Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

За позовом сторона позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що 26 липня 1997 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. В цьому шлюбі у подружжя, зокрема, народилася дитина [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 03 липня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 30 квітня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Також в новому шлюбі у позивача народилася дитина [PERSON] , [INFO] . На цей час діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем у Федеративній Республіці Німеччина, куди виїхали у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю в Україні. Сторона позивача стверджує, що зараз відповідач на утримання дочки [PERSON] допомоги позивачу не надає і надавати не хоче, хоча він працездатний, має задовільний стан здоров`я. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судове засідання не прибули, подали до суду за підписом представника позивача [PERSON] письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, де зазначили відомості про повне підтримання позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не прибув, відзиву не подав, але подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої зауважив, що позов ним визнається частково, оскільки відповідач має на утриманні ще інших дітей. До заяви приклав копії свідоцтв про народження згаданих дітей. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних з`ясованих судом обставин. У справі встановлено, що у позивача з відповідачем є спільна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , утриманням якої займається позивач. Разом з тим, відповідач не заперечив свій аліментний обов`язок щодо дитини, проте не погодився з заявленим розміром і просив його зменшити, оскільки на його утриманні також перебувають ще двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Ще один син, [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім, але продовжує навчання, проте даних про потребу в матеріальній допомозі щодо [PERSON] суду не надано. Указані обставини доводяться відомостями: позовної заяви (а. с. 1); копії свідоцтва про народження [PERSON] , де її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5); копії довідки про склад сім`ї (а. с. 4); копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , де її батьком записаний [PERSON] (а. с. 50); копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , де її батьком записаний [PERSON] (а. с. 51); копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , де його батьком записаний [PERSON] (а. с. 53); копії довідки з місця навчання [PERSON] (а. с. 52). У справі відсутні дані та докази про те, що відповідач не може надавати позивачеві матеріальну допомогу на дочку [PERSON] . Сторонами не надано суду доказів про те, що між ними існує недвозначна домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання [PERSON] . За таких обставин суд убачає за потрібне задовольнити позов частково з наступних підстав. Ч. 2 ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу) платника аліментів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які мають бути стягнені з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , суд вважає, що заявлена позивачем частка є не зовсім такою, що відповідає обставинам справи з урахуванням вимог ст. ст. 182 Сімейного кодексу України. Зокрема, визначений стороною позивача розмір аліментів на утримання [PERSON] в 1/4 частці у позовних вимогах обчислений помилково, оскільки розмір аліментів в 1/6 частку заробітку на одну особу цілком збігається з приписами ч. 1 ст. 52 Конституції України щодо рівності прав дітей, трьох з яких ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) має на даний час утримувати відповідач. Конкретизуючи такі висновки, суд зазначає, що, беручи до уваги правила ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України у взаємозв`язку із положеннями ст. 10 цього Кодексу, розмір аліментів на трьох неповнолітніх утримуваних дітей в оцьому разі має становити наближену до наведених норм закону 1/2 частку, й, відповідно, на кожну з чотирьох осіб по 1/6 (1/2 : 3 = 1/6). Зважаючи на викладене, беручи до уваги розмір прожиткового мінімум на дітей відповідного віку, виходячи з мінімальних потреб дітей та належного забезпечення, визнання відповідачем аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Разом з тим, суд переконаний, що відповідач у подальшому не позбавлений права ініціювати зменшення стягуваних за даним рішенням аліментів, але у разі доведення належними доказами обставин потреби в матеріальній допомозі щодо сина [PERSON] , виходячи з критеріїв, закладених у норму ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України у справі слід також допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial