Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

17 жовтня 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про виділ частки із спільного майна. В обґрунтування позову зазначили, що вони успадкували гараж розміром 5,2 х 6 кв.м, що розташований по [ADDRESS] , в розмірі по частки кожен з них, після смерті їхнього батька [PERSON] . Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.10.2020 у справі № 671/183/20 визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно: 239/250 частки приміщення майстерні та складів по [ADDRESS] , що належало померлому [PERSON] , а також скасовано арешт, накладений на приміщення майстерні по [ADDRESS] . Вказаним рішенням встановлено, що треті особи [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками гаража, площею 24,9 кв.м, який знаходиться в будівлі складів «Б» і входить до складу об`єктів майстерні по [ADDRESS] . Таким чином, їм на праві власності належить 11/250 частки нежитлової будівлі (гаража) площею 24,9 кв.м, який знаходиться в будівлі складів «Б» і входить до складу об`єкту майстерні по [ADDRESS] , що підтверджується висновком експерта № 768/02 від 17.08.2020. У вказаному висновку експерта передбачається можливість виділення часток нежитлового приміщення із спільної часткової власності. Відповідачка в добровільному порядку відмовляється укладати договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна. У зв`язку з наведеним, позивачі просять виділити частку із спільного майна - приміщення майстерні та складів по [ADDRESS] , 11/250 частки нежитлової будівлі, а саме гараж розміром 5,2 х 6 кв.м, який знаходиться в приміщенні літера «Б-1» і входить до складу об`єкту майстерні по [ADDRESS] , та належить їм на праві власності по 1/2 частки кожному. Позивачі в судове засідання не з`явилась, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності та у відсутності представника позивачки [PERSON] - [PERSON] . Позовні вимоги підтримали, проти заочного рішення не заперечили. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, про причину неявки суд не повідомила. Відзиву на позов не подала. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачі є власниками гаража, по частці кожен з них, розміром 5,2 х 6 кв.м, що розташований по [ADDRESS] , який вони успадкували після смерті їх батька [PERSON] , що підтверджується паспортом [PERSON] та свідоцтвом про її народження, рішенням Волочиського місцевого суду Хмельницької області від 06.12.2001 у справі № 2-843/2001, свідоцтвом про смерть [PERSON] , постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі № 2270/13997/11, технічним паспортом на майстерню та склади за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9, 11, 14-21, 23-25), а також рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.10.2020 у цивільній справі № 671/183/20, яке набрало законної сили 27.11.2020. Даним рішенням встановлено, що треті особи [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками гаража, площею 24,9 кв.м, який знаходиться в будівлі складів "Б" і входить до складу об`єкту майстерні по [ADDRESS] (справа № 671/183/20, а.с. 154-157). При цьому, з висновку експерта № 768/020 від 17.08.2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та додатку № 9 до нього, який міститься в матеріалах цивільної справи № 671/183/20 вбачається, що гараж «Б1» площею 24,9 кв.м є окремим приміщенням (справа № 671/183/20, а.с. 72-75, 102). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.10.2020 у цивільній справі № 671/183/20, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно: 239/250 частки приміщення майстерні та складів по [ADDRESS] , що належало померлому [INFO] [PERSON] , та скасовано арешт, накладений на приміщення майстерні по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно положень статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 3 статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 336/1136/19 зазначив, що юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, судом встановлено, що позивачі є співвласниками гаража «Б-1» по частці кожен з них, розміром 5,2 х 6 кв.м, який входить до складу будівлі складів "Б" об`єкту нерухомого майна по [ADDRESS] , 239/250 частки якого належить відповідачці [PERSON] . Отже, позивачі мають право на виділ у натурі їх частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виділ у натурі їх частки із спільного майна є можливим, оскільки гараж «Б-1» є окремим приміщенням. За таких обставин, враховуючи, що укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна відповідачка відмовляється, позивачам необхідно виділити частку із спільного майна - приміщення майстерні та складів по [ADDRESS] , 11/250 частки нежитлової будівлі, а саме гараж розміром 5,2 х 6 кв.м, який знаходиться в приміщенні літера «Б-1» і входить до складу об`єкту майстерні по [ADDRESS] , та належить їм на праві власності по 1/2 частки кожному. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. При зверненні до суду позивачами було сплачено судовий збір за подання позовної заяви по 536,80 грн. кожним із них в сумі 1073,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено повністю, з відповідачки на користь позивачів необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн., по 536,80 грн. на користь кожного позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved