Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 130000,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.10.2019\~року між\~позивачем та\~ [PERSON] \~було укладено\~договір обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АО/2065144\~-\~автомобіля марки\~«CITROEN»\~р.н.\~ [NUMBER] . Під час\~дії договору,\~а саме\~14.06.2020\~року на\~автодорозі Київ-Чоп\~поблизу с.Солонка\~Львівської області\~відбулась ДТП\~за участі\~забезпеченого транспортного\~засобу,\~яким керував\~відповідач та\~автомобіля марки\~«TOYOTA»\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] . Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2021 року, який залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.11.2021 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.02.2021 року, встановлено вину відповідача у керуванні транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, провадження по справі закрито на підставі ч.2 ст.38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказує, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 130000,0 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, оскільки страхове відшкодування в повному обсязі потерпілому виплачено, з урахуванням викладеного вважає, що після сплати страхового відшкодування ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» має право подати регресний позов до власника автомобіля, який відмовився від\~проходження відповідно\~до встановленого\~порядку огляду\~щодо стану\~наркотичного сп`яніння,\~так як\~останній у добровільному порядку відмовляється повернути зазначену суму. Позовна заява надійшла до суду 08.12.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.12.2023 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків. 20 грудня 2023 року представник позивача подав суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 22.12.2023 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. У зв`язку із неявкою учасників справи, ухвалами Личаківського районного суду м.Львова від 22.01.2024 року та 14.02.2024 року, розгляд справи відкладено на 14.02.2024 року та 12.03.2024 року відповідно. Представник позивача в судове засідання 12.03.2024 року не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, при цьому, 15.02.2024 року подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 12.03.2024 року повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 12.03.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що згідно\~Витягу перевірки\~чинності полісу\~внутрішнього страхування на\~транспортний засіб\~марки «CITROEN\~XSARA»\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~цивільно-правова\~відповідальність відповідача\~ [PERSON] \~на момент\~настання ДТП\~14.06.2020\~року була\~застрахована у\~ПАТ «Українська\~пожежно-страхова\~компанія» шляхом\~укладення договору\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АО/2065144 (а.с.8). 14 червня 2020 року о 09 год. 00 хв. на автодорозі Київ-Чоп (552 км + 900 м) поблизу с.Солонка Львівської області відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «CITROEN XSARA» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2021 року (а.с.30-35). Власником автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», р.н. [NUMBER] є [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] (а.с.12). Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2021 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.30-35). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.11.2021 року, залишено без змін вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2021 року (а.с.36-40). Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.02.2021 року, встановлено вину [PERSON] у керуванні 14.06.2020\~року о\~09\~год.\~00\~хв.\~на автодорозі\~Київ-Чоп\~(552\~км +\~900\~м)\~поблизу с.Солонка\~Львівської області\~транспортним засобом\~марки «CITROEN\~XSARA»\~р.н.\~ [NUMBER] з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку [PERSON] відмовився, провадження по справі закрито на підставі ч.2 ст.38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.9-10). На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною. Частина 6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ремонтної калькуляції № 2065144_SW від 28.08.2020 року, загальна сума ремонтних робіт по транспортному засобу\~марки «TOYOTA\~CAMRY»,\~р.н.\~ [NUMBER] становить 348967,17 гривень (а.с.15-21). 16 червня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою до ПАТ «Українська\~пожежно-страхова\~компанія» про\~здійснення відшкодування\~оціненої шкоди\~заподіяної в\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди,\~що трапилася\~14.06.2020\~року за\~участі транспортного\~засобу марки\~«CITROEN\~XSARA»\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~яким керував\~ [PERSON] \~та транспортного\~засобу марки\~«TOYOTA\~CAMRY»,\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] (а.с.7). 08 червня 2022 року на підставі вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2021 року, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 130000,0 гривень, що підтверджується службовою запискою від 16.02.2022 року, страховим актом № 040/037/001634/20/1 від 17.02.2022 року та платіжним дорученням № 25020 від 08.06.2022 року (а.с.27-29). Про необхідність повернення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 130000,0 гривень, позивач направив відповідачу відповідну вимогу від 01.12.2022 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.25-26). Така вимога не була задоволена, внаслідок чого для стягнення виплаченого страхового відшкодування в примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та з майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п.п.38.1.1(в) п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як вбачається з вищенаведеного, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» набула право вимоги відшкодування понесених збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, до відповідача [PERSON] . На даний час у добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». У постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~04.07.2018\~у справі\~№ 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13\~ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено майно іншої особи, відбулася з вини відповідача, внаслідок чого здійснено страхове відшкодування позивачем майну третьої особи, а тому з огляду на встановлені обставини та наведені норми закону, позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному розмірі. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2147,20 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.11).

Outcome: approved