Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

У грудні 2020 року, позивач ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» в особі представника Соколова В.О. звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 88934,71 грн., та стягнення судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг, які постачає позивач. Разом з тим, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого, у останнього, утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості з централізованого опалення за період з жовтня 2014 по серпень 2020 - 54017,81 грн., інфляційні втрати, нараховані позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 6069,28 грн., 3% річних, нараховані позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 2721,07 грн., заборгованості з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22540,90 грн, інфляційні втрати, нараховані позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води - 2390,49 грн, 3% річних, нараховані позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води - 1195,16 грн та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Посилаючись на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ТОВ «Теплопостачсервіс» у споживача утворилася заборгованість з оплати послуг, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з оплати послуг центрального опалення та центрального постачання гарячої води. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У відзиві відповідач зазначив, що 22.08.2007 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 08-038/421. Виконання умов кредитного договору було забезпечене іпотекою відповідно до іпотечного договору № 02-038/774 від 22.08.2029. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» банк 24.01.2020 задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 94 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тобто, відповідач зазначає, що не стала власником квартири [ADDRESS] та відповідно до здійснила державну реєстрацію права власності на неї. Крім того, зазначила, що у вказаній квартирі теплова енергія та гаряча вода відповідачем не споживалась, оскільки право власності на квартиру відповідачем набуто не було, у квартирі не було виконано ремонт, квартира була непридатною для проживання та відповідно у ній ніхто не проживав. Враховуючи викладене просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу, та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема - рахунки на оплату послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. 22 серпня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 08-038/421, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти з максимальним лімітом заборгованості в сумі 131 798 доларів СІЛА зі сплатою 5,5% перший рік та 13,2% починаючи з другого року річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 21 серпня 2029 року. Виконання умов кредитного договору було забезпечене іпотекою відповідно до іпотечного договору № 02-038/774 від 22 серпня 2007 року. Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору [PERSON] (Іпотекодавець) передає в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержателю) у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 08-038/421 від 22 серпня 2007 року, укладеним між Іпотекодавцем та Іпотекодержатслем, майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру [ADDRESS] (п`ятдесят один), розташовану на 12-13 (дванадцятому-тринадцятому) поверхах (дворівнева), загальною проектною площею 89,34 (вісімдесят дев`ять цілих тридцять чотири сотих) метрів квадратних, яка будується за поштовою адресою: [ADDRESS] (п`ятдесят два «А»); будівельна адреса забудови: [ADDRESS] (сорок шість) корпус 2 (два) (будівельний номер № 9). У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за Договором кредиту № 08-038/421 від 22 серпня 2007 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості. 30.11.2016 Голосіївський районний суд міста Києва розглянув цивільну справу № 752/15153/16-ц (провадження № 2/752/5325/16) за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалив заочне рішення, яким вирішив: «Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , уродженка с. Мусіївка, Ружинського району, Житомирської області, ідей, номер [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 08-038/421 від 22 серпня 2007 року 129 003,25 доларів СІЛА, що в еквіваленті становить 3 495 317,52 грн заборгованості за кредитом, 109 755,51 доларів США, що в еквіваленті становить 2 973 803,80 грн заборгованості за відсотками та 159 276,59 грн судового збору». Водночас 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа\-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15 жовтня 2019 року відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» було затверджено передавальний акт, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуло всіх прав за переданим йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У зв`язку з цим АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». 26.02.2020 АТ «Альфа-Банк» видало [PERSON] довідку щодо відсутності претензій щодо виконання зобов`язань до фізичної особи № 20490-23.1, у якій зазначив наступне. Довідка надана АТ «Альфа-Банк», МФО 300346 (правонаступником АТ «Укрсоцбанк») про те, що до [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) претензій щодо виконання зобов`язань за кредитними договором № 08-038/421 від 22.08.2007р. немає у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Так, Банк в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договором № 08-038/421 від 22 серпня 2007 року. Водночас, АТ «Альфа-Банк» направило [PERSON] довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу № 121 від 16.04.2020. З указаної довідки вбачається, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» Банк 24.01.2020 задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора приватний нотаріус Михайленко Сергій Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ № 50983127 від 05.02.2020), а саме квартира загальною площею 94 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, 24.01.2020 право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за АТ «АЛЬФА-БАНК», що додатково підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 199347607 від 07.02.2020. Це була перша державна реєстрація права власності на зазначену квартиру. [PERSON] не стала власником квартири [ADDRESS] та відповідно не здійснила державну реєстрацію права власності на неї. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України визначено: «2. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 3. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.» Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; Частинами 1, 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. З указаних норм законодавства вбачається, що право власності на квартиру виникає з моменту його державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ніколи не проходило державну реєстрацію. Крім того, відповідач (замовник) 31.10.2012 уклала договір № 187/12 з ТОВ «TM-ГРУП» (підрядник), предметом якого було зобов`язання підрядника виконати для замовника поставку обладнання та роботи з влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору № 187/12 з ТОВ «TM-ГРУП» (підрядник) розробило робочий проект «Вузол обліку тепла», виконало роботи з влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії у відповідності до затвердженого робочого проект, що підтверджується актом № 77-10 здачі-приймання виконаних робіт згідно Договору № 187/12 від 31.10.2012. Вузол комерційного обліку теплової енергії був уведений в експлуатацію, що підтверджується актом від 31.10.2012. Оскільки лічильник, що був встановлений під час облаштування вузла комерційного обліку теплової енергії потребував повірки, яка має виконуватися кожні 4 роки, то він був повірений 27.09.2012, а саме у день продажу, що підтверджується Паспортом виробу та наступна повірка виконана 07.11.2017, що підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-4/2227К. Враховуючи положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 нарахування вартості спожитої теплової енергії та гарячої води має визначатися на підставі показань квартирних засобів обліку споживання теплової енергії та гарячої води. Як зазначає позивач, теплова енергія та гаряча вода відповідачем не споживалася, оскільки право власності на квартиру відповідачем набуте не було, квартира була не придатною для проживання та відповідно у ній ніхто не проживав. Суд зазначає, що вказане підтверджується рахунками за електроенергію, з яких вбачається відсутність нарахувань та сплат за споживання електроенергії. Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період з жовтня 2014 по серпень 2020 за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позивач звернувся з позовом до суду 09.12.2020, що підтверджується відповідною відміткою суду на позовній заяві. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного Кодексу України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2014 до 31.10.2017 знаходяться за межами позовної давності. Водночас, позовні вимоги щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних є похідними від основних позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved