Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 серпня 1995 року між сторонами Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі подружжя придбало транспортні засоби ВАЗ 21124, державний реєстраційний номер [NUMBER] та KIA CERATO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на які зареєстровано за відповідачем. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року розірвано шлюб між сторонами. Відповідно до звітів про оцінку колісного транспортного засобу ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 21124, державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 76 400 грн. та KIA CERATO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 290 820 грн. Враховуючи, що спірні автомобілі є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, позивач просить шляхом визнання за відповідачем права власності на зазначені автомобілі та стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості 1 / 2 частини транспортних засобів в розмірі 183 610 грн. Ухвалою суду від 6 жовтня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19 грудня 2022 року (а.с. 41). Повідомленням суду від 25 жовтня 2022 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 42). 27 лютого 2023 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 53-55). Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду (а.с. 58). Ухвалою суду від 2 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду (а.с. 61). Постановою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 березня 2023 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 110-115). Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового засідання на 22 січня 2024 року (а.с. 121). 8 лютого 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 131-132). Ухвалою суду від 14 лютого 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмолено (а.с. 135). До судового засідання сторони не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 137). За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність сторін відповідно до ст. 280 ЦПК України за правилами заочного позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що з 26 серпня 1995 року [PERSON] перебувала з [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 1 грудня 2020 року розірвано (а.с. 22-25). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів встановлено, що транспортний засіб ВАЗ 21124, державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстровано 15.09.2012 року за [PERSON] , та транспортний засіб KIA CERATO, державний реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано 15.11.2014 року за [PERSON] (а.с. 26-27). Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 22.12.2021 року, ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 21124, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] складає 76 400 грн. (а.с. 30-31). Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 28.12.2021 року, ринкова вартість транспортного засобу KIA CERATO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] складає 290 820 грн. (а.с. 32-33). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2, 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Частиною 3 ст. 368 ЦК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зі змісту п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11) вбачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що набутті подружжям за час шлюбу транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим вимоги позивача про припинення її частки на зазначенні транспортні засоби, стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортних засобів в розмірі 183 610 грн. (76 400 грн. + 290 820 грн. / 2), є правомірними та таким, що підлягають задоволенню. Враховуючи стягнення з відповідача грошової компенсації в рахунок компенсації на користь позивача, замість частки у спільному майні, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 364 ЦК України, право спільної часткової власності сторін припиняється з дня отримання компенсації. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 836 грн. 10 коп. та витрати на проведення оцінки ринкової вартості транспортних засобів в розмірі 2 000 грн.

Outcome: approved