Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у якому просить стягнути з відповідача на його користь різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 133 314,97 грн., моральної шкоди у розмірі 36 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 36 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.04.2023 року о 12 год. 49 хв., по просп. С. Бандери відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом позивача «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, щоб пропустити пішохода. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно наданого рахунку ТОВ «Ніко автоальянс» від 14.04.2023, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, складає 227 575,89 грн. ПрАТ «ПЗУ Україна» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 94 260,92 грн. Оскільки, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача у зв`язку з його пошкодженням з вини відповідача перевищує ліміт відповідальності страховика, то саме з нього, як винної особи у завданні шкоди, підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу та лімітом відповідальності страховика. З цих підстав, просить стягнути з відповідача 133 314,97 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди, 36 000 грн. моральної шкоди та 36 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою, в якій просив суд проводити розгляд справи за відсутністю позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутністю позивача та його представника. Представник відповідача в судовому засіданні проти позові вимоги визнав частково. В обґрунтування позиції зазначив, що автомобіль позивача на підставі звіту проведеного ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , вважається фізично знищеним, страховиком був проведений розрахунок та здійснено виплату у розмірі 94 260,92 грн., яка складається з різниці між ринковою вартістю транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] та вартістю пошкодженого автомобіля за вирахуванням франшизи у розмірі 2 500 грн. В зв`язку з вищезазначеним, визнає позовні вимоги частково, а саме 2 500 грн. завданої матеріальної шкоди - франшизи, 3 000 грн. завданої моральної шкоди, заперечує проти задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000 грн., оскільки ця сума є завищеною, справа є малозначною, не надано доказів понесення цих витрат позивачем. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 10.04.2023, близько 12 год 49 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI», д.н.з. [NUMBER] у м. Києві по просп. С Бандери, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] ., який зупинився попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.05.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правову відповідальність відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування №ЕР.210873975 застраховано у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», відповідно до якої страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 160 000,00 грн., розмір франшизи згідно вищезазначеного полісу складає 2 500 гривень (а.с.44). Позивач звернувся до страховика з вимогою про відшкодування шкоди, на підставі якого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було заведено страхову справу №27276. Відповідно до звіту №36-R/12/99 складеного ФОП [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , замовник ПрАТ СК «ПЗУ Україна»,страхова справа №27276 - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 204 838,81грн (а.с. 53-54), ринкова вартість - 154 751,97 грн., ринкова вартість пошкодженого об`єкта оцінки - 57 991,05 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19. З огляду на вищезазначене, за основу для визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу суд бере висновки звіту №36-R/12/99 складеного ФОП [PERSON] відповідно до якого, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 204 838,81 грн., ринкова вартість - 154 751,97 грн., тобто вартість відновлювального ремонту більша ринкової вартості, а тому транспортний засіб вважається знищеним. Відповідно до вищезазначеного звіту №36-R/12/99, ринкова вартість транспортного засобу «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] . складає 154 751,97 грн., а ринкова вартість залишків - 57 991,05 грн., отже розмір збитку завданий позивачу складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 96 760,92 грн. (154 751,97-57 991,05). Згідно до страхового акту №27276/1 складеного ПрАТ СК «ПЗУ Україна» розмір збитку складає 96 760,92 грн., розмір франшизи 2 500 грн., нарахованого до виплати страхового відшкодування складає 94 260,92 грн.(а.с. 60). Відповідно до розпорядження №27276/1/1 на виплату страхового відшкодування та платіжної інструкції №00094284 позивачу 05.05.2023 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 94 260,92 грн.(а.с 60, 61 зворотня стор.). Отже, страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 94 260,92 грн., вирахувавши франшизу - 2 500 грн. із загального розміру страхового відшкодування. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Враховуючи вищевикладене суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача різницю між розміром збитку та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 2 500 грн., тобто у розмірі франшизи, в зв`язку з чим вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задовленню. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги той факт, що позивачу дійсно було завдано майнової шкоди винною у ДТП особою, враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, що пов`язані з пошкодженням майна позивача та порушенням його звичайного способу життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає адекватною компенсацію моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., а також визнання відповідачем завданої моральної шкоди саме в цьому розмірі, тому вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] зазначена сума коштів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ч.1,3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частиною 4 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Відповідно до частин першої, другої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Частиною першою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно із частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». За приписами статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру, що виданий на ведення справи в суді, або довіреністю. Представником позивача адвокатом Вінниченком В.А. у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000 грн. До позовної заяви, на підтвердження повноважень адвоката та наданих ним послуг додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10461/10, ордер серії АІ №1437227 від 04.07.2023, виданий адвокатом Вінниченком В.А , що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Крім того, 04.12.2023 ордер серії АІ №1504261 від 01.12.2023 виданого «Адвокатським об`єднанням «АКВІЛА» на представництво інтересів [PERSON] адвокатом Вінниченком В.А. у Оболонському районному суді м. Києва, копію товарного чеку №1/12/23-001 від 01.12.2023, з печаткою адвокатського об`єднання «АКВІЛА», відповідно до, якого послуг надано на суму 42 000 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд звертає увагу на те, що судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги (ч.2 ст. 137 ЦПК України), однак такий договір стороною позивач не надано, у зв`язку з чим суд не має можливості встановити, що саме є предметом даного договору, за виконання яких юридичних дій замовник оплачує винагороду (гонорар), час та умови виконання такої роботи та її оплата. Слід також зазначити, що обсяг повноважень адвоката встановлюється домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі. Однак, матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги укладеного [PERSON] ні з адвокатом Вінниченком В.А., ні з адвокатським об`єднанням «АКВІЛА». За таких обставин, суд вважає, що подані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди документально не підтверджені, у зв`язку з чим підстав для їх стягнення суд не вбачає і відмовляє в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Суд, вирішуючи питання про судові витрати, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: partial