Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Харківська міська рада звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,3540 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136900:08:014:0055 за період з 01.10.2019 по 31.12.2021 кошти в сумі 482690,37 грн. та відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного Кодексу України здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.07.2023 року № 340431804 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 1006,7 кв.м, по [ADDRESS] з 15.01.2014 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2012 № 3077 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавінда Н.О. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.08.2019 № НВ-003589622019 площа земельної ділянки по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136900:08:014:0055 складає 0,3540 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 01.04.2013 р. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання земельної ділянки- для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1». Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. 01.08.2023 головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради у порядку ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів щодо вищезазначеної земельної ділянки. Встановлено, що [PERSON] з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] 15.01.2014 року по теперішній час використовує вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:08:014:0055 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125,126 Земельного кодексу України. Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 07.07.2023 № 11959/5/20-40-24-05-07 [PERSON] у 2019 році плата за користування земельною ділянкою не здійснювалась, за 2020 рік- 19945,19 грн., за 2021 рік 21790,86 грн., сплачено земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:08:014:0055 загальною площею 0,3540 га по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] у період з 01.10.2019 по 31.12.2021 не сплачував плату за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 482690,37 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з\~\~відповідача, а також стягнути понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 року було відкрито\~провадження та\~призначено розгляд\~справи в\~порядку загального\~позовного провадження. 05.09.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 13.11.2012 року відповідач набув право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 1006,7 кв.м., по [ADDRESS] та зареєстрував майно у КП «ХМ БТІ».19.12.2012 року рішенням сесії ХМР відповідачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо введення земельної ділянки за вказаною адресою до експлуатації. Та з цього часу між позивачем та відповідачем проводились дії щодо врегулювання правовідносин, щодо отримання відповідачем права користування земельною ділянкою. Відповідачем здійснювались усі можливі заходи щодо оформлення договору оренди з позивачем та сплати податку на землю у період відсутності договору оренди. З 2013 року по 2021 рік позивачем на відміну від відповідача не було здійснено жодного заходу з приводу початку перемовин з оформлення договору оренди земельної ділянки. Таким чином відсутній причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та завданими збитками позивачу. Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача суми 482690,37 грн., яку позивач обґрунтовує як несплачену відповідачем орендну плату за використання земельної ділянки, що перебуває у використанні без укладення договору оренди. Однак як вбачається з матеріалів справи позивачем з власної вини допущено факт цієї упущеної вигоди. Відповідно до положень діючого законодавства особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Самі по собі розрахунки розміру орендної плати додані до позовної заяви позивачем не є належним доказом визначення збитків заподіяних позивачу. Необґрунтованим є і зроблений позивачем розрахунок орендної плати, зокрема визначено відсоток строку оренди 100 %, тоді як відсоток строку оренди показник, який визначається залежно від строку оренди земельної ділянки, що фіксується лише у договорі оренди. Розрахунок суми орендної плати, здійснений позивачем ґрунтується на припущеннях та приблизних показниках. Додані до позовної заяви розрахунки викликають сумніви щодо їх достовірності. Просив у задоволенні позову відмовити. 22.09.2023 року позивачем подано відповідь на відзив в якій зазначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками. Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч.1 ст. 1212 ЦК України. Відсутність договору оренди не вказує на те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати кошти за користування земельною ділянкою. Розрахунок суми безпідставно збережених коштів був виконаний Харківською міською радою у відповідності до Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м. Харкові, затвердженого рішенням ХМР № 41/08 від 27.02.2008 р. П. 2.6 Положення передбачено, що орендна плата за земельну ділянку розраховується в залежності від терміну оренди із застосуванням наступних відсотків від розрахункового розміру орендної плати. Строк оренди 1-10 років 100 %; 11-15 років 90 %; 16-20 років 80 %; 21-25 років 70 %; 26-50 років 60 %. Враховуючи те, що між Харківською міською радою та [PERSON] не було укладено договір оренди землі за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] застосуванню підлягає відсоток від орендної плати саме у значенні 100 %. Просили позовну заяву задовольнити. 26.09.2023 року представником відповідача подано заперечення на відповідь позивача на відзив в якому зазначено, що позивач в особі своїх повноважних органів маючи дійний намір укласти договір оренди земельної ділянки з відповідачем, повинен був діяти відповідно до порядку оформлення договору оренди землі та вчинити дії, спрямовані на зменшення збитків, але вказаних дій не зробив. Позивачем не додано до позовної заяви доказів виконання Харківською міською радою приписів п. 2 Порядку забезпечення оформлення договорів оренди землі, що покладалося на управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради. Самі по собі розрахунки розміру орендної плати додані до позовної заяви не є належним доказом визначення збитків заподіяних позивачу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача надав заяву в якій зазначив, що проти позову заперечує з підстав викладених відзиві, просить розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 1006,7 кв.