Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У лютому 2024 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини. Просив виключити відомості про його батьківство з актового запису за № 1060 від 25 жовтня 2022 року про народження [INFO] [PERSON] , складеного Відділом ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), посилаючись на те, що він дізнався від відповідача при направленні позову про розірвання шлюбу, що він не є батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , відповідач [PERSON] , представник третьої особи - Відділу ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у підготовче судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , котрий як адвокат діє без обмеження повноважень на підставі ордеру серія ВІ № 1189120, складеного 17.01.2024 р. (а.с. 9) просив розглянути справу у підготовчому судовому засіданні без участі позивача та його представника, позов підтримав. Відповідач [PERSON] подала до суду письмову заяву про повне визнання позову з проханням розглянути справу за її відсутності. Керівник третьої особи - Відділу ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борщ В.О. просила розглянути справу у відсутності представника третьої особи, щодо суті позову та результатів розгляду справи не визначилася. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2022 року, що постає зі свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 08 вересня 2022 року Відділом ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис за № 1164, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 6). З позовної заяви, свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2022 року Відділом ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 7), листа третьої особи - Відділу ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який надійшов до суду 12 березня 2024 року (а.с. 23) вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані відповідно позивач та відповідач. Актовий запис за № 1060 від 25 жовтня 2022 року про народження [INFO] [PERSON] , складено Відділом ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на підставі заяви тільки відповідача. Станом на час розгляду справи сторони припинили спільні сімейно-шлюбні відносини, вирішують спір про розірвання шлюбу у судовому порядку. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як визначено у ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернулася до суду із заявою, в якій зазначила про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси як сторін у справі, малолітньої дитини, або інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у справі. Згідно з ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Суд звертає увагу учасників справи на те, що про народження дитини позивач знав, відомості про народження дитини та її батька були внесені до актового запису про народження дитини на підставі заяви відповідача у справі з врахуванням факту перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі. При цьому суд враховує, що позивач дізнався про те, що не є батьком дитини саме від відповідача, яка про це почала говорити при поданні позову про розірвання шлюбу, що також підтверджується фактом подання відповідачем заяви про визнання позову. Відповідно ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Як зазначено в абз. 2, 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Під час підготовчого провадження відповідач подала до суду заяву, якою визнала вимоги позивача, що свідчить про те, що між позивачем [PERSON] та дитиною [PERSON] відсутнє кровне споріднення, оскільки позивач не є його біологічним батьком. Відповідно ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" внесення змін до актового запису цивільного стану, в тому числі про народження дитини, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Згідно з п. 20 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року № 55/18793, визначено, що рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно з ст. 134 СК України, зокрема, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи зазначені вище обставини, позов підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд приймає до уваги той факт, що позивач та його представник не наполягали та не ставили вимоги до відповідача щодо стягнення будь-яких судових витрат.

Outcome: approved