Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

18.10.2023 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про відшкодування моральної шкоди та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поданої 13.03.2023 представником позивача [PERSON] , просить суд: стягнути з Держави Україна в особі Головного управління поліції в Івано-Франківській області на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000 гривень, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку (а.с.1-3, 62-63). Позов обґрунтований тим, що відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 231972 від 31.05.2023 року, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] 31.05.2023 року о 01.50 годин по вул. Жаб`євська смт. Верховина Верховинського району керував транспортним засобом марки «Volkswagen» номерний знак [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2023 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та притягнуто до відповідальності. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.09.2023 року вище зазначену постанову суду першої інстанції скасовано, провадження закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначає, що здійснення провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказані обставини заподіяли йому моральні страждання, які полягають у негативних емоціях, тривозі, стресі, переживаннях, в емоційному напруженому стані, який викликаний страхом осуду зі сторони рідних та знайомих, приниженням гідності і втратою авторитету серед односельчан. Незаконні дії правоохоронних органів позивача втратити віру у справедливість, у верховенство права та закону в суспільстві, в гуманізм судової системи та системи правоохоронних органів. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 30000 гривень. 01.02.2024 відповідачем Головним управління Національної поліції в Івано-Франківській області подано відзив на позовну заяву (а.с.49-59), за змістом якого просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. Не заперечуючи факт закриття провадження в адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, зазначають про безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Звертають увагу, що закриття провадження у адміністративній справі здійснено у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а не у зв`язку з протиправністю дій поліції, а також, що поліцейський під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно позивача діяв відповідно до вимог Закону, будь-які протиправні дії щодо позивача не вчинялись, свобода пересування позивача не обмежувалася, спецзасоби стосовно позивача не застосовувались, він не був затриманий в адміністративному порядку. Вказують, що за фактом складеного протоколу про адміністративне правопорушення позивачу жодним чином не завдано будь-яких дій, що б встановлювали випадки відшкодування моральної шкоди за відсутності вини заподіювача. Вважають, що відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України. Доказів того, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача були неправомірними та безпідставними, а також такими, що спричинили моральних страждань - позивачем не надано. Виходячи з викладеного, правових та законних підстав для відшкодування моральної шкоди за складання протоколу до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, немає. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження (а.с.29). Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовну заяву та викладені в позові обставини. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, заяв та клопотань щодо своєї неявки до суду не направили. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд встановив, що 3 травня 2023 року поліцейським СРПП Верховинського РВП Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області ГУНП в Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231972, за змістом якої було зазначено, що 31.05.2023 о 01 год. 50 хв. В смт. Верховина по вул. Жаб`євська водій [PERSON] керував транспортним засобом марки\~«Volkswagen» номерний знак\~ [NUMBER] \~з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газового аналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров`я відмовився, за порушення вимог п.п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.8). Постановою судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2023 року у справі №938/376/23 [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП і накладено штраф 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік (а.с.9-10). Постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , постанова Верховинського районного суду від 06 вересня 2023 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі ст.247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП (а.с.11-12). За змістом вказаної постанови встановлено, що судом першої інстанції не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства. В діях [PERSON] є певні ознаки пред`явленого правопорушення, але його вину не підтверджено у встановленому законом порядку поза розумним сумнівом. Суд не мав процесуального права проводити судовий процес без даних про вручення [PERSON] копії протоколу про правопорушення. Апелянт заперечив таке вручення, у справі немає документальних підтверджень про вручення йому такої копії, в тому числі на відеозаписі події, або надсилання її поштою. Тому апеляційний суд розцінює це як істотне порушення права [PERSON] на захист, оскільки йому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, йому не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП. Таке порушення є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Суд не має повноважень на вручення такої копії протоколу, оскільки не є стороною обвинувачення. Це може бути виконано лише працівником поліції. Також зазначено, як убачається з відеозапису події, [PERSON] не було повідомлено ознаки алкогольного сп`яніння, а лише вказано, що обов`язковою підставою проходження огляду на стан сп`яніння є керування транспортним засобом в комендантську годину, що є істотним порушенням ст.266КУпАП та вимог спеціальної Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Це порушення є істотним порушенням вимог ст. 266 КУпАП про процедуру огляду водія і в силу ст. 266 ч.5 КУпАП вказує на недійсність такої процедури. Апеляційний суд не може спростувати доводи апелянта, які підтверджується відеозаписом події про те, що [PERSON] перед початком і при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння, не було належним чином забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його конституційного права на правовий захист (ст. 59 Конституції України) і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника, що в силу того ж правового принципу «плодів отруйного дерева» дає підстави визнати всі здобуті поліцейськими дані у цій справі недопустимими доказами. Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу. Також зазначено, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що протокол не може бути доказом вини правопорушника. Хоча норми КУпАП визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак апеляційний суд вважає це порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника, а сам протокол не є доказом його вини. Апеляційним судом взято до уваги, що у [PERSON] документально підтверджена поважна причина його переміщення під час комендантської години хвороба його матері, він є інвалідом 2 групи через участь в подіях Євромайдану (а.с.11-12). Отже, твердження позивача на протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується вищевказаною постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року, якою закрито провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою\~статгі 130 КУпАП, а тому\~є обґрунтованими. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дії працівника поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, яка була в подальшому скасована, відповідно до положень пункту 4 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. За статтями\~55,\~56 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі\~статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року№266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі -\~Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті\~2, ст.\~4 Закону №266/94-ВР\~право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим\~Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з пунктом 5\~статті 3 Закону № 266/94-ВР\~у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Отже, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). За частиною 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), зазначено про те, що у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати\~\~Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт,\~що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в інших постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження 61-922св21). Отже, дії працівника поліції щодо складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Відповідно до ч. 2\~ст. 48 ЦПК України\~позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1\~ст.167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16). Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України\~або\~її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі\~№ 242/4741/16-ц (постанова від 27.11.2019). Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Підставою для відшкодування шкоди у зазначеній справі є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. За вимогами\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. У пункті 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи викладене,\~суд,\~оцінюючи характер\~спричиненої шкоди\~та\~\~

Outcome: partial