Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до Южноукраїнського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного МРУЮ (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 11.02.2011 державним виконавцем було винесено постанову про арешт всього нерухомого майна боржниці [PERSON] (дошлюбне прізвище позивачки) на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 08.12.2010 №2н-2339 у виконавчому провадженні №24556340. 27.10.2011 постановою державного виконавця зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Окрім цього 17.09.2014 постановою державного виконавця було накладено арешт на майно позивачки та оголошено заборону на його відчуження на підставі виконавчого листа Южноукраїнського міського суду від 21.02.2013 №1424/2559/2012 у виконавчому провадженні №43355269. 24.12.2014 зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Листом Южноукраїнського ВДВС у Вознесенському районі позивачці було роз`яснено, що виконавчі провадження №№24556340 та 43355269 знищено у зв`язку зі спливом строку зберігання. Посилаючись на ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України, ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» позивачка просила зняти арешт з усього належного їй нерухомого майна. Ухвалою суду від 21.11.2023 було замінено відповідача Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції його правонаступником на Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Одеса). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що стягнення з неї на підставі судових рішень проводилося у зв`язку з тим, що вона мала заборгованість по кредитам у банках, але виконавчі документи, на підставі постанови державного виконавця повернуто, а арешт з майна не знято. На даний час вона є співвласницею кімнати [ADDRESS] , проте не може розпоряджатися своїм майном, через що і звернулася до суду з позовом. Додатково пояснила, що стягувачі ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ліквідовані та перебувають у стані припинення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, також у заяві зазначив про підтримання відзиву на позовну заяву, що підтверджується матеріалами справи. У відзиві на позовну заяву зазначив, що дії державного виконавця відповідали вимогам законодавства на момент прийняття процесуального рішення у виконавчому провадженні, при поверненні виконавчого документа стягувачу не було підстав для зняття арешту з майна боржника згідно ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. Також зазначив, що виконавчі документи, на які посилається позивач, на виконанні не перебувають, матеріали виконавчих проваджень були знищені, вирішення спору по суті залишив на розсуд суду. З матеріалів справи вбачається, що позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.11.2022 №315630993 квартира перебуває в Державному реєстрі обтяжень, номер запису про обтяження 7447215 від 24.10.2014 року на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця від 11.02.2011 №ВП24556340 та постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця від 17.09.2014 №ВП43355269 (а.с.12-13). Відповідно до інформації, наданої листом Южноукраїнського ВДВС у Вознесенському районі у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №24556340 на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 08.12.2010 №2н-2339 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "ВАБ" боргу в сумі 43687,03 грн. 27.10.2011 постановою державного виконавця зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно цього ж листа у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №43355269 на підставі виконавчого листа від 21.02.2013 №1424/2559/2012 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Дельтабанк" боргу в розмірі 10710,26 грн. 24.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Надати біль детальну інформацію неможливо у зв`язку зі знищенням матеріалів викнавчих проваджень відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 25.12.2008 №2274/5 (а.с.8-9). В судовому засіданні встановлено, що в Южноукраїнському відділі ДВС перебувало два виконавчих провадження, які було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, позивачем не надано суду документів, які підтверджують, що стягувачі ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ліквідовані. Суд також зауважує, що матеріали справи не містять відомостей щодо відсутності у [PERSON] погашеної заборгованості перед стягувачами. При цьому стягувачі, в інтересах яких був накладений арешт, як відповідачі залучені не були. Позивач у додаткових поясненнях зазначає, що стягувачі ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ліквідовані та перебувають у стані припинення. Разом з тим, під час судового засідання не здобуто доказів про відсутність у стягувачів правонаступників у разі їх ліквідації. Положеннями\~статті 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Позивачкою суду не надано належним ї допустимих доказів, які б підтвердили факт погашення заборгованості за викнавчими документами, на підставі яких її квартира перебуває в арешті. Відповідно до положень ст.\~3,\~15 ЦК України\~підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст.\~2,\~4,\~12,\~76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотиву є відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином судом встановлено, що позивач при розгляді справи не надав належних та допустимих доказів. За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому слід відмовити у його задоволені у зв`язку з недоведеністю. У відповідності до\~ст.141 ЦПК України\~суд, ухвалюючи рішення про відмову в позові, відносить судові витрати за рахунок позивача.

Outcome: dismissed