м, по [ADDRESS] . Відповідно до листа ГУ ДФС у Харківській області № 11959/5/20-40-24-05-07 від 07.07.2023 [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ДПС, як платник земельного податку з фізичних осіб за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , площею 0,10067 га. У 2019 році 25.08.2019 відображено нарахування на суму 78581,13 грн., сплата відсутня. Переплата станом на 31.12.2019 року становить 3492,63 грн. У 2020 році нарахування відсутні, сплачено 30.11.2020 19945,19 грн. Переплата станови на 31.12.2020 року становить 23437,82 грн. У 2021 році 26.01.2021 відображено нарахування на суму 19945,19 грн., 15.07.2021 відображено нарахування на суму 21790,86 грн., сплачено 05.09.2021 21790,86 грн. Переплата станом на 31.12.2021 року становить 3492,63 грн. У 2022 році нарахування та сплата відсутні. З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № 1047/0/45-19 від 24.06.2019 року земельна ділянка кадастровий номер: 6310136900:08:014:0055 по [ADDRESS] відноситься до категорії земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Крім того, з акту обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6310136900:08:014:0055 вбачається, що [PERSON] з 15.01.2014 по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером : 6310136900:08:014:0055 площею 0,3540 га за адресою: [ADDRESS] без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125,126 Земельного кодексу України. Згідно розрахунку безпідставно збережених [PERSON] коштів у розмірі орендної плати за період з 01.10.2019 р. по 31.12.2019 р. складає 35834,70 грн., за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. складає 213729,13 грн., з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. складає 233126,54 грн. [PERSON] звертався до Харківської міської ради з заявами про укладення договору оренди землі. На вказані заяви були надані відповіді, в яких зазначений перелік документів, який необхідно подати для укладення такого договору. За приписами статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. В силу частин 3, 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і законами України. Відповідно до положень Конституції України право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів. Кожне порушення закону під час використання земельної ділянки є порушенням інтересів держави. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформив речового права на вказану земельну ділянку. Таким чином, підставами для звернення із вказаним позовом стало порушення інтересів держави в особі територіальної громади у сфері використання земель, бездіяльність Харківської міської ради, як органу, уповноваженого на виконання відповідних функцій у даних правовідносинах щодо вжиття заходів до стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Встановлено,\~що відповідач\~правомірно володіє\~нерухомим майном\~за адресою:\~ [ADDRESS] , яке зареєстроване за ним на підставі договорі купівлі-продажу, яке знаходиться на спірній земельній ділянці. З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачем на земельну ділянку не зареєстровано. Статтею 141\~ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ч. 1 ст. 377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За приписами ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави дійти висновку, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Отже, після відчуження об`єктів нерухомості зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості. За правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 913/661/17, у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів [PERSON] (лат.superficies solo cedit- збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20. За змістом статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт14.1.147пункту14.1статті14 ПК України). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1статті 14 ПК України). Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною першою статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1статті 96 цього Кодексу). Згідно із частиною першою статті 120 ЗК України та частиною першою статті 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України). Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. Суд приходить до висновку про те, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки по [ADDRESS] , у відповідача відсутня, у Харківської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. Суд погоджується з розрахунком позивача, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради № 41/08 від 27.02.2008, зі змінами. Нормативна грошова одиниця земельної ділянки з кадастровим номером 6210136900:08:014:0055 загальною площею 0,3540 га по [ADDRESS] у 2019 році становить 3583471 грн., у 2020 році становить 6372935,08 грн., у 2021 році становить 6372935,08 грн. Суд зазначає, що визначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж шляхом оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель вимогами чинного законодавства не передбачено, а отже позивач при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки правомірно використав інформацію саме з вищевказаного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Верховний Суд у постановах від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18 неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Отже, з урахуванням положень статті 79-1 ЗК України та статей 20, 23 Закону України Про оцінку земель суд погоджується із розрахунком позивача на підставі належних і допустимих доказів: витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.12.2020 № 6290, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області; рішення Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08, інформації про сплату земельного податку та погоджується із методом визначення позивачем розміру позовних вимог, оскільки він ґрунтується на приписах чинного законодавства. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з положеннями ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки. Отже, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 482690,37 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року по справі № 463/12532/18, провадження № 61-21651св19. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved