Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому просить надати їй дозвіл без згоди батька дитини [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі України, та дозволити [PERSON] , [INFO] , виїзд за межі території України в супровіді матері [PERSON] , або уповноважених нею осіб без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , до країн Європейського Союзу: Австрійської Республіки, Республіки Болгарії, Республіки Бельгії, Республіки Франції, Республіки Фінляндії, Швеції, Словенії, Словаччини, Естонії, Нідерланди, Республіки Польщі, Італії, Ірландії, Данії, Греції, Латвії, Литви, Чехії, Федеративної Республіки Німеччини, Румунії, Республіки Угорщини, Республіки Хорватії, Кіпр, а також, Республіки Молдова, Великої Британії, Арабської Республіки Єгипет, Туреччини, Чорногорії, Канади, Сполучених Штатів Америки терміном строком до досягнення дитиною 16 років. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - донька [PERSON] , [INFO] . З 15.03.2021 року сторони не проживають як подружжя, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю з березня 2021 року. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 28.06.2022 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області місце проживання дитини було визначено з матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання доньки між сторонами не було досягнуто, тому позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. 18.10.2022 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток з дитинства. [PERSON] працює моряком за кордоном. Згідно довідки Державної прикордонної служби від 13.04.2022 року відповідач виїхав в Амстердам 06.02.2022 року та на теперішній час знаходиться у рейсі. Де саме перебуває зараз, позивачці не відомо. [PERSON] бажає мати можливість виїжджати за кордон з донькою до її мати (бабусі дитини) [PERSON] , яка проживає у Туреччині. На думку позивачки, подорожі матимуть неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини та оздоровчий вплив. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.14). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 825 розірвано (а.с.15-16). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.10.2022 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, з 28.05.2021 року до досягнення дитиною повноліття, а саме, по [INFO] (а.с.17-18). Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 28.06.2022 року було визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яке набрало законної сили 09.08.2022 року. Згідно довідок Державної прикордонної служби від 13.04.2022 року та від 14.03.2023 року [PERSON] виїхав до Амстердаму 06.02.2022 року. На даний час на територію України не повернувся (а.с.6, 35). Згідно відомостей посвідчення особи моряка та послужної книжки моряка [PERSON] працює у закордонних рейсах на іноземних судах (а.с.8-10, 12). Як вбачається з договору оренди від 28.12.2020 року [PERSON] та [PERSON] орендують житло у місті Стамбул, Туреччина. [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 26.02.1993 року міськвідділом РАЦС, серії [NUMBER] , та, відповідно, бабусею неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 51 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Згідно п. 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи, що дитина після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом із матір`ю, бабуся проживає в Туреччині, та отримати необхідний дозвіл в позасудовому порядку не видається можливим, що в свою чергу перешкоджає оздоровленню, відпочинку, побаченню з бабусею дитини, суд дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки сприяє фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині надання дозволу [PERSON] на виїзд за межі території України в супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] до Республіки Молдови, Румунії, Республіки Болгарії, Туреччини, Арабської Республіки Єгипет строком на три роки.

Outcome: partial