Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду із\~заявою і\~просила постановити\~рішення про\~обмежувальний припис\~стосовно [PERSON] \~на строк\~шість місяців\~і заборонити\~йому перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити вести\~листування, телефонні переговори із\~ [PERSON] та\~контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої вимоги. [PERSON] вважав такі вимоги безпідставними, вказав, що окрім питань життя їх спільного сина, іншого спілкування з дружиною із часу їх окремого проживання не мав. \~\~\~\~\~ Заслухавши учасників, дослідивши надані заявником докази, суд прийшов до висновку, що наданих заявником доказів достатньо для часткового задоволення заяви. Так, сама заявник в суді підтвердила, що і надалі з [PERSON] залишається в зареєстрованому шлюбі, з часу їх проживання за різними адресами (із 27.02.2024) [PERSON] у період дії термінового заборонного припису , встановленого органом поліції на 10 діб, в основному цікавився життям сина, погроз та залякувань не застосовував, однак строк дії такого заборонного припису, застосованого поліцією, завершується і вона вважає, що протиправна поведінка [PERSON] , яка стала підставою для їх проживання за різними адресами, може повторитися . Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають із 09.11.2021 в зареєстрованому шлюбі. Шлюб не розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Двічі [PERSON] був засуджений за ч.1 ст. 125 КК України з підстав заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень (а.с.18-21) Перед початком проживання за різними адресами [PERSON] 25.02.2024 знову вчинив протиправні дії психологічного характеру щодо [PERSON] : тягав за волосся, ображав нецензурною лайкою, намагався вдарити її старшу дитину, про що свідчить довідка про прийняття заяви [PERSON] відділенням поліції (а.с. 3). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 2 ст. 27 Конституції України закріплює, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За положеннями статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. У частинах 3, 4 статті 26 цього Закону зазначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.01.2020 у справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19) під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведені заявницею обставини свідчать про загрозу фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону з боку [PERSON] . Розірвання шлюбу між сторонами триває, як і визначення участі батька у вихованні сина, тому строк на який доцільно вперше застосувати обмежувальний припис, на думку суду, не може бути більше трьох місяців. Цього строку достатньо для остаточного вирішення питання щодо шлюбу та правового статусу осіб один до одного. Спілкування сторін, які мають малолітнього сина, з підстав обставин його життя обмежити неможливо. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial