Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося через систему «Електронний суд» до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 3 % річних. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.07.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2615/0708/88-018. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх та сплатити загальну купівельну ціну. 12.11.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та новим кредитом ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» укладений договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за наступними договорами: кредитний договір №2615/0708/88-018 від 03.07.2008 з усіма змінами та доповненнями, що є невід`ємною його частиною; договір іпотеки від 03.07.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим номером № 2945, перейшло до нового кредитора ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, а тому станом на 01.08.2018 мав заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50228,80 дол. США та за відсотками в розмірі 23402,73 дол. США (628754,52грн. за курсом НБУ на 01 серпня 2018 року). 20.09.2018 позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за процентами. За результатом розгляду справи, постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2022 стягнуто з відповідача 468125,94 грн. Вище вказана постанова набрала законної сили, що підтверджує факт наявності зобов`язання відповідача за кредитним договором, факт отримання грошових коштів за даним договором, наявність заборгованості за договором. Оскільки, відповідачем не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, а отже заборгованість перед позивачем сплачена не була. Таким чином, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, позивач має право на стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Заборгованість за кредитним договором №2615/0708/88-018 утворилася 03.07.2018, тож саме з цієї дати мають нараховуватися 3% річних. Отже, 3% річних за простроченою заборгованістю за тілом кредиту за кредитним договором №2615/0708/88-018 становить 7940,32 дол. США. У зв`язку з вище викладеним позивач звертається до суду з даним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» 3% річних за прострочення зобов`язання за тілом кредиту за кредитним договором №2615/0708/88-018 з 01.08.2018 по 04.11.2023 у розмірі 7940,32 дол. США, а також судовий збір у розмірі 7738,21 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.11.2023 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Через систему «Електронний суд» представником [PERSON] - адвокатом Андрієнко С.В. до суду подано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, відповідач [PERSON] позовні вимоги ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» вважає безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідач визнає той факт, що 03.07.2008 між [PERSON] та ВАТ «СВЕДБАНК» був укладений кредитний договір № 2615/0708/88-018. А також, що позивачем відповідачу надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 110000,00 доларів США на строк з 03.07.2008 по 03.07.2018. Визнає також, що станом на день закінчення строку дії кредитного договору - 03.07.2018 відповідач мав заборгованість по сплаті кредиту. Відповідач не погоджується із твердженням позивача про те, що станом на 01.08.2018 мав заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50228,80 дол. США, за відсотками в розмірі 23402,73 дол. США (628754,52 грн. за курсом НБУ на 01.08.2018). Наданий позивачем на підтвердження обставин на які він посилається, розрахунок заборгованості від 01.08.2018, складений АТ «Дельта банк», відповідач вважає неправильним, оскільки він не відповідає фактичним обставинам. 31.08.2015 кредитор, в особі АТ «Дельта банк», скористався правом на дострокове стягнення заборгованості по кредиту, шляхом стягнення, як залишку тіла кредиту, так і відсотків за користування ним за період 01.09.2014 - 31.08.2015 у розмірі 5486,02 доларів США, шляхом пред`явлення позову до позичальника [PERSON] та іпотекодавця [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності. Кредитором була заявлена вимога про стягнення всієї суми заборгованості по кредиту, яка була виражена у національній валюті - гривні, а не у доларах США. А саме 1347107,32 грн., була заявлена до стягнення в позовній заяві від 31.08.2015. Зважаючи на цю фактичну обставину, належить зробити висновок про те, що термін виконання зобов`язання, встановлений кредитним договором - 03.07.2018, достроково настав 31.08.2015. Внаслідок зазначеної зміни терміну виконання зобов`язання за кредитним договором за ініціативою кредитора, його право на подальше нарахування процентів за користування кредитом 31.08.2015 припинилося. Таким чином, починаючи з 01.09.2015 сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору становить 41225,00 (тіло кредиту) + 5 486,02 (% за користування кредитом) = 46 611,02 доларів США, а не 50 228,80 доларів США, як це вказано в розрахунку заборгованості за договором кредиту, складеному АТ «Дельта банк» станом на 01.08.2018. Як вбачається з фактичних обставин, 3% річних були нараховані позивачем ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Письмові матеріали справи містять заяву представника [PERSON] - адвоката Андрієнко С.В. Згідно якої, сторона відповідача просить застосувати до вимог ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» про стягнення 3% річних заявлених до [PERSON] наслідки спливу позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України. Представником позивача до суду подані письмові пояснення. Відповідно до яких, представник позивача вказує на те, що під час подання позову не було порушено строки позовної давності. Заперечення відповідача зводяться до того, що зобов`язання за кредитним договором є натуральним зобов`язанням, оскільки за ним сплив строк позовної давності, а отже, посилаючись на постанову Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №757/44680/15-ц, нарахуванням сум за ст. 625 ЦК України здійснюватися не може. З таким висновком позивач не може погодитися з огляду на наступне. Постанова Верховного Суду, на яку посилається відповідач, втратила свою актуальність у зв`язку з постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. А також, якщо вимога була захищена у судовому порядку, зобов`язання вже не може бути натуральним. Таким чином, оскільки ст. 625 ЦК України не обмежує її застосування жодними строками, окрім власного строку позовної давності, тобто останніми трьома роками перед поданням позовної заяви, а отже нарахування 3% річних на заборгованість відповідача на тіло кредиту є правомірним. В судовому засіданні представник позивача Напалюк Г.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві та письмових поясненнях. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Андрієнко С.В. судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.07.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2615/0708/88-018 від 03.07.2008, за умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 110000 доларів США з розрахунку 11,9% річних на строк по 03.07.2018 (а.с. 9-10). Встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2022 позовні вимоги ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» заборгованість за кредитним договором у розмірі 468125,94 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 17562,36 грн. (а.с.11-14). Згідно мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 15.02.2022 у справі № 754/13087/18 колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню підлягають відсотки, нараховані у період починаючи за вересень 2015 року по серпень 2018 року, що за підрахунком апеляційного суду складає 17424,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 468125,94 грн. У решті вимог про стягнення заборгованості по процентам, відмовлено внаслідок пропуску строку позовної давності. 26.12.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 754/13087/18 від 01.07.2022 згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 , 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач, звертаючись із вказаним позовом до суду зазначає, що відповідачем не виконуті взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 03.07.2008, не повернуто тіло кредиту у розмірі 50228,80 доларів США та відсотки у розмірі 23402,73 доларів США, а відтак просить стягнути 3 % річних, згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16 виснувала про те, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові від 06.03.2019 по справі № 757/44680/15 Верховний Суд вказав, що натуральним є зобов?язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов?язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов?язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов?язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Таким чином, враховуючи висновок Київського апеляційного суду від 15.02.2022 щодо невиконання відповідачем кредитних зобов`язань за кредитним договором від 03.07.2008 у повному обсязі, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі - 7940,32 доларів США. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості 3% річних з непогашеної суми основного боргу (тіло кредиту - 50228,80 доларів США) за розрахунковий період з 01.08.2018 по 04.11.2023 року, становить 7940,32 доларів США. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Сторона відповідача звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України). За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності. Натомість представник відповідача, заперечуючи щодо обгрунтованості позовних вимог, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, що в даному випадку носить суперечливий характер. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16-ц, дійшов висновку, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 з 12.03.2020 року встановлено карантин з 12 березня по 03 квітня 2020 року на всій території України. У подальшому, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У постанові від 22.09.2022 року у справі № 920/724/21 Верховний Суд зазначив, що автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону. При цьому суд вважає, що по заявлених вимогах строк позовної давності позивачем пропущено не було, зважаючи на положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків, визначених ст.257,258 ЦК України, під час дії карантину, який було встановлено постановою КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та продовжено послідуючими постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 229 від 23.02.2022. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, оскільки при обрахунку трьох процентів річних за основу береться прострочена сума, а не її еквівалент в національній валюті України, тому є підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання, що виражене в доларах США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 4348,31 грн., який був сплачений позивачем на підставі платіжної інструкції від 30.10.2023. На підставі викладеного,

Outcome: approved