сили 24 листопада 2023 року (а.с. 14-15). В натупному, речове право на придбаний житловий будинок зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 грудня 2023 року, номер відомостей про речове право: 52838740, що підтверджується відповідним витягом № 357390636 сформованого 07 грудня 2023 року (а.с. 19). Позивач зареєстрований та проживає у вище вказаному житловому будинку з 04 липня 2000 року, що підтверджується записом в його паспорті серії [NUMBER] , виданого 10 березня 2004 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області (а.с. 9-10). Одночано, як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 042938, виданого Снігурівською міською радою 21 лютого 1996 року на підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради від 21 лютого 1996 року № 31, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2568, та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5300029482024 сформованого 15 січня 2024 року, земельна ділянка площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] (а.с. 20, 24-29). Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК України (яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу 20 травня 2000 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Крім того, пунктом "є" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за відповідачем на підставі державного акта, у зв"язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку. \~ \~ \~ \~При цьому, те, що позивач не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинуло на наявність в нього права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Судом перевірено, що за наявною інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, станом на 05 березня 2024 року, відомості про право власності, заборону відчуження, іпотеку спірної земельної ділянки відсутні. Грошова оцінка оціночна (ринкова вартість) вище вказаної земельної ділянки, відповідно до висновку ТОВ "ЮГЗЕМСЕРВІС", станом на 24 січня 2024 року складає 40440,00 грн (а.с. 30). Таким чином, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з метою захисту прав позивача на безперешкодне обслуговування та користування належним йому на праві власності житловим будинком, враховуючи, що право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] , який 20 травня 2000 року відчужив вказаний будинок [PERSON] , суд приходить до висновку, що [PERSON] , набувши в свою чергу право власності на об`єкт нерухомості на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 травня 2000 року набув також і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved