Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2023 року у справі 462/226/23. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2023 року ухвалено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.01.2023 і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що не погоджується з рішенням суду, оскільки на даний момент він офіційно не працює та немає постійного заробітку. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.12.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 14.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Василюка Б. І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач категорично заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки такі є безпідставними та не обґрунтованими. Зазначає, що позивачем не подано будь-яких доказів, які би підтверджували довготривале істотне погіршення стану здоров`я та необхідність постійного лікування, що стали причиною погіршення його матеріального стану та/або призвели до об`єктивної неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі, вказаний короткостроковий, одиничний факт знаходження позивача на лікуванні жодним чином не свідчить про значне погіршення його матеріального становища. Також зазначає, що факт відсутності офіційного працевлаштування та постійного заробітку не тотожний з фактом погіршення матеріального стану, позивач є працездатною людиною і не вирішення ним проблем із працевлаштування не може бути покладено в основу рішення про обмеження коштів н утримання його дитини. В матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2023 року вирішено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000 грн., щомісячно починаючи з 12.01.2023 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 320/4938/17). Як вбачається із матеріалів справи рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2023 року не було оскаржено та набрало законної сили. Обставини на які позивач посилається як на підставу зменшення аліментів існували і на момент вирішення спору про стягнення аліментів. Що стосується покликань позивача, щодо перебування його на стаціонарному лікуванні в 5-й Міській клінічній лікарні та продовження його лікування в поліклінічному відділені КНП «3-я міська поліклініка міста Львова» не є належним та допустимим доказом погіршення його майнового стану або непрацездатності позивача. Посилання позивача на те, що Залізничним районним судом м. Львова при розгляді справи № 462/226/23 не було враховано матеріальний стан при визначенні розміру аліментів є необґрунтоване, оскільки суду не надано доказів про те, що учасником справи подавалися якісь заперечення під час розгляду вказаної справи. Крім цього, враховуючи, що позивачем зазначене рішення оскаржено не було, отже [PERSON] погодився з його висновками. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері, так і батька. Згідно положень ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України). Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач є працездатною людиною і не вирішення без поважних причин ним проблем із працевлаштуванням не може бути покладено в основу рішення про обмеження коштів на утримання його дітей. Як передбачає ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою У країни. Конвенцією про права дитини 1989 року, визначається ряд принципів правового статусу дитини, серед яких є: пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18). У Постанові Верховного Суду України від 30.10.2019 року у справі № 462/4973/15-ц міститься правова позиція, що лише значне погіршення матеріального становища батька може стати підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Спроможність позивача щомісячно сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 4 000 грн. щомісячно на кожну дитину встановлена рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2023 року у справі 462/226/23 і обставини, які були враховані при визначенні саме такого розміру аліментів, з часу ухвалення рішення не зазнали таких змін, які б вказували на значне погіршення матеріального становища позивача. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не підтверджено належними доказами та не наведено підстави для зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів відповідає вимогам закону, його зменшення з підстав, що позивач офіційно не працевлаштований суперечитиме інтересам його дітей. За таких обставин суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed