Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

05.02.2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що з 09.09.2007 року по 03.04.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 28.03.2014 року з відповідача [PERSON] в її користь стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач рішення суду не виконував, аліменти не сплачував. В подальшому, у зв`язку із збільшенням потреб в утриманні доньки, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2018 року, з відповідача в її користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що 1500 грн. на даний час не є достатньою допомогою для повноцінного утримання дитини, оскільки дитина росте та її потреби на даний час також зросли. Крім того, зазначає, що донька відвідує заняття в [PERSON] дитячої та молодіжної творчості «Диво». Вартість занять в Центрі за напрямками: хореографія, англійська мова, підтримка ментального здоров`я та арт-терапія в місяць становить 3600 грн. Також дитина має проблеми зі здоров`ям деформацією щелепи у зв`язку із невірним ростом зубів, що призводить до систематичного звернення за медичною допомогою до лікарів-стоматологів та лікарів-ортодонтів, що в свою чергу породжує значні матеріальні витрати. За період з серпня по жовтень 2023 року нею було сплачено вартість послуг лікарів щодо лікування зубів в стоматологічному кабінеті ФОП [PERSON] на загальну суму 20175 грн. та у лікаря ортодонта на загальну суму 52940 грн. Зазначає, що неспроможна самостійно утримувати доньку на належному рівні, як вона того потребує. Станом на даний час донька [PERSON] проходить симптоматичне спостереження та лікування у лікаря-ортодонта щодо корегування брекетів. Вартість лікування доньки [PERSON] щодо хірургічного втручання під наркозом, а саме видалення 4-х ратинованих «зубів-мудрості» у стоматологічному кабінеті ФОП [PERSON] становила 20175 грн. Вартість лікування щодо встановлення брекетів на верхню та нижню щелепу у лікаря-ортодонта [PERSON] становила 52940 грн. У зв`язку з понесеними нею додатковими витратами на лікування доньки [PERSON] , а також рівність прав батька та матері, вважає, що з відповідача в її користь має бути стягнуто 36557,50 грн. як половину понесених нею додаткових витрат на доньку. На підставі викладеного, просить суд стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача в її користь понесених додаткових витрат на лікування зубів неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 36557,50 грн. та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 08.02.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що згідний сплачувати 3000 грн. аліментів на утримання дитини щомісячно. Щодо стягнення 36557,50 грн. додаткових витрат заперечував у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки не працює, має боргові зобов`язання за кредитами перед АТ КБ «Приватбанк», тому в цій частині позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 09 вересня 2007 року і до 03.04.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 28.03.2014 року з відповідача [PERSON] в її користь стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В подальшому, у зв`язку із збільшенням потреб в утриманні доньки, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2018 року, з відповідача в її користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що такий розмір аліментів не є достатнім для повноцінного утримання дитини. Визначена сума аліментів не повкриває потреб дитини навіть на оплату харчування та забезпечення побутових питань. Судом встановлено, що дочка [PERSON] навчається в Луцькому ліцеї № 14 імені Василя Сухомлинського Луцької міської ради в 10-А класі. Також відвідує заняття в Центрі дитячої та молодіжної творчості «Диво», Вартість занять в Центрі за напрямками: хореографія, англійська мова, підтримка ментального здоров`я та арт-терапія в місяць становить 3600 грн. Між сторонами виник спір з приводу зміни розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню дочку та стягнення додаткових витрат. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Щодо позовної вимоги про зміну раніше встановленого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2018 року розміру аліментів, суд зазначає наступне. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. № 789 ХІІ(78912), яка набула чинності для України з 27.09.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до норм ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, ставлячи перед судом питання про збільшення розміру стягуваних аліментів, позивач повинен довести обставини, які мають значення в такому спорі, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України. Разом з тим, суд враховує, що визначений судом розмір аліментів, зважаючи на збільшення витрат на утримання дочки, зростання цін на всі групи товарів для дітей, харчування, комунальні послуги, є недостатнім і не забезпечує право дитини на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. З врахуванням всіх обставин справи, а також того, що утримувати дитину зобов`язані обоє батьків, як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, і таке утримання має бути достатнім для належного виховання, розвитку дитини, беручи до уваги, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів може бути змінений з інших підстав, суд дійшов до висновку про зміну розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків. Також суд враховує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку утримання дитини. Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України). Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. При цьому, наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Тобто, якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Позивач, в підтвердження додаткових витрат на дитину надала довідки лікарів стоматологів , фіскальні чеки, акти виконаних робіт до договору про надання стоматолічних послуг. Судом також встановлено, що відповідач не має інших утриманців крім дочки. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо вартості понесених додаткових витрат, однак просив відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв`язку з його несплатоспроможністю. З урахуванням того, що відповідач крім тимчасових матеріальних труднощів не надав суду інших заперечень, то враховуючи що він є працездатною особою, суд вважає, що вимоги про стягнення 50% понесених позивачем додаткових витрат щодо утримання дочки слід задовольнити. Оскільки позивачка згідно\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн. за дві вимоги немайнового характеру.

Outcome: partial