Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Заявленими вимогами прокурор просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь держави в особі сільської ради шкоду спричинену навколишньому природньому середовищу. У обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Відповідач здійснив незаконну порубку лісу, чим спричинив шкоду на загальну суму 52 829,46 гривень. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином та завчасно проінформованим про існування даного судового спору, відзиву на позов не подавав. Позивач не заперечував щодо проведення розгляду справи в заочному порядку. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідив надані суду матеріали встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 27 серпня 2020 року близько 9 години 30 хвилин [PERSON] , перебуваючи у кварталі 36 виділу 3 Житомирського лісництва ДП "Пулинський лісгосп АПК", що поблизу с. Михайлівка Житомирського району Житомирської області у відсутність спеціального дозволу та в порушення вимог ст. 69 Лісового кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" здійснив незаконну порубку 9-ти дерев породи "вільха", чим спричинив шкоду на загальну суму 52 829,46 гривень. 2 листопада 2021 року вироком суду відповідача визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України унаслідок якого спричинено шкоду на загальну суму 52 829,46 гривень. Відповідач має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільно правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, серед іншого, вирок суду у кримінальному провадженні, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши фактичні обставини справи, норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини та усталену судову практику у даних правовідносинах, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом, установлено, що рішенням суду відповідача визнано винним у вчиненні злочину. Даним рішенням установлено обсяг спричиненої шкоди. Також у ході розгляду справи установлено наявність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача по відшкодуванню шкоди, оскільки є наявними усі умови (підстави) зокрема, які знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи: протиправність, шкода, вина, причинний зв`язок. Виходячи звідси відповідач повинен відшкодувати майнову шкоду відповідно до положень ЦК України. На спростування таких матеріалів відповідачем не надано жодного доказу і не заявлено відповідних клопотань для їх спростування. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за розгляд даної справи, оскільки позивач звільнених від їх сплати відповідно до закону. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved