Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала справа № 758/4566/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, визнано квартиру за адресою: [ADDRESS] , набуту [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Сторонами у перших заявах по суті справи було надано орієнтовні розрахунки судових витрат та заявлено, що докази понесення позивачем судових витрат, у зв`язку з розглядом даної справи будуть подані до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. З урахуванням того, що до закінчення судових дебатів відповідні докази сторонами не подавались, судом було призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 06 березня 2024 року о 12 годині 00 хвилин в залі судових засідань Подільського районного суду м. Києва та надано строк до 26 лютого 2024 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат. 05.03.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначив, що заявлений стороною відповідача розмір витрат на правничу допомогу є значно завищеним. Крім того, частина витрат, які включені стороною відповідача до розрахунку, не були передбачені договором про надання правничої допомоги. З урахуванням зазначених обставин та з огляду на часткове задоволення позовних вимог, просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу в даній справі, до 3 000 гривень. 26.02.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій остання, посилаючись на норми ч.ч. 8-9 ст. 141 ЦПК України, просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заяви представник відповідача зазначила, що Рішенням суду від 20 лютого 2024 року було задоволено позовні вимоги про визнання квартири за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за позивачем право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Разом з тим, у задоволенні інших 15 позовних вимог було відмовлено, тобто, за підрахунком сторони відповідача, судом було задоволено лише 12 відсотків від заявлених вимог. При цьому, як зазначила представник відповідача, в частині задоволених вимог відповідач вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, а також ніколи не заперечував факт та обставини придбання квартири за адресою [ADDRESS] в період шлюбу сторін за спільні кошти та в інтересах сім`ї. Заявляючи про небажання відповідача вирішувати спір в позасудовому порядку, позивач не надала до суду жодних доказів звернення до відповідача з пропозицією чи проханням здійснити поділ вищевказаної квартири. За наявності такої пропозиції питання поділу спільної квартири було б вирішене без необхідності звернення до суду та понесення додаткових судових витрат. Крім того, представник відповідача зазначила, що позовні вимоги, у задоволенні яких судом було відмовлено, були заявлені позивачем абсолютно безпідставно, а своєю процесуальною поведінкою позивач продемонструвала незацікавленість у з`ясуванні дійсних обставин справи, продовжувала наполягати на заявлених позовних вимогах та розгляді справи по суті незважаючи на визнання первісних позовних вимог відповідачем. За таких обставин, відповідач вимушений був відстоювати свої доводи та аргументи на користь позиції про необґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим, ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень, які представник позивача просила стягнути з відповідача, посилаючись на норми ч.ч. 8-9 ст. 141 ЦПК України. В заяві викладено детальний розрахунок витрат відповідача на правничу допомогу, на підтвердження витрат долучено копії платіжних інструкцій на загальну суму 20 00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Ухвалою суду від 18.12.2023 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.01.2024 року. Сторони в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про місце, день та час розгляду заяви. Представник відповідача подала до суду заяву, в якій просила розгляд заяви провести за відсутності сторони відповідача. Частиною четвертою статті 270 ЦПК України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та заяву позивача, суд зазначає наступне. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259 ЦПК України). Згідно положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, визнано квартиру за адресою: [ADDRESS] набуту [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Разом з тим, при ухваленні зазначеного Рішення, судом не було вирішено питання про розподіл витрат на професійну правову допомогу. У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, який наведено у відзиві на позовну заяву, стороною відповідача зазначено, що орієнтовний розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу у даній справі становить 60 000 гривень, а докази сплати нею витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення по справі. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009. Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Так, у заяві про ухвалення додаткового рішення представником відповідача зазначається, що значна частина витрат відповідача зумовлена процесуальною поведінкою позивача, спрямованою на затягування розгляду справи та перешкоджання у з`ясуванні дійсних обставин справи: подання необґрунтованої та завідомо безпідставної заяви про збільшення та уточнення позовних вимог та заяви про забезпечення доказів, незважаючи на те, що позивачу достеменно були відомі обставини набуття у власність об`єктів нерухомого майна відповідачем після розірвання з нею шлюбу, а також те, що позивачем визнавалися первісні позовні вимоги. Докази понесення витрат на правничу допомогу було долучено стороною відповідача до заяви про ухвалення додаткового рішення, яку судом було отримано 26.02.2024 року. З урахуванням того, що Рішення по справі ухвалено судом 20.02.2024 року, а 25.02.2024 припадає на вихідний день, зазначені докази подані відповідачем з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. Професійна правнича допомога у даній справі надавалась відповідачу адвокатом Попікою Іриною Анатоліївно, чий статус адвоката підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8744/10, на підставі договору про надання правничої допомоги (надалі за текстом - Договір) від 18.10.2013 року. Вартість послуг адвоката узгоджена сторонами у розділі 4 Договору. Так, відповідно до п. 4.1 Договору, за надану правничу допомогу Клієнт сплачує Адвокату гонорар: за участь в судовому засіданні в суді першої інстанції - 4 000 гривень. У розрахунку витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом даної справи, зазначено перелік послуг, наданих відповідачу адвокатом, їх вартість та платіжний документ на підтвердження здійснення витрат: ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду (4 000 гривень, платіжна інструкція від 30.10.2023), участь в підготовчому засіданні 01.11.2023 (4 000 гривень, платіжна інструкція від 08.11.2023), участь в підготовчому засіданні 27.11.2024 (4 000 гривень, платіжна інструкція від 01.12.2023), участь в судовому засіданні 23.01.2024 (4 000 гривень, платіжна інструкція від 31.01.2024), участь в судовому засіданні 20.02.2024 (4 000 гривень, платіжна інструкція від 21.02.2024). Дослідивши матеріли справи, надані стороною відповідача, пояснення та докази, суд визнає доведеним факт понесення відповідачем у справі № 758/4566/23 витрат на оплату послуг з правничої допомоги, наданих згідно з умовами Договору про надання правової допомоги від 18.10.2023. Разом з тим, суд зазначає, що розділом 4 Договору в редакції станом на 18.10.2023 не було передбачено надання адвокатом таких послуг, як «ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду» та «участь у підготовчому засіданні», та відповідно, не було визначено їх вартість. З огляду на це, надання та оплата послуг «ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду» та «участь у підготовчому засіданні», включених до розрахунку витрат, не узгоджувались сторонами Договору, а відтак, вартість послуг не підлягає стягненню з позивача у складі витрат на правову допомогу. Таким чином, суд вважає, що в порядку розподілу судових витрат відшкодуванню підлягають витрати на оплату послуг адвоката з участі в судових засіданнях 23.01.2024 та 20.02.2024. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Outcome: partial