Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~В листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому, з врахування уточнених вимог, просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом: після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на наступне нерухоме майно: - житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовані по [ADDRESS] , -житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1187 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS] по. \~ \~ \~ \~На обґрунтування вимог вказував, що нотаріальному оформленні цієї спадщини, на яку він претендує як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] , заважає належним чином оформлених правовстановлюючих документів на вказану нерухомість, а також наявність інших спадкоємців, які є відповідачами в справі. Посилався на те, що вказану спадщину його померла мати успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , але не оформила на себе, хоча за домовленістю з іншими спадкоємцями - вони розподілили спадщину таким чином, що матері дісталися будинки та земельні ділянки, а інший спадкоємець їх син [PERSON] отримав рухоме майно у виді господарської та сільської техніки. В той же час вони не оформили свої правовідносини і після смерті матері [PERSON] вказана нерухома спадщина рахується на праві власності за батьком [PERSON] . Вказуючи, що є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, інші спадкоємці не претендують на нерухому спадщину після її смерті, проте не взмозі через вказані обставини оформити в нотаріальному порядку, тому звернувся до суду з проханням визнати за ним в порядку спадкування право власності на ділянки та будинки. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі і задовольнити позов. Відповідачі подали суду спільну заяву про визнання позовних вимог, в якій також зазначили про можливість розгляду справи без їх участі. \~ \~ \~ \~Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на нерухоме майно: - житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та земельну ділянку, площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовані в [ADDRESS] , - житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1187 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Заповіту спадкодавця [PERSON] судом не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом. Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, виписаних у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського (Миколаївського) району Миколаївської області від 28 вересня 2021 року вих.№ 1-19 на час смерті [PERSON] з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] та син [PERSON] . Вони були рівними спадкоємцями першої черги за законом, що визначено положеннями ст. 1261 ЦК України. В позовній заяві позивач вказував, що між дружиною померлого та її сином [PERSON] була усна домовленість про те, що він спадкує все рухоме майно у виді механізмів та засобів для ведення фермерського господарства, яке залишилося в спадщину, а вона вказані вище житлові будинки та земельні ділянки, виділені для їх обслуговування. Будинок по [ADDRESS] [PERSON] набув у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1996 року, укладеного із [PERSON] , посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, реєстр. № 2-1575. Відповідно до положень ст. 30 ЗК України 1990 року, який діяв на час укладення цього договору земельна ділянка, площею 0,10 га, призначена для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовані в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] відповідно до державного акту серії МК 03370 від 19 вересня 1996 року, виданого Мирнівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, після укладення договору купівлі-продажу будинку перейшла у власність [PERSON] Будинок по [ADDRESS] [PERSON] набув у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 02 березня 1999 року, укладеного із [PERSON] , зареєстрованого під № 2299 на товарній біржі Нерухомість -Південь, який в той же день був зареєстрований в комунальному підприємстві Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації. За цим же договором він набув у власність і земельну ділянку, площею 0,1187 га, виділену для будівництва та обслуговування будинку за тією ж адресою, яка належала попередньому власнику відповідно до державного акту серії МК №03397, виданого 22 січня 1997 року Мирнівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Згідно з положеннями ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на той час, договір слід вважати дійсним, оскільки сторони узгодили всі його суттєві умови і виконали їх. В той же час, [PERSON] померла [INFO] і за свого життя не переоформила вказане спадкове нерухоме майно на себе. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського (Миколаївського) району Миколаївської області від 28 вересня 2021 року вих.№1-18 на час смерті [PERSON] з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Згідно з копією спадкової справи, заведеної 14 липня 2020 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., із заявою про прийняття спадщини за заповітом після її смерті в передбачений законом шестимісячний строк звернувся онук [PERSON] , тобто позивач. Спадкоємці першої черги за законом діти [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] подали заяви нотаріусу, що вони не мають прав і претензій на обов`язкову частку при спадкування позивачем за заповітом, що передбачено ст. 1241 ЦК України. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений [INFO] в.о. старости с. Мирне Вітовського району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося [PERSON] позивачу. В той же час, оформити спадщини він не взмозі, оскільки спадкодавці: як [PERSON] , так і [PERSON] , яка прийняла спадщину після нього, не переоформили нерухомість на себе. За пунктами 4.1, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, факт прийняття спадщини а також наявність правовстановлюючих документів, у разі їх відсутності, роз`яснює про вирішення такого питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~ Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. В той же час, в ч. 2 та ч. 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; а за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, вони можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. В ЦК України прямо не було передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини спадкового майна, хоча норми закону, яка б забороняла це здійснити, не існує. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, що передбачено ст.ст. 364, 370 ЦК України. Учасники цивільних відносин вільні у своєму волевиявлені, якщо воно не суперечить законодавству, не порушує моральні засади суспільства, права інших осіб, не шкодить довкіллю або культурній спадщині (ст.ст. 1 - 8 ЦК України). Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, чи з певним відхиленням від рівності часток за їх домовленістю. Відповідно до позовної заяви, яку визнали відповідачі, спадкоємці першої черги за за законом після смерті [PERSON] - його дружина [PERSON] та син [PERSON] розподілили спадщину в натурі, що не суперечить нормам закону. В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинки та земельні ділянки, виділені для їх будівництва та обслуговування, належали законно [PERSON] , а після його смерті, з врахуванням домовленості між спадкоємцями, перейшли як спадщина у власність [PERSON] , а після її смерті входять до спадкового маси і вони в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцю за заповітом [PERSON] , який прийняв спадщину. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права на нерухомість в порядку спадкування. За викладеного,

Outcome: approved