Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою та виселення. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що він з 16 квітня 2010 року, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 20 вересня 2010 року є співвласниками квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті заяви до нотаріуса про прийняття спадщини подано, але спадщина поки ні ким не прийнята. Інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] , яка знаходиться на верхньому поверсі, співвласником якої він є, має площу 26,7 кв. м, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 1988 року та ухвалою цього є суду від 16 квітня 2010 року. Вказував, що згідно з корінцем ордера №128 від 28 квітня 1995 року [PERSON] було виділено кімнату № [NUMBER] (на даний момент це квартира [ADDRESS] , площею 15,2 кв. м для тимчасового вселення на період праці в системі відомства. Проте, чому [PERSON] вселилась в квартиру [ADDRESS] , яка згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 23 лютого 1994 року була вже приватизована сім?єю позивача, а не в квартиру [ADDRESS] , яка їй була виділена йому незрозуміло. 28 квітня 1995 року, на момент вселення відповідача йому було лише 12 років і він не мав повної цивільної дієздатності. Зазначав, що у вересні 2007 року він одружився та переїхав жити до дружини в смт. Калинівка Васильківського району Київської області. У 2019 році він повернувся жити додому за адресою: [ADDRESS] (верхній поверх). Однак, він як співвласник частини квартири [ADDRESS] (верхній поверх), розташованої за вищевказаною адресою не може потрапити в свою частину квартири та не може володіти (в повній мірі), користуватись та розпоряджатись своєю частиною квартири, оскільки в його частині квартири (верхній поверх) проживає [PERSON] , яка його не пускає. Даний факт підтверджується Актами про перешкоджання користування частиною квартири [ADDRESS] та Актами про те, що відповідачі самовільно захопили спірну частину квартири та проживають в ній, встановили власні замки на дверях та, що позивач не може потрапити до неї. Посилаючись на викладене, позивач просив: усунути йому перешкоди в користуванні частиною квартири [ADDRESS] , загальною площею - 26,7 кв. м шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з частини квартири [ADDRESS] , загальною площею - 26,7 кв. м. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.41-42). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с.111). Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином. 28.02.2024 року позивач подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи обгрунтування вимог, що є додатком до заяви, в якому зазначав, що спірна частина квартири була надана його батьку [PERSON] та членам його сім?ї, право власності на яку останній отримав у 1994 році, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 23.02.1994 р., відповідачі користуючись відсутністю батька вселилися в квартиру, яка належить сім?ї позивача, а не в квартиру [ADDRESS] , ордер на яку було видано відповідачу [PERSON] , проживання відповідачів у спірній частині квартири та її зайняття є безпідставним (а.с. 210-213). Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с.215). Відповідач - [PERSON] подала до суду заперечення, в якому зазначала, що в неї іншого житла немає та, що вона не чинить ніяких перешкод позивачу в користуванні ним своєю частиною квартири, просила в задоволенні позову відмовити (а.с. 217). Третя особа [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.216). Інші особи, в судове засідання не з?явився, клопотань, заяв до суду не подавали, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, відповідно до норм матеріального права, дотримуючись норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1994 року, виданого згідно з розпорядженням від 23.02.1994 р. № 1469 органом приватизації та зареєстрованого в Фастівському бюро технічної інвентаризації, квартири [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] , та членам його сім?ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (а.с.11). Згідно з копією рішення Васильківського районного суду Київської області від 18 вересня 1998 року визнано неправомірним і таким, що підлягає до скасування розпорядження начальника Фастівського БТІ від 25 березня 1996 року щодо погашення права приватної власності на приватизовану [PERSON] та членами його сім?ї 2-кімнатну квартиру в будинку по [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] та членами його сім?ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до копії ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2010 року заяву [PERSON] задоволено. Виправлено арифметичну помилку в рішенні Васильківського районного суду Київської області від 18 вересня 1998 року. Вирішено вказати, що площа квартири [ADDRESS] становить 62,9 кв. м, а частини квартири [ADDRESS] верхнього поверху становить 26,7 кв. м. Резолютивну частину рішення викладено в такій редакції. Визнано за [PERSON] та членами його сім?ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з копією витягу №27368656 від 20.09.2010 квартира [ADDRESS] та частина квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.1998 та ухвали цього ж суду від 16.04.2010, є приватною спільною сумісною власністю, власниками є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 12 липня 2017 року (а.с.16). Відповідно до копії Довідки (виписки з домової книги про склад сім?ї та прописку) від 13.09.2011, виданої виконавчим комітетом Дібровської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно проживають та зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.26). Згідно з копією корінця - ордера №128 від 28 квітня 1995 року [PERSON] виділено кімнату [ADDRESS] , площею 15,2 кв. м для тимчасового вселення на період праці в системі відомства (а.с.33). Відповідно до копії Довідки (виписки з домової книги про склад сім?ї та прописку) від 13.09.2011, виданої виконавчим комітетом Дібровської сільської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно проживають та зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.32). Листом від 15.12.2021 року №127/04.05-05, на запит суду щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів, староста Дібрівського старостинського округу Калинівської селищної ради повідомила, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 23.09.1998 року, а [PERSON] , [INFO] , з 07.12.2001 року дійсно зареєстровані по даний час за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). Згідно з актами №1 та №1а від 16 грудня 2020 р., №2 та №2а від 17 березня 2021р., №3 від 14 липня 2021 р., посвідченими приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Бобковим О.В., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] захоплено частину квартири [ADDRESS] , в якій вони проживають, встановлено свої власні замки на дверях частини вказаної квартири в результаті чого власник даної частини квартири [PERSON] не може потрапити до неї (а.с. 17-22). Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою\~статті 383 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) та\~статтею 150 Житлового кодексу України\~(далі -\~ЖК України) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі\~статтею 156 ЖК України\~члени сім?ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 317 ЦК України\~встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~(далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.\~ Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.\~ У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) сформувала висновки про основні принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 першого Протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, у справах з приводу користування житловими приміщеннями. Так, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.\~ Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінено на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Як встановлено судом та не спростовано матеріалами справи і відповідачами, позивач є співвласником частини квартири [ADDRESS] . Вказана частина квартири [ADDRESS] має площу 26,7 кв. м, знаходиться на другому (верхньому) поверсі та є приватною спільною сумісною власністю, власниками якої є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідачі ніколи не були членами родини позивача, не вели спільного господарства, вселилися в спірну частину квартири без погодження на проживання, жодних договірних зобов?язань між сторонами не існує. Згідно з актами №1 та №1а від 16 грудня 2020 р., №2 та №2а від 17 березня 2021р., №3 від 14 липня 2021 р., посвідченими приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Бобковим О.В., відповідачі захопили частину квартири [ADDRESS] та в ній проживають, встановили свої власні замки на дверях вказаної частини квартири в результаті чого власник даної частини квартири [PERSON] не може потрапити до неї (а.с. 17-22). Відповідно до листа від 15.12.2021 року №127/04.05-05, надісланого старостою Дібрівського старостинського округу Калинівської селищної ради, на запит суду щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів, [PERSON] та [PERSON] з 23.09.1998 року, а [PERSON] з 07.12.2001 року і по даний час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані за іншою адресою, отже мають інше житло. Встановивши, що відповідачі вселились до частини квартири позивача без згоди на проживання, чинять перешкоди позивачу в користуванні власністю, чим порушують право позивача як власника на мирне володіння, користування та розпорядження належним йому майном та виселення відповідачів із спірної частини квартири на предмет пропорційності переслідування легітимної мети у світлі статті 8 Конвенції відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що ця квартира не належить відповідачам на підставі права власності, вони ніколи не були зареєстровані в цій квартирі, мають інше зареєстроване місце проживання, виходячи з вищенаведених норм матеріального права суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення позивачу перешкод у користуванні частиною квартири [ADDRESS] , загальною площею 26,7 кв. м шляхом виселення відповідачів із зазначеного житла підлягають задоволенню. На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: approved