Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] з посиланням на те, що він проживає у квартирі [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці площею 0, 10006 га, кадастровий номер: 3224285601:01:033:0080. По сусідству із ним, в квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться у вищевказаному житловому будинку проживає відповідач. Останній облаштував прилеглу до його будинку земельну ділянку загального користування, розташовану по [ADDRESS] , яка належить Ставищенській селищній раді Білоцерківського району Київської області, встановивши на ній нові ворота на проїзді до житлових приміщень № 2 та № 3. Рішенням Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 22 вересня 2015 року № 770-06 вирішено, враховуючи, що заїзд було побудовано до переведення будівлі з нежитлової в житлову, вважати такий проїзд та ворота на ньому загального користування. Вказані ворота є в повному володінні та користуванні відповідача, самостійно ним замикаються, що позбавляє його можливості використовувати в`їзд у власний двір через ці ворота по вказаній земельній ділянці. Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що у зв`язку із конфліктом, пов`язаним із вказаною земельною ділянкою у нього погіршився стан здоров`я, в зв`язку з чим, він лікувався у терапевтичному відділенні, почалися психоневрологічні розлади. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у 100000 грн.. Позивач з урахуванням неодноразового уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 66-67,145-146) просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування, розташованої по [ADDRESS] , шляхом демонтування відповідачем незаконно встановлених воріт, які стоять на проїзній частині; забезпечити позивачу безперешкодний проїзд та прохід шириною 4 м, довжиною 50 м від помешкання останнього, [ADDRESS] , до центральної [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у сумі 100000 грн.. Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 19 вересня 2023 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 68). Ухвалою Ставищенського районного суду від 7 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду (т. 1 а. с. 199-201). В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що на даний час хоч і ворота відсутні, проте він бажає, щоб суд зобов`язав відповідача демонтувати їх, що позбавить права останнього чинити перешкоди йому (позивачу), його родичам і друзям безперешкодно користуватися проїздом. В судовому засіданні відповідач та його представник уточнені позовні вимоги не визнали, зазначивши, що жодних перешкод позивачу щодо користування спірною земельною ділянкою відповідач не чинив, ворота на замок не закривав. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 83-87), в якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка, на якій знаходиться належне йому нерухоме майно, відноситься до земель комунальної форми власності та належить Ставищенській селищній раді. Зазначив, що ворота, які просить демонтувати позивач, встановлені на вказаній земельній ділянці ще до переводу будинку [ADDRESS] із нежитлової будівлі в житлову. Вони не знаходяться у його (відповідача) власності, не належать йому, не мають та ніколи не мали жодних замків і відкриті у світлий час доби. Вказаний проїзд та ворота на ньому відносяться до загального користування. Йому (відповідачу) незрозуміло чим саме він перешкоджає позивачу в користуванні чи володінні його майном. Вимога щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. також є незаконною, безпідставною та надуманою, оскільки право позивача, за захистом якого звернувся останній в суд, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди немає. В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення уточнених позовних вимог заперечила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є старостою старостинського округу с. Розкішна і їй відомо, що у 2023 року між дружиною позивача та відповідача виникла суперечка щодо проїзди до квартир по земельній ділянці комунальної власності, яка на даний час належить Ставищенській селищій раді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що до двору позивача є дорога, на якій були встановлені ворота, що закривалися на заслонку та які можна було відкрити. Вона не бачила, щоб відповідач чинив перешкоду позивачу у відкритті воріт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає у позивача. У липні чи серпні 2023 року вони спілкувалися на вулиці, а відповідач запитав у них доки будуть їздити та повідомив «щоб я вас тут не бачив», після чого пішов у хату. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в даний час на дорозі до двору позивача ворота відсутні. Вона чула як відповідач, майже кожен раз коли вони перебували на вулиці, говорив «скільки ви будете тут їздити». Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що між позивачем, який є його батьком, та відповідачем близько 4-х років триває конфлікт через ворота, які встановлені на дорозі до двору позивача. Дані ворота нічиї і замків на них не було. З грудня 2023 року воріт немає і перешкоди немає. Відповідач висловлював своє незадоволення, коли він приїжджав до батьків і ставив автомобіль біля його квартири на спірній земельній ділянці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що до двору позивача є дорога, на якій були встановлені ворота, яких на даний час немає. Він вважає, що ворота належали відповідачу, тому що він цікавився, щоб замінити їх. До [PERSON] він заходив без перешкод, оскільки дані ворота не були закриті на замок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що осінню 2023 року він камазом привозив зерно [PERSON] той час воріт не було, перешкоди не було і конфлікту між сторонами у його присутності також не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знає сім`ї позивача та відповідача близько двох років. Йому, як працівнику поліції, відомо, що між ними існує конфлікт щодо встановлення воріт, на проїзді до їхніх квартир, на земельній ділянці, яка належить Ставищенській селищній раді. Чи чинив перешкоди позивачу у користуванні проїздом до його домогосподарства [PERSON] , він особисто не бачив. