Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила визнати причини пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] поважними та встановити їй додатковий строк у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Мотивувала позов тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права. Зокрема, померлому [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) площею 3.30 умовних кадастрових га у землі, що перебувала у колективній власності КСГП «Обрій» відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №011421 від 06.08.1996 року. Отже, після [PERSON] залишилося вищевказане майнове право. [PERSON] (далі - Позивач) є племінницею померлого [PERSON] та єдиною особою, яка могла б успадкувати його майно. Для оформлення спадщини свого дядька, Позивач у встановленому законом порядку звернулася до Ржищівської державної нотаріальної контори. Листом від 08.12.2023 року №219/01-16 завідувач Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С. повідомила Позивача, що відповідно до Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на момент смерті [PERSON] , Позивач не входила до кола спадкоємців. Спадщина [PERSON] ніким не прийнята, спадкова справа після нього не заводилася. Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої (Спадкове право) можуть бути застосовані до такої спадщини, а тому відповідно до ст.ст. 1265, 1266 ЦК України Позивач може бути спадкоємцем померлого як його племінниця. Втім, для прийняття спадщини Позивачу необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини відповідно до ст. 1272 ЦК України. Так, на момент смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс Української PCP 1963 року в редакції від 27.12.1996 року. Статтею 524 Цивільного кодексу Української PCP було передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтями 529-532 цього Кодексу було передбачено дві черги спадкоємців за законом, а також визначено право на спадкування утриманцями та усиновленими і усиновителями. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу Української PCP, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так із боку матері (друга черга). Отже, відповідно до Цивільного кодексу Української PCP 1963 року в редакції, чинній на момент смерті [PERSON] , не було передбачено права племінників на спадкування за законом. Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно з ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, Позивач, як племінниця померлого [PERSON] , може успадкувати його спадщину, оскільки зазначена спадщина до цих пір не була прийнята ніким із спадкоємців Проте, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, Позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадщину на майно свого дядька - [PERSON] , а тому їй необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Слід заначити, що Позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини [PERSON] , оскільки існували об`єктивні перешкоди для цього у виді того, що чинний на момент смерті [PERSON] ЦК УРСР 1963 року визначав лише дві черги спадкування та не передбачав право племінників на спадкування. Зважаючи на викладене, Позивач не знала і не могла розраховувати на те, що вона може прийняти спадщину свого дядька. Через відсутність у неї грунтовних правових знань, Позивач не знала про те, що відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої (Спадкове право) можуть бути застосовані до спадщини [PERSON] , та що відповідно до ст.ст. 1265, 1266 ЦК України Позивач може бути спадкоємцем померлого як його племінниця. При цьому, оскільки Позивач не є спеціалістом в галузі права та є особою похилого віку, від неї як від пересічного громадянина не можна очікувати відповідних правових знань, необхідних для своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а так само покладати на неї негативні наслідки пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини в даному випадку. Крім того, Позивач звертає увагу суду на те, що з моменту смерті [PERSON] минуло більше 25 років та за цей час жодна особа не заявила своїх прав на майно померлого. Отже, особи, які могли б заперечувати проти прийняття Позивачем спадщини [PERSON] відсутні. Таким чином, строк на прийняття спадщини [PERSON] . Позивачем був пропущений з поважних причин та без його поновлення Позивач не може реалізувати свої права як спадкоємець та отримати спадщину [PERSON] . Представник позивача - адвокат Клапчук Ф.П. в судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити. Представник відповідача Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про справи у їх відсутність, відзив не подано. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права. Померлому [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) площею 3,30 умовних кадастрових га у землі, що перебувала у колективній власності КСГП «Обрій» відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №011421 від 06.08.1996 року. Отже, після [PERSON] залишилося вищевказане майнове право. [PERSON] (далі - Позивач) є племінницею померлого [PERSON] . Для оформлення спадщини свого дядька позивач звернулася до Ржищівської державної нотаріальної контори. Листом від 08.12.2023 року №219/01-16 завідувач Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С. повідомила Позивача, що відповідно до Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на момент смерті [PERSON] , Позивач не входила до кола спадкоємців. Спадщина [PERSON] ніким не прийнята, спадкова справа після нього не заводилася. Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої (Спадкове право) можуть бути застосовані до такої спадщини, а тому відповідно до ст.ст. 1265, 1266 ЦК України Позивач може бути спадкоємцем померлого як його племінниця. Втім, для прийняття спадщини Позивачу необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини відповідно до ст. 1272 ЦК України. На момент смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс Української PCP 1963 року в редакції від 27.12.1996 року. Статтею 524 Цивільного кодексу Української PCP було передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтями 529-532 цього Кодексу було передбачено дві черги спадкоємців за законом, а також визначено право на спадкування утриманцями та усиновленими і усиновителями. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу Української PCP, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так із боку матері (друга черга). Отже, відповідно до Цивільного кодексу Української PCP 1963 року в редакції, чинній на момент смерті [PERSON] , не було передбачено права племінників на спадкування за законом. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української PCP, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української PCP, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ч.1,2 Цивільного кодексу Української PCP, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 555 ч.1 Цивільного кодексу Української PCP, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , що є днем смерті спадкодавця. Строк прийняття спадщини закінчився 18.09.1997 року . З поданих доказів вбачається відсутність спадкоємців за законом і заповітом після смерті [PERSON] . Тому відповідно до ст. 555 ч.1 Цивільного кодексу Української PCP, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1.01.2004 року і на цю дату строк прийняття спадщини закінчився та з 19.09.1997 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави. А тому при вирішенні спору суд не застосовує положення ст.1216,1217,1223,1265,1268,1269,1270, 1272 ЦК України на які посилається позивач при обгрунтуванні позову. За вказаних обставин в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Outcome: dismissed