Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 19.02.2022 року [PERSON] \~ позичила у позивача грошові кошти в сумі 150 000 грн. та зобов`язалась їх повернути в строк до 06.05.2022, що підтверджується розпискою позичальника від 19 лютого 2022 року. Однак у встановлений в розписці\~ строк грошові кошти позивачу повернуті не були. У 2023 році [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в сумі 150 000 гривень, інфляційні втрати в розмірі 44 400 грн. та 3% річних від несплаченої суми в розмірі 6 460 грн. 27 коп. 16.01.2024 року відповідачка подала відзив, згідно якого відповідачка вказала, що позовні вимоги визнає частково в сумі 150 000 грн. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних заперечує посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав наведених в ньому, просили позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 19 лютого 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, за якою відповідачка отримала від позивача грошові кошти в позику в сумі 150 000 грн. Відповідно до розписки відповідачка зобов`язалась повернути позику в строк до 06 травня 2022 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про зміну імені [PERSON] 24 червня 2022 року змінила прізвище на [PERSON] (а.с.41). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 26 червня 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка визнає факт укладення договору позики, суму боргу та строки повернення, погоджується на повернення грошових коштів в сумі 150 000 грн. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач просить також стягнути з відповідачки інфляційні втрати в розмірі 44 400 грн. та 3% річних від несплаченої суми в розмірі 6 460 грн. 27 коп. відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка просить відмовити у стягненні таких сум згідно с. 625 ЦК України посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до роз`яснень Верховного Суду дія п. 18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами (не на заборгованість по комунальних платежах, тощо). Вказана норма поширюється на правовідносини, що склались між сторонами, а то суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 44 400 грн. та 3% річних від несплаченої суми в розмірі 6 460 грн. 27 коп. відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачкою суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики в сумі 150 000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено частково, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1500 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial