Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

03 січня 2024 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути заборгованість за кредитним договором № 2025184318 від 06.08.2019 року у розмірі 33348,93 грн. та за договором кредитної лінії № 2026425835 від 04.10.2019 року у розмірі 44270,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 серпня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2025184318, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору № 2025184318 від 06 серпня 2019 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 99 999,00 грн на придбання товару у Продавця на строк до 06 серпня 2024 року зі сплатою кредиту 1,5% кожного місяця. Так, у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань станом на 18 липня 2023 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 248,93 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 26 348,93 грн; заборгованості за відсотками - 1,20 грн.,заборгованість за комісію за розрахункове обслуговування - 11 890,34 грн. Також, 04 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 202625835, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору № 202625835 від 04 жовтня 2019 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 97 000,00 грн на споживчі цілі, на строк до 04 жовтня 2024 року зі сплатою кредиту 1,5% кожного місяця. Так, у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань станом на 06 липня 2023 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 270,60 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 31 317,52 грн; заборгованості за відсотками - 1,36 грн.,заборгованість за комісію за розрахункове обслуговування - 12 951,72 грн. Зазначені суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Відповідачем відзиву не надано. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 06 серпня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2025184318, на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору № 2025184318 від 06 серпня 2019 року [PERSON] отримав відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредит в розмірі 99 999,00 грн на строк до 06 серпня 2024 року зі сплатою 1,5 % щомісячно. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів позивачем надано до позовної заяви належним чином засвідчену копію заяву на видачу готівки № 307Т02І787 від 06 серпня 2019 року, згідно якої [PERSON] отримав кошти по кредитному договору № 2025184318 на суму 99 999,00 грн.. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором. Також до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 07 серпня 2019 року по 07 липня 2023 року по рахунку [PERSON] , яка містить відомості про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів з погашення боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед позивачем. Так, унаслідок порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного погашення заборгованості станом на 18 липня 2023 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 248,93 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 26 348,93 грн; заборгованості за відсотками - 1,20 грн.,заборгованість за комісію за розрахункове обслуговування - 11 890,34 грн. Отже, відповідачем порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Також судом встановлено, що 04 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 202625835, на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору № 202625835 від 04 жовтня 2019 року [PERSON] отримав відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредит в розмірі 97 000,00 грн на строк до 04 жовтня 2024 року зі сплатою кредиту 1,5% кожного місяця. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів позивачем надано до позовної заяви належним чином засвідчену копію заяву на видачу готівки № 307Т02JP8B від 04 жовтня 2019 року, згідно якої [PERSON] отримав кошти по кредитному договору № 2026425835 на суму 97 000,00 грн.. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором. Також до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 04 жовтня 2019 року по 05 липня 2023 року по рахунку [PERSON] , яка містить відомості про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів з погашення боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед позивачем. Так, у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань станом на 06 липня 2023 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 270,60 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 31 317,52 грн; заборгованості за відсотками - 1,36 грн., заборгованість за комісію за розрахункове обслуговування - 12 951,72 грн. У зв`язку з неналежним виконанням умов вказаного кредитного договору позивачем 30 червня 2023 року та 17 липня 2023 року на адресу відповідача направлено вимоги про сплату заборгованості за кредитними договорами, які залишені відповідачем без відповідного реагування. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Положеннями ч.1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею шостою ЦК України утверджений принцип свободи договору у цивільних правовідносинах, за змістом якого його учасники вправі врегулювати свої відносини на власний розсуд; учасникам цивільних правовідносин лише забороняється відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин. Проаналізувавши зміст кредитного договору, суд приходить до висновку, що сторони добровільно, на свій розсуд визначили загальний строк дії договору до 06 серпня 2024 року (по кредитному договору №2025184318), та до 04 жовтня 2024 року (по кредитному договору №2026425835), а також періоди і умови нарахування і сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% щомісяця. Такий порядок і умови нарахування та сплати процентів узгоджується із нормами ст.1048, ст.1056-1 ЦК України, тому суд вважає за можливе стягнути проценти, які нараховані відповідно до кредитного договору, так як цим пунктом передбачено нарахування процентів у межах дії договору. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між АТ «ОТП Банк» та відповідачем кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачем умов, укладеного договору. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З аналізу постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що умова договору, яка передбачає комісію, є нікчемною, оскільки суперечить публічному порядку (стаття 228 ЦК України) і суд може відмовляти в позові про стягнення комісії. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зроблено висновок, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитним договором. Також суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у виді тіла кредиту та відсотків. Однак, не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки з наданої позивачем виписки по особовому рахунку [PERSON] установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача, - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договорами суд не вбачає. Тобто суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню: заборгованості за кредитним договором № 2025184318 від 06 серпня 2019 року у розмірі 26350,13 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 26 348,93 грн; заборгованості за відсотками - 1,20 грн., а також заборгованості за кредитним договором № 2026425835 від 04 жовтня 2019 року у розмірі 31 318,88 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 31 317,52 грн; заборгованості за відсотками - 1,36 грн.. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial