Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - адвокат Юхименко Ю.Ю. звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 772902774 від 29.02.2020 в сумі 55537,96 грн, судовий збір у сумі 2684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 29 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено Кредитний договір №772902774 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт товариства www.moneyveo.ua, обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 2000,00 грн, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Кредитний договір №772902774 від 29.02.2020 був підписаний відповідачем за допомого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №5H847DNJ було направлено позичальнику 29.02.2020 о 10:35:57 годині, на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів 0939634699, одноразовий персональний ідентифікатор № 5H847DNJ було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 29.02.2020 о 10:36:35 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати»», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, направлено відразу 2000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 2000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,44 процентів від суми кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3. цього Договору. Відповідно до п.п. 1.5., 1.6. кредитного договору, з урахуванням положень п.1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 1,70 % річних; розрахунок сукупної вартості кредиту та Термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до договору). У подальшому сторони уклали додаткові угоди до договору № 772902774 від 29.02.2020, за умовами якої сторони домовилися збільшити суму кредиту: на суму 9050,00 грн. з 02.03.2020 на строк дії договору; на суму 2300,00 грн з 03.03.2020 на строк дії договору; на суму 6650,00 грн з 04.03.2020 на строк дії договору. Згідно Додаткової угоди до Договору № 772902774 від 29.02.2020 сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №772902774 від 29.02.2020 на 30 (тридцять) днів, починаючи з 30.03.2020. Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,66 % в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно даної Додаткової угоди. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором: у розмірі 2000,00 грн, 9050,00 грн, 2300,00 грн, 6650,00 грн. 28.11.2018 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 772902774 від 29.02.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 88 від 08.07.2020. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 772902774 від 29.02.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15.07.2021 року. У подальшому, 06.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 06/12/2021-01 і відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 06.12.2021 до договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 55537,96 грн., з яких: 19999,96 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35538,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 17 січня 2023 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Станом на день звернення із даним позовом до суду, заборгованість за Кредитним договором № 772902774 від 29.02.2020 не погашена, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 55537,96 грн., витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2023 прийнято до розгляду справу та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду. 10.04.2023 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гук А.Ю. надійшло клопотання про витребування у позивача банківської виписки по особовим рахункам відповідача [PERSON] за період з 29.02.2020 по 10.02.2023. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10.04.2023 задоволено клопотання представника відповідача, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витребувано банківську виписку по особовим рахункам [PERSON] за період з 29.02.2020 по 10.02.2023; детальний обґрунтований розрахунок заборгованості за кредитом та простроченими відсотками із зазначенням сум заборгованості та строків її виникнення та з урахуванням всіх платежів здійснених [PERSON] у рахунок погашення заборгованості, якщо такі були. 18.07.2023 на адресу суду від представника позивача на виконання вимог ухвали суду надійшла заява про долучення доказів, а саме, виписки з особового рахунку за кредитним договором №772902774 від 29.02.2020; розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» по несплаченим відсоткам за кредитним договором №772902774 від 29.02.2020; розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» по несплаченим відсоткам за кредитним договором №772902774 від 09.02.2020. 22.01.2024 на електронну пошту суду від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» надійшли додаткові пояснення у справі, до яких долучено додаткові докази, зокрема, додаткова угода № 3 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023. При цьому, представник позивача просив долучити до матеріалів справи, зазначені письмові пояснення, разом з долученими до них доказами. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача, в якому просив розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. При цьому, 22.01.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшло вступне слово, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Стосовно клопотання сторони позивача про долучення зазначених вище письмових пояснень та доказів, слід зазначити, що судом не встановлювався строк для подачі позивачем письмових пояснень, подання позивачем письмових пояснень по справі є його правом, відтак, суд вважає за необхідне долучити до матеріалів письмові пояснення. Щодо долучення додаткових доказів, слід зазначити, що стороною позивача, при поданні позовної заяви, не було повідомлено суд, що нею здійснюються заходи по збиранню доказів. Крім того, як убачається із матеріалів справи, стороною позивача протягом досить тривалого періоду часу не вживалися дії щодо звернення до суду у даній справі з відповідними доказами і з цими доказами сторона позивача звернулася до суду лише 22.01.2024. Крім того, представник позивача, подавши додаткові докази поза межами встановлених ЦПК строків, клопотання про поновлення такого строку не надав, поважних причин неподання вказаних документів стороною позивача не наведено. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведені обставини, суд вважає за необхідне клопотання сторони позивача у частині долучення до матеріалів додаткових доказів, залишити без розгляду. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір №772902774, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п.1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Згідно з п.п. 1.3, 1.4 на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,44 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної його дати повернення). 02.03.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору №772902774 від 29.02.2020, якою сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 9050,00 грн з 02.03.2020 на строк дії договору №772902774 від 29.02.2020 на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. 03.03.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору №772902774 від 29.02.2020, якою сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 2300,00 грн з 03.03.2020 на строк дії договору №772902774 від 29.02.2020 на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. 04.03.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору №772902774 від 29.02.2020, якою сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 6 650,00 грн з 04.03.2020 на строк дії договору №772902774 від 29.02.2020 на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. 