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного. За змістом положень статей 3, 4 та 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача\~порушені, невизнані або оспорені відповідачем\~і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що визнано у судовому засіданні сторонами по справі. [PERSON] є пенсіонером, інвалідом 1 групи, довічно (т. 1 а.с. 19, 20). [PERSON] є пенсіонером, інвалідом 2 групи довічно (т. 1 а.с. 90). Рішенням п`ятдесят четвертої сесії шостого скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 22 вересня 2015 року № 770-06 «Про виділення проїзду між домогосподарствами» вирішено, що враховуючи, що заїзд між домогосподарствами по [ADDRESS] було побудовано до переведення будівлі з нежитлової в житлову, вважати такий проїзд та ворота на ньому загального користування (т. 1 а.с. 27). Відповідно до копії акту обстеження присадибної ділянки, щодо правил добросусідства № 33 від 21 липня 2023 року (т. 1 а.с. 28-29), постійно діюча комісія виконавчого комітету Ставищенської селищної ради з питань благоустрою та санітарного стану території, розглянувши заяву [PERSON] щодо можливості безперешкодного загального проходу та проїзду транспортними засобами до житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , враховуючи, що дана частина земельної ділянки відноситься до земель комунальної форми власності, вирішила рекомендувати жителям будинку по [ADDRESS] використовувати земельну ділянку загального користування спільно дотримуючись прави добросусідства згідно ст. 103 Земельного кодексу України. Позивач [PERSON] на підставі рішення 44 сесії 5 скликання Розкішнянської сільської ради від 9 липня 2010 року № 1623-05 є власником земельної ділянки площею 0,1006 га, розташованої по [ADDRESS] , що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 196674 (т. 1 а.с. 21-22). Сторони погодилися, що на копіях фотографій зображено житлова будівля, розташована по [ADDRESS] , на проїзді до якої наявні ворота (т. 1 а.с. 23-25, 91-96). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] , шляхом демонтування відповідачем незаконно встановлених воріт, які стоять на проїзній частині, забезпечивши позивачу безперешкодний проїзд та прохід шириною 4 м, довжиною 50 м від помешкання останнього, [ADDRESS] , до центральної [ADDRESS] . Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема Земельним кодексом України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі\~в межах\~населених пунктів,\~крім земельних\~ділянок приватної\~та державної\~власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать , в тому числі землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходиться проїзд між домогосподарствами по [ADDRESS] відноситься до земель комунальної форми власності, а ворота на ньому, які були встановлені ще до переведення будівлі з нежитлової в житлову, відносяться до об`єкту загального користування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, в тому числі : органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. За статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За наведеного, до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою може звертатись особа, яка у встановленому законом порядку набула право власності або право користування такою земельною ділянкою. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка у власність або користування позивачу не передавалась. За таких обставин, встановивши відсутність порушеного права позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині усунення перешкод у користуванні вищезазначеною земельною ділянкою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 лютого 2022 року у справі № 688/941/20. Позивачем до позовної заяви додано копії листів Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 26.07.2023 № 117 та від 11.08.2023 № 20/14-17/5 на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 30, 31-32), довідки про результати розгляду матеріалів ЄО № 1454 від 17.07.2023 за заявою [PERSON] , виданої ВП № 5 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області (т. 1 а.с. 33), листа ВП № 5 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 21.07.2023 № 2079/109 щодо результатів розгляду звернення [PERSON] (т.1 а.с. 34), адресовані [PERSON] , яка не є стороною по справі, довідки про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 29.07.2023, виданої ВП № 5 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області (а.с. 35-36), повідомлення ВП № 5 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 03.08.2023 № 2195/109/1006/10/20-2023 про розгляд матеріалів за заявою [PERSON] по факту погрози (т .1 а. с. 37), копія листа без числа щодо мирного демонтування воріт, отриманого 02.05.2023 діловодом [PERSON] , які суд оцінює критично та відхиляє їх, як належні та допустимі докази, враховуючи, що вони також не підтверджують право власності та або право користування спірною земельною ділянкою позивачем. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Оскільки судом встановлено відсутність порушеного права позивача відповідачем, тому в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, слід відмовити.

Outcome: dismissed