Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

У жовні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути на її корить з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 26.08.2022 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 1481. У шлюбі у них народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міськрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач зазначає, що дитина постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Вказує, що відповідач [PERSON] участі в утримані дитини не бере, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку змогу. Так, відповідач працює у Державній прикордонній службі України (військова частина [NUMBER] ) на посаді інспектора прикордонної служби та отримує заробітну плату у розмірі 24 000 грн. у місяць. Таким чином, оскільки відповідач, батько дитини [PERSON] не надає допомоги та не виконує батьківські обов`язки щодо утримання дитини, а позивач не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, так як перебуває у декретній відпустці, тому вона змушена звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів. Враховуючи вищенаведене, позивач просить позов задовольнити з наведених вище підстав. 20.10.2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року в справі відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином: позивач повідомлена шляхом надсилання судової повістки-повідомлення на адресу місця проживання, вказану у позовній заяві, а також повідомлена шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за допомогою смс-повідомлення на номер телефону, який вказаний позивачем у позовній заяві. Про причини неявки у судове засідання позивач суд не повідомила. У прохальній частині позовної заяви позивач просить розглядати справу без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, оскільки остання належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та неявка позивача не є перешкодою для проведення розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за допомогою смс-повідомлення на номер телефону відповідача, який вказаний позивачем у позовній заяві, та шляхом надсилання судової повістки за останнім відомим місцем його фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , яка не була отримана останнім та конверт повернувся на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд вважає повідомлення відповідача про розгляд даної справи належним. У встановлений судом строк відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього та враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1481. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що дитина сторін, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Так, позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та одержує допомогу при народженні дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108/260-8592/33 від 25.08.2023 року. Встановлено, що позивачка несе витрати по утриманню дитини та не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб. З матеріалів справи вбачається, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавчо положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду - 18.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні вказаного вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дитини. Крім цього суд зазначає, що даний розмір аліментів є мінімально встановленим законодавством. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved