Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] працював протягом 28 років 6 місяців на ПрАТ, з них по професії (посаді, за якою трапився нещасний випадок) 27 років 7 місяців (а.с.13). 17.07.2012 на території ПрАТ стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач під час виконання своїх трудових обов`язків отримав тілесні ушкодження. Відповідно до Розділу 4 акту Форми Н-5, причинами виникнення нещасного випадку є невиконання [PERSON] вимог інструкції з охорони праці, порушення п.п.1.8.1; 1.25; 1.40 «Інструкції з охорони праці №24.41-11 для машиніста та помічника машиніста бурової установки в кар`єрі» Ганнівського кар`єру; невиконання посадових обов`язків, порушення п.2.11.2 посадової інструкції начальника дільниці в кар`єрі виробничої бурової дільниці №6 Ганнівського кар`єру, п.49.1.1 Положення «Про систему управління охороною праці у ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.15). Згідно довідки МСЕК від 07.11.2012 позивачу з 05.11.2012 по 01.12.2013\~первинновстановлено 70% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та друга група інвалідності (а.с.19-21). Згідно довідки МСЕК від 17.11.2021 позивачу повторно з 01.12.2021 безстрокововстановлено 50% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та третя група інвалідності (а.с.22-23). Спірні правовідносини регулюються наступним законодавством: Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися трудові правовідносини, а тому, оскільки виробнича травма сталася з позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, наявні підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. При встановленні розміру моральної шкоди, суд враховує характер отриманих позивачем ушкоджень, пов`язаних з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, їх незворотність, фізичних і моральних страждань у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також і те, що нещасний випадок трапився по вині позивача через недотримання особистої безпеки та Закону України «Про охорону праці». Відповідно до наслідків що наступили (а.с.19-27), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 250000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п.14.1 ст.14 та п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп.164.2.14, 164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 2500 грн.

Outcome: partial