Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

що позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано 25.09.2007 у виконкомі Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, про що зроблений відповідний актовий запис №10. У шлюбі у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.11.2016 року. Спочатку їхні сімейні відносини складалися добре. Однак, останнім часом вони почали не розуміти один одного. Чоловік почав проживати з другою жінкою та не цінує сімейні цінності. У них з чоловіком відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Фактично, їхня сім`я розпалася, а шлюб носить формальний характер. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дітей, а тому виникла потреба у зверненні до суду. На примирення не згідна, тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу діти буть проживати з нею. Спору щодо місця проживання дітей немає. За час перебування у шлюбі нами набуто у власність автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстровано за Відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та який знаходиться у його фактичному володінні та користуванні. Зі слів відповідача, ринкова вартість їхнього автомобіля становить 215000 грн., з чим вона погоджується. Оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідача, тому саме йому слід виділити автомобіль у власність, а на її користь стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку вартості автомобіля в розмірі 107 500 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась. Представник позивачки адвокат Яцків М.В. подав заяву від 05.03.2024, в якій позовні вимоги підтримує повністю, справу просить розглянути за його відсутності та без участі позивачки. Відповідач подав заяву від 23.02.2024 про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Як передбачено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). Судом встановлено, що 25 вересня 2007 року виконкомом Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області зареєстровано між сторонами у справі, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 25.09.2007. За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.03.2009, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.11.2016. Спору щодо місця проживання дітей немає. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, а їх шлюб існує лише формально. Між ними відсутні усталені відносини притаманні подружжю та сім`ї. Ці обставини сторонами не заперечуються. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимоги про розірвання шлюбу. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Оцінивши встановлені судом обставини справи, зважаючи на конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки на підставі шлюбу сім`ї вони не створили, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога про поділ майна подружжя, оскільки судом встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який 30.06.2023 зареєстровано за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Позивачка зазначає у позовній заяві, що цей транспортний засіб знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідача. Крім того, вказує, що ринкова вартість їхнього автомобіля становить 215 000 грн., з чим вона погоджується, та ці обставини відповідач визнає. За приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із роз`ясненнями, наданими у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Наведені висновки сформульовано у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18 (провадження № 61-14494св20). Отже, спірний автомобіль набуто сторонами під час шлюбу і він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). У пункті 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) викладено такі висновки щодо застосування норм права: приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідача, то з нього слід стягнути на користь позивачки компенсацію за належну їй 1/2 частку, виділивши автомобіль у власність відповідача. Суд не вирішує питання розподілу судових витрат, з огляду на відсутність у позовній заяві відповідного клопотання позивачки.

Outcome: approved