Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтований тим, що судовим наказом Кегичівського районного суду від 22.11.2010 з відповідача присуджено щомісячне стягнення на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час дитина постійно проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Враховуючи зміни законодавства, якими надано право одержувачу аліментів обирати спосіб стягнення аліментів, а також те, що відповідач має постійне місце роботи, стабільно отримує заробітну плату, що свідчить про його можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі і на пропозиції позивача щодо добровільного відрахування збільшеного розміру аліментів шляхом подання заяви до бухгалтерії за місцем роботи відповідає відмовою, позивач вважає за необхідне звернутися до суду із позовом про зміну способу стягнення із відповідача аліментів. Зміна способу стягуваних з відповідача аліментів поліпшить матеріальне утримання дитини. Провадження в справі ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 25 вересня 2023 року було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам був наданий час для подання заяв по суті. Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, проте у засідання не з`явились. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у жодне з призначених судових засідань не з`явився. Судові засідання неодноразово відкладались за клопотаннями відповідача. Так, 02.10.2023, 06.11.2023, 08.12.2023, 15.01.2024, 24.01.2024, 12.02.2024 відповідач надсилав заяви про перенесення слухання справи у зв`язку з його перебуванням в лавах Збройних Сил України та відсутності відпустки на призначені дні проведення судових засідань. По суті справи повідомляв, що має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на утримання якої на користь [PERSON] присуджено 25% аліментів. До цих заяв докладав копії довідки з військової частини про перебування на військові службі, свідоцтва про народження дитини [PERSON] та судового наказу про стягнення аліментів від 08.12.2023. Про причини неявки у судове засідання призначене на 29.02.2024 відповідач не повідомив, заяв від нього не надходило. Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони відповідача, суд виходить з того, що протягом всього часу розгляду справи відповідач не був позбавлений можливості надати до суду відзив та відповідні докази, чи клопотання про їх витребування судом. Подальше відкладення розгляду справи призводить до необґрунтованого затягування судового процесу, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, в тому числі наданих відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому\~засіданні встановлено,\~що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Охрімівською сільською радою Вовчанського району Харківської області. 02 квітня 2016 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції у Харківській області. Відповідно до довідки Лозівського старостату Кегичівської селищної ради №18-39/34 від 10.02.2023 [PERSON] , [INFO] дійсно проживає разом з матір`ю [PERSON] в с. Власівка, Красноградського району, Харківської області. Судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 22.11.2010 з [PERSON] присуджено сплату аліментів на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви, тобто з 18.11.2010 до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] також має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Південною міською радою Харківського району Харківської області. Згідно копії довідки військової частини [NUMBER] від 01.09.2023 відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі. Відповідно до копії судового наказу Кегичівського районного суду Харківської області від 08.12.2023, що підтверджується і відомостями автоматизованої системи документообігу суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.12.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю\~між батьками\~дитини той\~із них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом». Зазначене відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Аналогічні обставини викладені в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст. 183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Як встановлено судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини на користь позивача визначено судом у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у меншому за мінімальний розмір відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» для дітей, встановлений статтею 182 СК України, що призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Раніше присуджений розмір та спосіб стягнення аліментів, зі спливом часу, не відповідає дійсним потребам дитини у її матеріальному забезпеченні. Та на сьогоднішній день не може забезпечити і мінімальні потреби дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір частки доходу платника аліментів, який підлягає до стягнення для задоволення матеріальних потреб дитини, суд надає оцінку доводам відповідача. Так відповідач зазначив, що в нього є ще одна малолітня дитини. На утримання цієї дитини з відповідача судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 08.12.2023 було присуджено стягнення аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). Судовий наказ набрав законної сили 08.12.2023. Судовий наказ був винесений судом без врахування наявності у відповідача на утриманні ще іншої дитини, оскільки суду про це заявником повідомлено не було. Відповідач [PERSON] про подання заяви про видачу судового наказу, як сам повідомляв суду був обізнаним, надав до суду копію судового наказу роздрукованого з Єдиного державного реєстру судових рішень. Проте про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами до суду не звернувся, погодився з визначеним судом розміром аліментів на дитину [PERSON] . Крім того, судом враховано, що заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину [PERSON] була подана матір`ю дитини [PERSON] вже після відкриття провадження у справі, що розглядається. Ці обставини викликають у суду сумніви щодо добросовісності дій відповідача [PERSON] та матері молодшої дитини відповідача [PERSON] та чи не є це спробою уникнути сплати аліментів на утримання старшої дитини відповідача на належному рівні. Відповідач зазначив, що з [PERSON] він раніше перебував у фактичних шлюбних відносин. У 2022 році у них народилась дитина [PERSON] . Проте доказів того, що ці фактичні шлюбні відносини припинені та дитина [PERSON] не виховується в повній сім`ї суду не надані. Докази щодо пред`явлення судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дитину [PERSON] до виконання та фактичну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини суду не надано. Зазначені обставини, враховую визначені судом непропорційно різні розміри аліментів на утримання дітей, ставлять старшу дитину відповідача у нерівне положення по відношенню до молодшої дитини відповідача, що є неприпустимим. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, факт народження в платника аліментів дитини в іншому шлюбі без належних і допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідач перебуває на військовій службі, проте відомості про свої доходи суду не надав. Щодо неможливості матеріально утримувати обох дітей на належному рівні, та що таке утримання призведе до його скрутного матеріального становища, перед судом не довів. Крім, того на відповідача як батька дитини ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України покладено обов`язок утримувати дитину. А тому відповідач повинен надавати утримання як дитині від першого шлюбу, так і дітям від інших шлюбів. Обоє дітей відповідача мають рівні права щодо належного рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як того вимагає ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». На підставі викладеного, суд враховує, що заявлений позивачкою спосіб та розмір аліментів в 1/4 частині заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, є доведеним. Позивачкою доведено підстави для задоволення позову, оскільки дитина потребує належного матеріального утримання від відповідача, а раніше визначений судом спосіб та розмір аліментів не задовольняє потреби дитини. Відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, що свідчить про те, що останній має можливість сплачувати аліменти. Виходячи з викладеного, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що дасть можливість забезпечити достатні та належні умови для проживання дитини. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved