Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

16 березня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 08 жовтня 2010 року по 22 вересня 2013 року перебували у шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти стали проживати разом з позивачем. 21 грудня 2017 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів, за умовами якого відповідач зобов`язався сплачувати на користь позивача на утримання спільних дітей сторін аліменти в твердій сумі, однак жодного разу так цього і не здійснив, внаслідок чого станом на 28 лютого 2023 року утворилась заборгованість за аліментами в загальному розмірі 212000 гривень. На вказану суму заборгованості позивачем за період з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2023 року на підставі ст.196 СК України нараховано пеню, загальний розмір якої склав 1666910 гривень, а тому з огляду на ч.1 тієї ж статті СК України пеню зменшено до 100% розміру заборгованості за аліментами 212000 гривень. За викладених обставин позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь наведені розміри заборгованості за аліментами та пені. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2023 року та від 14 вересня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача та прийняття до розгляду направлених останнім в якості доказів документів. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, натомість в тексті прохальної частини позову позивач виклала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та недоведеності, подала письмові пояснення та відзив, в якому послалась на неможливість стягнення заборгованості за аліментами в судовому порядку, оскільки між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину у випадку невиконання якого відповідачем примусове виконання обов`язку за цим договором має здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Послалась представник відповідача і на відсутність вини відповідача у несплаті аліментів, оскільки у відповідача тяжко хворіла на рак матір, коштовне лікування якої оплачував відповідач, матір померла [INFO] , також у відповідач є ще одна дитина дочка [PERSON] , 23 жовтня 2019 року, яку відповідач також зобов`язаний утримувати. Послалась представник і на те, що відповідач не має постійного місця роботи, оскільки є фізичною особою підприємцем. 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який діє дотепер, і ця обставина відповідно до листа Торгово-промислової плати України від 28 лютого 2022 року є форс-мажорною обставиною, що унеможливила виконання відповідачем свого договірного обов`язку зі сплати аліментів. Крім того, представник відповідача вказана на неврахування позивачем часткової сплати відповідачем аліментів на загальну суму 46742 гривень. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи по суті за наведеної явки учасників справи. Вислухавши представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 08 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення суду. [INFO] у сторін народилась перша спільна дитини дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. [INFO] у сторін по справі народилась друга спільна дитина син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Як встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України спільні діти сторін після розірвання шлюбу сторін стали проживати разом із позивачем. 21 грудня 2017 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за реєстровим №1953, що підтверджується копією відповідного договору. Пунктом 2 договору про сплату аліментів на дитину сторони узгодили, що відповідач взяв на себе обов`язок сплачувати на утримання обох спільних дітей сторін аліменти в наступному розмірі: у 2018 році\~ 2000 гривень щомісяця, з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; у 2019 році\~ 3000 гривень щомісяця, з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; з 2020 року по 14 квітня 2028 року 4000 гривень щомісяця, з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; з 15 квітня 2028 року по 19 червня 2030 року\~ 2000 гривень щомісяця, з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти повинні бути сплачені відповідачем не пізніше 20 числі кожного місяця за поточний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я позивача картковий рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк». У разі зміни карткового рахунку позивач зобов`язана повідомити про це відповідача протягом 14 днів з моменту його зміни. Пунктом 9 договору про сплату аліментів на дитину сторони узгодили, що сплата відповідачем неустойки не звільняє його від виконання зобов`язань за даним договором. Судом встановлено, що відповідач не виконує належним чином свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання спільних дітей сторін, внаслідок чого у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої позивач нарахувала і пред`явила до стягнення за даним позовом за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2023 року в загальному розмірі 212000 гривень, нарахувавши на вказаний борг за період з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2023 року на підставі ст.196 ч.1 СК України пеню в загальному розмірі 1666910 гривень, остаточний розмір якої обмежила вказаним розрахованим нею розміром заборгованості за сплати аліментів 212000 гривень. В той же час, зі змісту копій наданих стороною відповідача суду квитанцій, а також витребуваної судом за клопотанням сторони відповідача виписки про рух коштів по банківському рахунку позивача в АТ «Універсал Банк» судом встановлено, що на користь позивача в якості аліментів на утримання спільних дітей сторін від імені позивача були сплачені наступні кошти: 29 листопада 2021 року 8000 гривень; 31 грудня 2021 року (дата валютування 04 січня 2022 року) 4000 гривень; 04 січня 2022 року 4000 гривень; 31 січня 2022 року 8000 гривень. Такі суми не були враховані позивачем як при обчисленні заборгованості зі сплати аліментів, так і при нарахуванні пені. 23 жовтня 2019 року по відповідача від іншої, ніж позивач, жінки народилась третя дитина дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. [INFO] померла мати відповідача [PERSON] , [INFO] , причиною смерті став рак з некрозом, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією довідки про причину смерті. Крім того, судом встановлено, що станом на 09 травня 2023 року відповідач є боржником за трьома виконавчими провадженнями про стягнення коштів на користь держави, що підтверджується копією довідки х Єдиного реєстру боржників. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про виконавче провадження», Конвенції про права дитини. Так, положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про права дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Відповідно до ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормою ст.196 ч.ч.1, 3 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Частиною 2 ст.196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За змістом норм ст.8 СК України, ст.9 ЦК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до норм ст.ст.525, 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання може виникати в тому числі з договору. Згідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема , сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ст.614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.7, 18 СК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Одним із способів захисту цивільних, сімейних прав та інтересів є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку,

Outcome: partial