31.03.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору №772902774 від 29.02.2020, якою сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №772902774 від 29.02.2020 на 30 днів. Починаючи з 30.03.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,66 % в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно даної додаткової угоди. Після вчинення відповідачем вказаних дій ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] відповідача, що підтверджується Довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», а також платіжними дорученнями, які наявні у матеріалах справи. Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача за кредитним договором №772902774, загальна заборгованість відповідача станом на 09.12.2021 становить 55 537,96 грн., з яких: 19 999,96 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 35 538,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками. В той же час, будь-яких доказів того, що відповідач у повному обсязі повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, додатковими угодами до нього, матеріали справи не містять. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", яке є первісним кредитором, відповідач має заборгованість на загальну суму 55 537,96 грн. Вказану суму заборгованості просить стягнути і позивач. Також, з даного розрахунку вбачається, що відповідачем частково здійснювались оплати за вказаним кредитним договором. 28.11.2018 між первісним кредитором (далі -клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (далі- фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.3. договору, під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до пункту 8.2 договору, строк дії цього Договору закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020, інші умови залишено без змін. Згідно із витягом з реєстру прав вимоги № 88 від 08.07.2020, укладеного на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №772902774 від 29.02.2020. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до пункту 8.2 договору, строк дії цього Договору закінчується 04.08.2021. 03.08.2021 було укладено Додаткову угоду №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2022 включно, інші умови залишено без змін. Відповідно до реєстру прав вимоги №6 від 15.07.2021 до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 772902774 від 29.02.2020. 06.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено договір факторингу № 06/12/2021-01. Відповідно до пункту 8.2 договору, строк дії цього Договору закінчується 06.12.2022. Відповідно до реєстру боржників від 06.12.2021 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 772902774 від 29.02.2020. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання ним умов кредитного договору, суд вважає, що у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір відповідач підписала шляхом використання електронного підпису одноразовим ідетифікатором 5H847DHJ, який було направлено відповідачу 29.02.2020 о 10:35:57 на номер мобільного телефону вказаний в заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] . Відповідач на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не міг бути укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21. Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер банківського рахунку, на який було перераховано кошти. Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Між іншим, підписання договору, додаткових угод до нього, відповідачем не заперечується. Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем у передбаченому законом порядку не оспорювалися, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Наведені вище обставини свідчать про факт отримання відповідачем кредитних коштів, схвалення ним, як умов кредитного договору, додаткових угод до нього, так і визнання своїх фінансових зобов`язань перед позивачем. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19999,96 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Як зазначалося вище, відповідно до договору №772902774, кредит надавався строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. У подальшому, 31.03.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору №772902774 від 29.02.2020, згідно з якою сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №772902774 від 29.02.2020 на 30 днів. Починаючи з 30.03.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,66 % в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно з даною додатковою угодою. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 30.04.2020, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Так, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором позивач просить стягнути 35538,00 грн заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом. Аналіз наданої позивачем копії відомості про нарахування та погашення за кредитним договором, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору. Водночас, як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, за умовами кредитного договору сторони погодили строк його дії до 30.04.2020, тому саме із зазначеної дати, кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Тобто, право кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 30.04.2020, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону. Суд не бере до уваги нарахування процентів з посиланням на пункти 1.4, 1.5 кредитного договору, як на підставу нарахування процентів після настання терміну (дати) повернення кредиту, оскільки вказані умови договору суперечать положенням чинного законодавства та зазначеним висновкам Верховного Суду. Крім того, посилання позивача у позові на те, що такий розмір заборгованості по сплаті процентів був переданий від первісного кредитора саме по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування таких процентів. У той же час, позивач позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України не заявляє. За таких обставин, розмір процентів в межах строку дії договору з 29.02.2020 по 30.04.2020 має становити 17856,96 грн. В той же час, з наданого первісним кредитором ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" розрахунку із зазначенням нарахування та проведених оплат вбачається, що відповідачем було здійснено оплату в розмірі 9519,00 грн. у рахунок погашення процентів за кредитним договором. З врахуванням часткової оплати з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом в розмірі 8337,96 грн (17856,96 грн. -9519,00грн. =8337,96 грн.). При цьому, виходячи з викладеного вище, недоведеності приведених у позові обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом нарахованих за межами строку кредитування. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Ураховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором підлягають частковому задоволенню на загальну суму 28337,92 грн, з яких: 19999,96 грн. заборгованості за тілом кредиту, 8337,96 грн. заборгованості по відсотках. У задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 24.11.2022 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» та Адвокатським об`єднанням «Альма Теміс», в особі керуючого партнера - адвоката Юхименка Ю.Ю.; додаткову угоду №12 до Договору про надання правової допомоги; протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни; акт прийому- передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги; рахунок на оплату; платіжне доручення №339 від 26.01.2023; довіреність; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial