Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 14.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] визнана недієздатною рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.09.1998 року. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 19.11.1998 року № 1369 над недієздатною [PERSON] була призначена опікуном її мати - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] позивач - [PERSON] є опікуном над недієздатною [PERSON] , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.01.2014 року та розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.09.2013 року за № 411/01-06. Також розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.09.2013 року за № 411/01-06 визначено місце проживання недієздатної [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] , зокрема, вступити у спадщину від імені недієздатної [PERSON] на частку квартири. Померла [INFO] [PERSON] мала рідну сестру - [PERSON] , яка являється рідною тіткою недієздатної [PERSON] . [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Підставою звернення до суду із даним позовом є те, що позивачу стало відомо, що між [PERSON] та [PERSON] 14.05.2014 року укладено договір довічного утримання, предметом якого являється квартира [ADDRESS] . Позивач вважає, що даним договором порушені права недієздатної [PERSON] , так як вона є основною спадкоємицею [PERSON] та після її смерті претендує на належне їй майно. Однак, в результаті незаконних, на думку позивача, дій відповідача по справі зазначене право особи було порушено, в результаті укладення незаконного договору довірчого утримання. Позивач зазначає, що у період часу укладання оспорюваного правочину [PERSON] , 1939 року народження перебувала в стані реабілітації, отримувала лікування на основі виписки з історії хвороби № 1952 неврологічного відділення Міської клінічної лікарні № 10, постійно перебувала під наглядом невропатолога та на стаціонарному лікуванні з 03.09.2014 року по 08.09.2014 року, у зв`язку із чим не могла усвідомлювати значення своїх дій під час його укладання. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із відзивом на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.09.2013 року за № 411/01-06 визначено місце проживання недієздатної [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] , зокрема, вступити у спадщину від імені недієздатної [PERSON] на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка залишилась після смерті [PERSON] , та надати копії відповідних документів до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації. Також, п. 6 Розпорядження № 411/01-06 вказано, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Тобто, в даному процесі не йде мова про майно підопічного, а лише про позбавлення можливості набуття спадкового майна, тому не відбулось порушення прав позивача. Також, представник відповідача зазначає, що з матеріалів справи не вбачається наявність документів, що підтверджують родинні стосунки між померлою [PERSON] та [PERSON] , тому не можливо встановити родинні стосунки, а у сторін за позовом не має предмету спору, так як відносини щодо спадкування виникають з моменту відкриття спадщини, квартира щодо якої укладено договір довічного утримання не входила в склад спадщини, тому що була передана відповідачу 14.05.2014 року. З матеріалів справи не вбачається, що позивач, як опікун [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, в свою чергу спадкоємці зобов?язані забезпечити поховання спадкодавця, так як цим займався безпосередньо відповідач, тобто, вбачається, що на момент відкриття спадщини не прийнято спадщину та навіть можливо не заявлено про це на час розгляду справи. Крім того, прийняття спадщини не є предметом розгляду даної справи, а лише можливість претендувати на майно [PERSON] , тому не має порушеного права та предмету спору між сторонами. Щодо посилання позивача на не можливість усвідомлення своїх дій сторона відповідача посилається на вимоги статті 746 ЦК України, відповідно до якої відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я, а сама медична документація, надана позивачем не свідчить про відсутність у [PERSON] на момент вчинення спірного договору довічного утримання можливості усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними. Під час підготовчого провадження сторона позивача позов підтримала та просила його задовольнити. У відкрите судове засідання позивач та його представники не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали. Під час підготовчого провадження сторона відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов та просила його залишити без задоволення. У відкрите судове засідання відповідач та її представники не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна у відкрите судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України\~ «Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих\~Конституцією України\~та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб. За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] \~направлені на визнання недійсним договору довічного утримання, який, на думку сторони позивача, порушує право недієздатної [PERSON] на спадщину, та вчинено [PERSON] у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. 14.05.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. посвідчений договір довічного утримання (догляду), згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язалася надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення (т. 1 а. с. 67). Вказаний договір був зареєстрований в реєстрі за № 815, та нотаріусом було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна до виконання, припинення чи розірвання договору довічного утримання (догляду). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (т. 1 а. с. 75). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] вказує про те, що укладеним договором довічного утримання (догляду) порушені спадкові права недієздатної [PERSON] , опікуном якої є позивач на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 28 січня 2014 року (т. 1 а. с. 18) та Розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 411/01-06 від 19.09.2013 року (т. 1 а. с. 21). Суд вважає доводи щодо порушення спадкових прав недієздатної [PERSON] на майно померлої [PERSON] безпідставними та необгрунтованими. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів родинних зв`язків між недієздатною [PERSON] та померлою [PERSON] , що б могло дати підстави допустити наявність права [PERSON] на спадкування після померлої [PERSON] . Разом із цим зазначених доказів стороною позивача до суду надано не було. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] , підставою для визнання недійсним оспорюваного договору довічного утримання визначено неможливість [PERSON] на момент укладення договору усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В ході розгляду справи судом було досліджено медичну документацію [PERSON] , витребувану судом за клопотання сторони позивача, із якої вбачаєтьтся, що [PERSON] дійсно мала низку захворювань, разом із цим, вказані захворювання носили тимчасовий характер, а документів, на підтвердження доводів позивача щодо неможливості [PERSON] керувати своїми діями внаслідок стану здоров`я вказані матеріали не містять. Для з`ясування питання щодо можливості [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірного договору судом, за клопотання сторони позивача, у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Судово-психіатрична експертиза не була проведена в зв`язку із припиненням роботи Кабінету амбулаторних судово-психіатричних експертиз в зв`язку із ліквідацією на підставі Наказу КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради № 64-А від 31.10.2022 року. Сторона позивача повідомлялася про невиконання ухвали про призначення експертизи, та розпорядилася своїм правом на надання доказів на власний розсуд, не надавши нового клопотання із визначенням іншої експертної установи з подальшим зобов`язанням оплати за проведення експертизи. Інших доказів неможливості [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірного договору позивачем не надано, що не дає підстав вважати оспорюваний правочин недійсним. Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed