Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про виділ нерухомого майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1983 року посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Коваленко Н.Е., належить частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яке в цілому складається з двох житлових кам`яних будинків під літ. «А» та «Б» загальною житловою площею: 68, 3 кв.м, та надвірних споруд: літньої кухні під літ. «Б», убиральні, літ. «Т», двох сараїв під літ. «Д», «Ж», гараж літ. «З», погреба літ. «Б», воріт, заборів №1-3, що розташоване на земельній ділянці площею: 469 кв.м. Позивач зазначає, що співвласниками іншої частини домоволодіння є відповідачі у справі, а саме: [PERSON] , яка є власником частини домоволодіння, та [PERSON] , частка власності якої становить: 19/50. Щодо позовних вимог з приводу можливості виділу частини будинку в окрему одиницю, позивач зазначає, що така технічна можливість є, що підтверджується Висновком № 15/09.2016 р. від 12.09.2016 року. На підставі викладеного просить виділити в натурі частину домоволодіння [ADDRESS] у складі: житловий будинок під літ. «А», загальною площею: 57, 3 кв.м, житловою: 28,0 кв.м., гараж «З», погріб літ. «Е», ворота № 3, що розташований на земельній ділянці 227 кв.м. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позовну. На адресу суду 18.11.2021 року (вх. № 336) надійшов відзив на позовну заяву за підписом [PERSON] , згідно якого відповідач зазначає, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, частка належна позивачу є меншою ніж частка на яку претендує позивач. Наданий висновок щодо технічної можливості виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна, не є висновком судового експерта, а тому не може бути прийнятий до уваги, як наладжений доказ. До позову не надано графічних зображень земельної ділянки, відсутні її межі та відсутня згода сусідів на виділення земельної ділянки в натурі. Відповідач зазначає, що зазначені нею обставини є такими, що свідчать про не можливість задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.25-45). Крім іншого, 19.11.2021 року (вх. № 33617) надійшов відзив на позовну заяву за підписом [PERSON] , згідно якого відповідач зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, обставини викладені в них не відповідають дійсним, фактичним обставинам справи, частки співвласників не відповідають тим, про які зазначає позивач (а.с.48-63). В подальшому, 06.12.2021 року (вх. № 35227) на адресу суду надійшла заява позивача про приєднання доказів, а саме: копії довідки Адресного реєстру м. Одеси «Про підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна», та лист-відповідь Юридичного департаменту Одеської міської ради №3031 від 24.11.2021 року щодо підтвердження видачі довідки про резервування адреси (а.с.67,68). Крім іншого, 20.01.2022 року (вх. №1446) на адресу суду надійшла уточнена позовна заява про виділ нерухомого майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності. Згідно прохальної частини позовних вимог, позивач доповнила вимоги тим, що просила припинити право спільної часткової власності співвласників за адресою: [ADDRESS] (а.с.75-78). Також, 17.02.2022 року (вх. № 4470) на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] , про приєднання до матеріалів справи документів, а саме, відповідач просила приєднати до справи копію Свідоцтва про право на спадщину, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.81-85). Також, 28.04.2022 року (вх. №7382) надійшли заперечення на уточнену позовну заяву за підписом представника [PERSON] адвоката Кудрік Костянтина Івановича, згідно яких адвокат просить відмовити у задоволенні позовних вимог відповідно до уточненого позову (а.с.92-93). В подальшому, 04.07.2022 року (вх. 11400) на адресу суду надійшли письмові пояснення за підписом позивача [PERSON] до яких позивач надала низку письмових документів на підтвердження власних позовних вимог (а.с.100-116). Ухвалою суду від 25 липня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.128-129). На адресу суду 03.02.2023 року (вх. № 3068) надійшла заява позивача про приєднання до матеріалів справи листа-повідомлення Юридичного департаменту ОМР щодо нумерації будинку та копії технічного звіту щодо поділу земельної ділянки та частин земельної ділянки (а.с.141-159). В подальшому, на 25.10.2023 (вх. № 2885) адресу суду надійшла пропозиція за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Кудрік Костянтина Івановича щодо укладення мирової угоди (а.с.180-182). Також, 18.01.2024 року в судовому засіданні відповідачем [PERSON] подано до суду пояснення щодо предмету позовних вимог, згідно яких відповідач зазначила, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позовні вимоги є недоведеними, у позивача відсутні документи на земельну ділянку, на земельній ділянці позивача знаходиться навіс літ «К» та сарай літ. «И» які не увійшли у висновок, але фактично існують на земельній ділянці. Також, у письмових поясненнях зазначено, що відповідач заявляє про наявність земельного спору та претензії щодо землекористування інших сторін. Також, у поясненнях зазначено, що згідно позовних вимог позивач просить припинити право спільної часткової власності усіх співвласників, але має право просити припинити право спільної часткової власності тільки своє, яке виділяється (а.с.194-195). В судовому засіданні, які відбулось 18 січня 2024 року судом встановлено, що відповідачі наполягали на укладенні мирової угоди, сторона позивача заперечувала умови мирової угоди з підстав, того, що пункти мирової угоди а саме п.п.6,7,8,9,10, 11 виходять за межі предмету спору. Сторона позивача зазначила, що бажає укласти мирову угоду, однак без урахуванням пунктів, які виходять за межі предмету позову. Також, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не заперечує проти позову, однак, вважає, що дані позовні вимоги можливо вирішити лише шляхом укладення мирової угоди, в інакшому випадку у справі слід призначати експертизу, оскільки висновок 2016 року не є підставою для задоволення позову. Сторона позивача суду пояснила, що єдиною підставою звернення до суду з даними позовними вимогами є те,що позивач має намір привести власні документи до ладу, та на законній підставі бажає розпоряджатися своєю власністю, зокрема вчиняти дії щодо реєстрації за власною адресою свого онука тощо (а.с.205-209). В останнє судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Суворова Юлія Іванівна не з`явилась, на адресу суду 28.02.2024 року (вх. № 6792) надійшла заява за підписом представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. У вказаній заяві представник зазначила, що підтримує надані пояснення в минулому засіданні та просить суд задовольнити позовні вимоги щодо виділу майна позивача в натурі (а.с.213). Представник відповідача [PERSON] адвокат Кудрік Костянтин Іванович також, 26.02.2024 року (вх. № 6451) звернувся на адресу суду з заявою щодо розгляду справи за його відсутності, в якій зазначив про розгляд справи за відсутності відповідача, зазначив про підтримку відзиву на позов та письмових пояснень щодо позову, просив у позові відмовити (а.с.211). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно (а.с.210), про причини не явки суду не повідомила, з будь якими заявами на адресу суду не зверталась. Згідно судового засідання, яке відбулось 18.01.2024 року активної позиції щодо заявлених позовних вимог не висловила. З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача та представник відповідача звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлена, подала відзив, про причини не явки суду не повідомила, а відтак підстав для відкладення слухання справи не має. Звертаючись до суду з позовними вимогами про: виділ в натурі частину домоволодіння [ADDRESS] у складі: житловий будинок під літ. «А», загальною площею: 57, 3 кв.м, житловою: 28,0 кв.м., гаражу «З», погребу літ. «Е», ворота № 3, що розташований на земельній ділянці 227 кв., позивач зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1983 року посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Коваленко Н.Е., належить частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яке в цілому складається з двох житлових кам`яних будинків під літ. «А» та «Б» загальною житловою площею: 68, 3 кв.м, та надвірних споруд: літньої кухні під літ. «Б», убиральні, літ. «Т», двох сараїв під літ. «Д», «Ж», гараж літ. «З», погреба літ. «Б», воріт, заборів №1-3, що розташоване на земельній ділянці площею: 469 кв.м. В ході розгляду справи судом встановлено, що належність позивачу частину житлового будинку не оскаржується, натомість судом встановлено, що між сторонами існує невизначеність щодо користування саме земельною ділянкою. Слід зазначити, що позивачем не заявлено вимог щодо земельної ділянки її поділу, встановлення порядку користування тощо. Судом досліджується лист КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 22.06.2021 року № 1962 згідно якого встановлено, що станом на 31.12.2012 року згідно з записом в реєстровій книзі, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано частина домоволодіння за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою від 23.11.1983 року за р№1-4226, книга 191, стор.25, р.№ 3923 дата реєстрації 16.12.1983 року (а.с.8). Так, згідно договору купівлі-продажу [PERSON] продала, а [PERSON] купила домоволодіння яке складається в цілому з двох житлових кам`яних будинків під літ «А» та «Б» загальною площею 68, 3 кв.м. та надвірних споруд: літньої кухні під літ. «Б» убиральні, літ. «Т», двох сараїв під літ. «Д», «Ж», гараж літ. «З», погреба літ. «Б», воріт, заборів №1-3, що розташоване на земельній ділянці площею: 469 кв.м. (а.с.9-10). Судом досліджується розпорядження Пересипської (Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради № 1430р від 22.10.2004 року «Про затвердження перерахунку ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS] » згідно якого: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою від 23.11.1983 року за р№1-4226, належить частка домоволодіння. У фактичному користуванні знаходяться із житлового будинку літ «А» приміщення: 1-1,1-4, 1-5 житлові, 1-2,1-6 коридори, 1-3,1-8 кухні, 1-7 ванна, гараж літ «З», погріб літ «Е», що складає 43/100 часток домоволодіння. Примітка: самовільні будови: сарай літ «И» навіс літ «К» які належать [PERSON] в рахунок часток не включені (а.с.11). Згідно даного розпорядження про затвердження ідеальних часток частки у домоволодінні [ADDRESS] є наступними: за [PERSON] 19/50 часток від домоволодіння; за [PERSON] 19/100 часток від домоволодіння; за [PERSON] 43/100 часток домоволодіння. Отже, з досліджених документів встановлено, що позивачу на праві власності належить частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та згідно розпорядження про затвердження ідеальних часток, частка становить 43/100, до складу якої не включено самовільні прибудови. Щодо можливості технічного виділу внатурі частки з об`єкта нерухомого майна, позивачем надано висновок вих. № 15/09.2016 від 12.09.2016 року складений суб`єктом господарювання [PERSON] . Згідно наданого висновку встановлено, що за фактичним користуванням [PERSON] а саме: житловий будинок літ «А», загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 28, 0 кв.м. гараж літ. «З» погріб літ» Е», ворота № 3, тобто за вказаним висновком суб`єктом оціночної діяльності були взяті в розрахунок об`єкти, які належать позивачу згідно договору купівлі-продажу та відповідно які були об`єктом дослідження при вирішення питання щодо затвердження ідеальних часток. Так, згідно висновку зазначено, що за технічними показниками частина домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами є відокремленими, мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі. До висновку надано проект виділу частки з об`єкта нерухомого майна в самостійний об`єкт (а.с.12-18). З даного приводу слід зазначити, що судом відхиляються доводи відповідача [PERSON] щодо непогодження з частками позивача, оскільки стороною відповідача не надано доказів щодо оскарження рішення Суворовської районної адміністрації ОМР з приводу затвердження ідеальних часток співвласників домоволодіння. Крім іншого, судом не вирішується питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки позивачем дані вимоги не заявлялись. Щодо відзиву на позовну заяву наданого відповідачем [PERSON] , відповідач зазначила, що частка 43/100 відрізняється від частки і становить менше, ніж ту, яку позивач просить виділити у натурі. Щодо земельної ділянки зазначила, що згоди на виділення земельної ділянки сусіди не надавали, сторони не вирішили питання щодо можливості обслуговування домоволодінь, які належать іншим співвласникам, земельна ділянка не сформована. Відповідач зазначила, що їй на праві власності на підставі рішення суду належить 19/100 частини домоволодіння, та відповідно право власності родиною відповідача на зазначене домоволодіння було набуте в 1962 році. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2015 року (справа № 523/11947/15-ц) позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на 19/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що складається з житлового будинку в літ. «Б»: 1-1 коридор площею 3,9 кв.м., 1-2 кухня площею 6,3 кв.м., 1-4 житлова площею 8,1 кв.м, 1-5 житлова, площею 12,4 кв.м, загальною площею 30,7 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., літ. «Ж» - сарай, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.57-58). Згідно даного судового рішення встановлено, що 11.08.2004 р. КП «ОМБТІ та РОН» було здійснено перерахунок ідеальних часток в домоволодіння [ADDRESS] , відповідно до якого в фактичному користуванні [PERSON] знаходиться з жилого будинку літ. «Б» приміщення: 1-1-коридор, 1-2-кухня, 1-3-санвузол, 1-4,1-5 жилі, сарай літ. «Ж», що складає 19/100 частин домоволодіння (а.с.57-58). Даним рішенням взято до уваги розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №1430р від 22.10.2004 р., яким було затверджено перерахунок ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS] . Також, у рішенні суду зазначено, що згідно довідки КП «БТІ» ОМР та згідно матеріалів інвентаризаційної справи та записів в реєстраційних книгах №38, стр.25; №191, стр.25, р.№5923 станом на 31.12.2012 р. право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] \~(1/4\~частина) на підставі договору купівліпродажу, завіреного Першою одеською держнотконторою 25.09.1962 р. №4/1801; за [PERSON] (1/2\~частина) на підставі договору купівлі-продажу, завіреного Четвертою одеською держнотконторою 23.11.1983р., р.№1-4226. Також повідомлено, що з 16.02.2005 р. по 31.12.2012 р. за [PERSON] зареєстровано право власності по [ADDRESS] . Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Отже, судом приймається до уваги розпорядження Суворовського районної адміністрації ОМР №1430р від 22.10.2004 р. про затвердження перерахунку ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS] , оскільки дані документи були досліджені в судом та їм була надана відповідна оцінка. Судом встановлено, що співвласникам домоволодіння [ADDRESS] належать: - [PERSON] ( [PERSON] ), згідно свідоцтва про право на спадщину спадкоємець [PERSON] прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину на 19/50 часток домоволодіння під [ADDRESS] . Право власності на 19/50 частин зареєстровано за [PERSON] форма власності приватна. Вид спільної власності: спільна часткова (а.с.83-85); - [PERSON] на підставі дублікату від 28.02.1969 року р № 4-457 договору купівлі-продажу від 25.09.1962 року. Право власності на 19/100 частин якого згідно рішення суду від 23.11.2015 року зареєстровано за [PERSON] . Форма власності приватна, вид спільної власності: спільна частково, розмір частки 19/100 (а.с.59); та за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1983 року № 1-4226, розмір частки 43/100 часток домоволодіння (а.с.11). Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Крім того, слід зазначити, що відповідачі не заявили клопотання про проведення судової експертизи з метою спростування наданого позивачем висновку щодо можливості виділу частини домоволодіння, не надали інших доказів, як б вказували на не можливість такого виділу. Самі лише заперечення та твердження щодо неможливості виділу частини домоволодіння з підстав того, що між сторонами існує спір з приводу користування земельною ділянкою не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки судом питання щодо земельної ділянки не вирішується. Крім іншого, судом встановлено, що право власності відповідачів зареєстровано лише щодо 19/100 та 19/50 частин домоволодіння відповідно. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч.1,2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, судом встановлено, що позивач не порушує, частки інших співвласників в спільній частковій власності має окремий вихід. Відповідно до ч. 1,3 ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п.6.Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358 ,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Положеннями п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55, (надалі - Інструкція), встановлено, що Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Пунктом 3.3. Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 19.12.2018 року у справі № 1301/362/2012 системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Таким чином, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст. 364 Цивільного кодексу України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Слід звернути увагу на практику розгляду справ про поділ житлового будинку Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 вказаної Постанови роз`яснено, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Також, згідно з п. 6 Постанови, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. З огляду на зазначене, враховуючи обставини встановлені в ході розгляді справи, докази надані на підтвердження та спростування обставин позову, суд дійшов висновку про можливість виділення в натурі позивачу частини домоволодіння з припиненням її права спільної часткової власності на це майно. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Outcome: partial