Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»), звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 12.05.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 78697286 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 11000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, aбо достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 11000,00 грн строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору, що підтверджується відповідною довідкою фінансової установи, що 2023-05-12 року відбувся успішний переказ коштів у сумі 11000,00 грн. Даний електронний документ засвідчено кваліфікованим електронним підписом. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 78697286 від 12.05.2023 року, станом на дату розрахунку заборгованість становить 43549,00 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом - 11000,00 грн; - заборгованості по процентах за користування - 32549,00 грн. Всього за період дії договору позичальником сплачено за договором 451,00 грн., що відповідно відображено у розрахунку заборгованості. У зв`язку з наведеним позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь вказану суму із відповідача, а також відшкодувати судовий збір та судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Ухвалою від 11.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження. 09.02.2024 року представник відповідача подав заяву про відкладення розгляду справи із посиланням на неможливість подання відзиву у встановлений строк у зв`язку із відсутністю виписки з рахунку (а.с. 49). 23.02.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості в якому відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що вона дійсно намагалась укласти кредитний договір, однак грошових коштів не отримала. В листі Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») номер банківського рахунку, номер банківської карти, на яку вона нібито отримала кошти, не зазначено. Позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів, як-то первинних бухгалтерських документів, а розрахунок заборгованості не може бути беззаперечним доказом виконання кредитором зобов`язань щодо перерахування кредитних коштів. Розрахунок заборгованості не відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» та не узгоджується із самим договором позики. Згідно розрахунку заборгованості та позовних вимог сума неустойки складає значно більше, наж половина суми (5500 грн.), зазначеної як одержаної споживачем. Належних доказів щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, суду не надано (а.с. 59-62). Представник позивача ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в судове засідання не з`явився, справу просив розглянути в його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. 15.03.2024 року представник відповідача адвокат Неминущий Г.Л. подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із позовною заявою та відзивом на позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 78697286 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Договір підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором s4ckPKTFy, так само, як і додаток № 1 до договору позики № 78697286 від 12.05.2023 року. Паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] . [NUMBER] (а.с. 7-11). Відповідно до п. 2.1. Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 11000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, aбо достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. В п. 2.2. договору кредиту сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 30 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 2,50 % в день (п.п. 2.3. договору кредиту), та процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, % (не застосовується за період карантину) сторонами відповідно до умов п. 2.3. договору визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) складають 2,50 % в день. Відповідно до п.п. 2.3. договору позики визначено знижену процентну ставку/день, % (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності), що складає 0,75 % в день. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 11000,00 грн. строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок який повідомлено позичальником та він міститься в реквізитах договору, що підтверджується відповідною довідкою фінансової установи, згідно якої 12.05.2023 року відбувся успішний переказ коштів у сумі 11000,00 грн. (а.с. 23). Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Всього за період дії договору позичальником сплачено за договором 451,00 грн., що відповідно відображено у розрахунку заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 78697286 від 12.05.2023 року, станом на дату розрахунку заборгованість становить 43549,00 грн, яка складається з: - заборгованості за основним боргом - 11000,00 грн; - заборгованості по процентах за користування 32549,00 грн. (а.с. 24-27). До матеріалів справи долучена довідка про укладення договору (Ідентифікацію), якою підтверджується, що клієнт [PERSON] була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитор) відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VII, одноразовий ідентифікатор Xlmzv5myaD, який відправлено позичальнику 12.05.2023 року о 13:24:10, електронна пошта [INFO] , ідентифікатор введено 12.05.2023 рокуо 13:26:42, перерахування грошових коштів позичальнику 12.05.2023 року о 13:28:15 (а.с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною першою ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» в редакції чинній на момент укладення кредитного договору передбачала, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За встановленими у цій справі обставинами кредитний договір між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», після чого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надіслало їй за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор на електронну пошту, яку вказано у договорі, який відповідач і використала для підтвердження підписання кредитного договору. У пункті 26 кредитного договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи [PERSON] одноразовим ідентифікатором s4ckPKTFy, а у паспорті споживчого кредиту підпис споживача [NUMBER]. Отже без отримання листа на електронну пошту, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитором та відповідачем не було б укладено, відтак суд вважає, що [PERSON] уклала кредитний договір, факт укладення якого вона заперечує. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеним сторонами, суд доходить висновку, що цей правочин відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що спірний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» у наведеній вище редакції, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало належні та допустимі докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Аргументи [PERSON] щодо відсутності доказів виникнення між нею та кредитором зобов`язальних правовідносин суд не бере до уваги, оскільки вона не надала доказів того, що вона не є стороною кредитного договору. При цьому, позиція відповідача будується на концепції «негативного доказу». Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №2-879/13 (провадження №61-10802cв18) сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видасться вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і у постановах від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15, від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та інш. Суд не бере до уваги також заперечення [PERSON] щодо не отримання кредитних коштів та ненадання позивачем документів первинного бухгалтерського обліку, оскільки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало суду докази перерахування на рахунок відповідача відповідних кредитних коштів, а саме, довідку АТ «Таскомбанк» (а.с. 23). Натомість відповідач, не спростувала доводів сторони позивача про належність рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, саме їй, при тому вкотре використала концепцію «негативного доказу». Доводи [PERSON] щодо ненадання первинних документів, суд вважає безпідставними. Наданий розрахунок, лист банку та довідка про укладення договору (Ідентифікацію) містять всі ознаки первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору), документи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» завірені печатками товариства та підписом матеріально-відповідальної особи - директором. Заперечуючи проти укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, відповідач не надала витяг з особового рахунку про рух коштів за період з 12.05.2023 року по день пред`явлення позову до суду, тим самим не спростувала доводи позовної заяви про отримання нею коштів. Щодо доводу про те, що нараховані відсотки за договором є явно завищеними, то суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, цивільним законодавством закріплений принцип презумпції дійсності договорів, що означає, що всі правочини є дійсними допоки протилежне не буде визнано судом. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач [PERSON] порушує взяте на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, суд доходить висновку, що з неї слід стягнути на користь позивача грошові кошти за договором кредиту, позов задовольнити в повному обсязі. З матеріалів справи слідує, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 2684,00 грн. (а.с. 1), які згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України присуджуються зі сторони не на користь якої ухвалено рішення. Згідно договору № 03-08/2023 від 03.08.2023 року (а.с. 29-33), акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 29.09.2023 року (а.с. 33, 34) та платіжної інструкції від 26.12.2023 року (а.с. 35) розмір послуг за надання правничої допомоги становить 7100, 00 грн., які згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України підлягають стягнення з відповідача. Питання щодо зменшення витрат на правову допомогу відповідач не ставила.

Outcome: approved