Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання його брата [PERSON] , який з 70-х років постійно мешкав на території Російської Федерації безвісті відсутнім. Заяву обґрунтовує тим, що протягом багатьох років вони з братом підтримувати дуже тісні родинні відносини, листувалися, дзвонили один одному, інколи його брат навідував його в Україні в період його відпустки. [INFO] помер їх батько - [PERSON] . Останній раз він бачився та спілкувався з братом у вересні-жовтні 2012 року. Коли його брат приїздив в Україну оформлювати спадщину після померлого батька у вигляді житлової квартири, що розташована по [ADDRESS] . Оформивши спадок, його брат передав йому технічний паспорт на вказане житло, щоб він мав змоги вільно користуватися квартирою, виїхав за межі України і з того часу зв`язок з ним перервався. Протягом тривалого часу він намагався розшукати свого рідного брата через соціальні мережі, однак йому не вдалося знайти жодної інформації з цього приводу. Отже понад одинадцять років його брат [PERSON] жодного разу за місцем знаходження нерухомого майна у вигляді житлової квартири у м. Олександрія не з`являвся, на зв`язок ні з ким не виходив, зареєстрованим не значиться. Пошуки брата через Головне управління національної поліції в Кіровоградській області Олександрійський районний відділ поліції результатів також не принесли. В даний час у нього виникла потреба в укладенні договору з енергопостачальною компанією, однак він не може цього зробити, оскільки не є власником вказаного житла, хоча всі ці роки сумлінно сплачує рахунки за комунальні послуги, відкриті на його ім`я, про що свідчить розрахункові книжки та чеки про оплату. Тому він змушений звернутись до суду із заявою про визнання особи безвісті відсутньою. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримали повністю з мотивів, викладених в заяві. Просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином про причини своєї неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знає [PERSON] , який є братом заявника. Їй відомо, що з 2012 року [PERSON] відсутній за місцем свого проживання. Місце перебування його невідоме нікому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] є рідним братом заявника. З 2012 року він жодного разу в Олександрії не був, заявник говорив, що останній виїхав за межі України, зв`язок з ним обірвася, жодних відомостей про нього немає. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. За правилами п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. При визнані фізичної особи безвісно відсутньою настають правові наслідки, визначені ст.44 ЦК України. Відповідно до статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визначити фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. Таким чином, з аналізу вказаних правових норм, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою слід встановити кілька юридичних фактів у їх сукупності, а саме: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами та вжитими заходами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи; 4) визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Разом з тим, сама по собі тривала відсутність особи за місцем проживання або реєстрації не може бути підставою для визнання такої особи безвісно відсутньою, оскільки безвісна відсутність є засвідчений у судовому порядку факт довготривалої відсутності фізичної особи в місці свого проживання, якщо не вдалося встановити місця її перебування. За своїм змістом стаття 43 ЦК України передбачає з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Листом т.в.о. начальника Олександрійського РВП ГУНП в кіровоградській області від 31.08.2023 року повідомлено заявника про те, що в ході розгляду звернення було встановлено, що [PERSON] , 1952 року народження відсутній за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , оскільки у 2011 році виїхав за межі України до Російської Федерації та з того часу відомості про його місце знаходження відсутні за обліками НПУ не значиться. Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] ) виданий на ім`я [PERSON] . Згідно розрахункових книжок [PERSON] сплачує за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Згідно висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі №317/3139/15-ц, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення про визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім, оскільки місцезнаходження останнього невідомо та за останнім місцем його проживання відсутні відомості щодо нього більше років. Приписами ч.1 ст.309 ЦПК України визначено: у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою.

Outcome: approved