Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З 15.02.2017 року відповідач жодного контакту з дитиною не підтримує, свої батьківські обов`язки не виконує, участі у вихованні дитини не приймає, інтересу до неї не виявляє. Мати самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 171 816,80 грн. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не бажає змінюватись, позивач змушена звернутися до суду та просити позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2024 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, судові витрати просила покласти на неї. Від ДУ «Криворізька виправна колонія № 80», де відповідач [PERSON] відбуває покарання, надійшла розписка відповідача про отримання судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, а також заява відповідача у якій він не заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив анулювати його заборгованість по аліментам на утримання дитини. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Щодо анулювання заборгованості відповідача [PERSON] по аліментам на утримання дитини, суд зазначає, що у даному випадку предметом позову є позбавлення батьківських прав, зустрічного позову відповідачем заявлено небуло, а тому суд позбавлений права вирішувати вказане питання. Суд також роз`яснює відповідачу, що останній не позбавлений права звернутися до суду з відповідною заявою. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району ДМР - Лійбук Л.М. надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила долучити до матеріалів справи висновок № 3/9-2 від 02.01.2024 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів, станом на 01.11.2022 року, складає 171 816,80 грн. (а.с. 8). Згідно копії довідки КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат» ДОР № 758 від 31.10.2022 року, [PERSON] працює у зазначеному закладі фахівцем з фізичної реабілітації (а.с. 12). Як вбачається із характеристики КЗО «НВК № 106» ДМР щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дитина є учнем 3-Б класу зазначеного закладу. Вихованням дитини займається мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, систематично відвідує школу, батьківські збори, завжди на зв`язку із класним керівником. Дитина завжди має охайний вигляд, приходить у чистому одязі, забезпечений усім необхідним шкільним приладдям та речам, які необхідні для навчання в школі (а.с. 11). Актом обстеження умов проживання від 25.10.2022 року було обстежено умови проживання малолітнього сина [PERSON] з позивачем за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання добрі, потреби дитини забезпечені у повному обсязі (а.с. 10). Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Судом під час розгляду справи у суді не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо його малолітньої дитини, або що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також визнання позовних вимог відповідачем, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та наявності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у заяві просила судовий збір покласти на неї, тому суд вважає за можливе судовий збір у розмірі 1 073,60 (а.с. 20) з відповідача на користь позивача не стягувати. На підставі викладеного та

Outcome: approved