Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

24.08.2023 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.02.2011 року, яка утворилась станом на 07.07.2023 року у розмірі 49695,61 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 40174,08 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 9521,53 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 268,004 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 24.02.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання банківських послуг № б/н від 24.02.2011 року, у зв`язку з чим 24.02.2011 року відповідач підписав Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримав кредиту карту «Універсальна», яка в подальшому перевидавалась, але відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 07.07.2023 року виникла заборгованість у розмірі 49695,61 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 40174,08 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9521,53 грн. 08 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.10.2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Зазначив, що у позивача відсутні правові підстави нараховувати за даним кредитним договором відсотки, оскільки немає підтверджень того, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмірах і порядках нарахування. Вважає, що оскільки в анкеті-заяві від 24.02.2011 року процентна ставка не зазначена, розмір тіла кредиту повинен бути зменшений на суму неправомірно нарахованих та включених до тіла кредиту відсотків в розмірі 3826,88 грн. та повинен становити 36347,02 грн., замість 40174,08 грн. Також зазначив, що 14.07.2022 року невстановлені особи вчинили відносно відповідача шахрайські дії, внаслідок чого з його банківського рахунку були списані кредитні кошти на загальну суму 36783,13 грн., натомість Позивачем не надано доказів зняття саме відповідачем зазначених грошових коштів. У зв`язку з чим, вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 36783,13 грн., яка виникла у зв`язку з неправомірним списанням з карткового рахунку відповідача кредитних коштів. Розмір заборгованості за кредитом повинен бути зменшений на цю суму. Станом на момент пред`явлення позову у відповідача відсутня заборгованість за кредитом, наявна переплата в розмірі 436,11 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.02.2011 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 24.02.2011 року; відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки «Універсальна» [NUMBER] від 29.10.2014 року, картка «Універсальна» [NUMBER] від 20.12.2016 року, картка «Універсальна» [NUMBER] від 21.04.2018 року, картка «Універсальна» [NUMBER] від 27.01.2022 року, картка «Універсальна» [NUMBER] від 15.07.2022 року (а.с.14) У подальшому розмір кредитного ліміту зменшився до 38850 грн. (а.с.154). Як вбачається із Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Привалами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ці зобов`язання згідно ст. ст.526,530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі. З заяви-анкети, яка підписана відповідачем, вбачається, що «Я згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір приєднання банківських послуг. Я ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовій формі…». Підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та користуючись кредитними коштами, суд вважає, що між сторонами по справі існують кредитні правовідносини, щодо яких сторони погодили істотні умови договору кредиту про суму кредиту, строку її повернення та розміру процентів. Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц. Позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунку, за вказаним кредитним договором, станом на 07.07.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 49695,61 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 40174,08 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9521,53 грн. ( а.с.10-13). Ці дані також підтверджуються випискою за договором № б/н за період з 29.10.2014-10.07.2023 (а.с.58-68). Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача [PERSON] на підтвердження своїх доводів надав до відзиву талон-повідомлення єдиного обліку №13760 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідно до якого 15.07.2022 року до ВП №4 КРУП надійшла заява [PERSON] про те, що невідома особа 14.07.2022 року близько 10-00 годин шахрайським шляхом зняла кошти з кредитної картки ПриватБанку в сумі 36686 грн. (а.с. 86). Пунктом 37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно п.п.5,6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року (далі Положення), яке було чинним на час викрадення мобільного телефону та зняття з рахунку кредитних коштів, було передбачено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Пунктом 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до п.11 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з пунктом 1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний вживати заходів із запобігання втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну стрічку, або їх незаконного використання. Пунктом 1.1.2.11 Умов та правил передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення банку або зателефонувати за вказаними у цьому пункті номерами. Відповідно до правових висновків, наведених в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №210/1242/18, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Згідно виписки за картковими рахунками, відповідач користувався кредитними грошовими коштами. Оскільки відповідач та його представник не надали суду доказів, які б спростовували факт укладання наведеного Договору, не спростували розрахунок заборгованості, не довели відсутність заборгованості за наведеним Договором, не надали належні докази, що зазначена сума коштів була списана з його рахунку внаслідок неправомірних дій іншої особи, тому позов підлягає задоволенню, а наведені представником відповідача доводи відхиленню за необґрунтованістю. За таких підстав, позов підлягає задоволенню. На підставі п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2684 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, клопотання представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved