Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

У лютому 2024 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.12.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-246907. Банк свої зобов`язання перед відповідачкою відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 16.01.2024 становить 156 827 грн 84 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та заборгованості за відсотками. В зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг від 16.12.2019 у розмірі 156 827 грн 84 коп., судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 682 грн 78 коп. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі представником відповідачки [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачка не визнає, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та недоведеними. Представником позивача Павленко С. В. 08.03.2024 подано до суду відповідь на відзив. 11.03.2024 представником позивача [PERSON] до суду було подано заперечення на відповідь на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що 16 грудня 2019 року, між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-246907 відповідно до якого банк зобов`язувався надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Факт надання кредиту підтверджено меморіальним ордером № 71826692 від 16.12.2019 та меморіальним ордером № 71826694 від 16.12.2019, що містяться у матеріалах справи. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору та положень ст. 525-526, 1048-1049 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує у повному обсязі та станом на 16.01.2024 року мала заборгованість у загальному розмірі 156 827 грн. 84 коп. (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот двадцять сім гривень вісімдесят чотири копійки), яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та заборгованості за відсотками. При цьому, на підтвердження погодження умов договору з відповідачем Акціонерним товариством «Кредобанк» надано до матеріалів позовної заяви копію Анкети-заяви № CL-340260 від 02.11.2021 року, копію Кредитного договору № CL-246907 від 16.12.2019 року (з додатками), розрахунок суми заборгованості по Кредитному договору № CL-246907 від 16.12.2019 року, виписки про рух коштів по рахунку з 16.12.2019 року по 16.01.2024 року. Так, частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частині першій статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу [PERSON] у вигляді кредиту. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України. 13 грудня 2023 року Акціонерним товариством «Кредобанк» було направлено [PERSON] досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 грудня 2019 року у спірному розмірі. Вимога направлена відповідачу, що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи. Суд приймає до уваги, що позивачем до позовної заяви долучено виписку про рух коштів по поточному рахунку відповідачки, виписку про транзитному рахунку відповідачки для обліку повернення коштів та виписку про рух коштів по позичковому рахунку позичальника. Такі виписки сформовано автоматично системою банку з урахуванням усіх видаткових операцій так і всіх надходжень. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, виготовлено уповноваженою особою Банку, і в ньому зафіксовано розподіл коштів на погашення заборгованості, зокрема окремо по тілу кредиту та по відсоткам, та містить відомості щодо сплати чи не сплати коштів клієнтом банку, прострочення зобов`язань та загальний розмір заборгованості. Виписки про рух коштів та розрахунок заборгованості є на думку суду належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості відповідачки перед позивачем, мають всі необхідні реквізити та відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів. Оцінюючи доводи відповідача в цій частині суд вважає, що наявні в матеріалах справи виписки можуть підтвердити як факт отримання коштів, так і подальше їх перерахування на рахунки згідно цілей, визначених у п. 2.4 кредитного договору. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 156 827 грн. 84 коп., а відтак позовні вимоги необхідно задовільнити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 15 682 грн. 78 коп. суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial