Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що 13 січня 2020 року вона позичила [PERSON] 300000 грн. Зазначену суму відповідачка зобов`язалась повернути до 30 січня 2020. Незважаючи на зміст розписки, своїх зобов`язань за договором позики відповідачка не виконала і в обумовлений термін позичених коштів їй не повернула. Постійне зволікання із поверненням позичених коштів, змусило її звернутися до правоохоронних органів з метою захисту порушених прав. Під час їх опитування працівниками поліції в лютому 2020 року, відповідачка написала і передала їй ще одну боргову розписку. У вказаній розписці відповідачка зобов`язалась повернути вказані кошти не пізніше 29.02.2020. Однак, кошти так і не повернула. Під час їхньої зустрічі у березні 2022 року, з метою забезпечення боргових зобов`язань, відповідачка погодилась укласти нотаріально засвідчений договір іпотеки, успадкованої нею частки земельної ділянки. З метою підготовки і нотаріального посвідчення договору іпотеки, відповідачка передала їй оригінал свого паспорта, оригінал довідки про реєстрацію місця проживання та оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, незважаючи на передачу оригіналів особистих документів, в обумовлений термін наприкінці березня 2022 року, до нотаріуса відповідачка не з`явилась і позичених коштів не повернула. Позивачка зазначила, що факт передачі їй оригіналів особистих документів у 2022 році, є вчинення відповідачкою дій, які свідчать про визнання боргового зобов`язання, а відтак і про переривання перебігу позовної давності. У зв`язку з наведеним, позивачка просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики від 13.01.2020 в сумі 300000 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її представника, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечила. До заяви додала оригінал розписки від 13.01.2020 та розписку про повернення коштів до 29.02.2020. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Відзиву на позов не подала. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, і ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2020 року [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 300000 гривень, які зобов`язалась повернути до 30 січня 2020 року, що підтверджується розпискою від 13.01.2020 (а.с. 38). В подальшому [PERSON] написала ще одну розписку, в якій зобов`язалась повернути [PERSON] позичені кошти в сумі 300000 грн. до 29.02.2020 (а.с. 37). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовано нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За змістом статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачка 13.01.2020 отримала від позивачки в борг грошові кошти в сумі 300000 гривень, які зобов`язалася повернути до 30.01.2023, а в подальшому до 29.02.2020. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства, у встановлені в боргових розписках терміни позичені кошти не повернула, про що свідчить наявність боргових документів у кредитора. Відповідачка в судове засідання не з`явилась та не спростувала доводи позивачки. Варто зазначити, що суд не досліджував питання позовної давності, зокрема, переривання перебігу позовної давності, про що зазначала позивачка у позові, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, відповідачка з відповідною заявою до суду не зверталася. За таких обставин, враховуючи, що факти викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, і з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість за договором позики в сумі 300000 грн. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При поданні до суду позовної заяви, позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Інших судових витрат позивачка не понесла. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позов задоволено повністю, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі, визначеному підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», що становить 3000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved