Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Позивач, в особі свого представника - адвоката Муравського О.В., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 31.03.2023 між позивачем та ФОП [PERSON] був укладений Договір про надання послуг, відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу транспортний засіб Nissan Rogue, номерний знак [NUMBER] , для проведення ремонту, а відповідач зобов`язався придбати необхідні запчастини для ремонту вказаного автомобіля у строк до 15.04.2023 та виконати ремонтні роботи у строк до 30.04.2023. До підписання вказаного договору відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 94 000,00 грн. та 200,00 дол. США для придбання потрібних деталей для ремонту автомобіля, що підтверджується розпискою від 31.03.2023. Крім того, [PERSON] передав відповідачу 500,00 дол. США в якості передплати за роботу, а саме: ремонт автомобіля, що підтверджується розпискою від 31.03.2023. Додатково позивачем були понесені витрати у сумі 3 600,00 грн., пов`язані із замовленням евакуатора для здійснення доставки автомобіля Nissan Rogue, номерний знак [NUMBER] , до ФОП [PERSON] та від нього. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався придбати необхідні запчастини для ремонту автомобіля у строк до 15.04.2023, а також виконати ремонтні роботи автомобіля у строк до 30.04.2023, проте не виконав своїх зобов`язань за договором. 25.05.2023 представником позивача на адресу ФОП [PERSON] була направлена вимога про повернення грошових коштів, сплачених позивачем, у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня направлення вимоги, проте вказана вимога залишилися невиконаною. Станом на 10.07.2023 відповідач усупереч взятих на себе зобов`язань умови вказаного договору не виконав, деталі для ремонту автомобіля не придбав, автомобіль не відремонтував. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду, в якому просить: 1) стягнути з ФОП [PERSON] на його користь заборгованість за Договором про надання послуг від 31.03.2023 у розмірі 107 897,50 грн., що складається з: основного зобов`язання - 94 000,00 грн.; 3% річних - 556,27 грн.; інфляційних втрат у розмірі 470,00 грн.; пені за користування грошовими коштами - 9271,23 грн.; 2) стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором про надання послуг від 31.03.2023 у розмірі 773,18 дол. США (що еквівалентно 28 267,46 грн. за курсом НБУ станом на 31.03.2023), що складаються з: основного зобов`язання - 700,00 дол. США; 3% річних - 4,14 дол. США; пені за користування грошовими коштами - 69,04 дол. США; 3) стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача витрати за замовлення евакуатора - 3600,00 грн., а також судові витрати. Ухвалою суду від 18.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавав. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 25.07.2022 за видом економічної діяльності, серед іншого є: «45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів». 31.03.2023 між позивачем та ФОП [PERSON] був укладений Договір про надання послуг, відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу транспортний засіб Nissan Rogue, номерний знак [NUMBER] , для проведення ремонту, а також грошові кошти для придбання деталей у сумі 94 000,00 грн.; 200,00 дол. США, а також 500,00 дол. США у якості передплати за виконання роботи, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався придбати необхідні запчастини для ремонту вказаного автомобіля у строк до 15.04.2023 та виконати ремонтні роботи у строк до 30.04.2023, що підтверджується розпискою. Відповідно до наданих позивачем чеків № 5 та № 10 останнім на послуги евакуатора ФОП [PERSON] було витрачено 3 600,00 грн. 25.05.2023 представником позивача на адресу ФОП [PERSON] було направлено вимогу № 25/5-2023/1 про повернення грощових коштів, сплачених позивачем за Договором про надання послуг від 31.03.2023 у сумі 94 000,00 грн.; суму передплати за договором - 500,00 дол. США; грошові кошти за придбання деталей - 200,00 дол. США, а також витрати, пов`язані з замовленням евакуатора - 3 600,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком, копією конверту та роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта» за трекінгом відправлення - 0101047730318. 12.06.2023 представником позивача на адресу ФОП [PERSON] було направлено адвокатський запит про надання інформації щодо причин невиконання умов Договору про надання послуг від 31.03.2023. Вказані вимога та адвокатський запит залишено відповідачем без реагування. За положеннями пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині 3 статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. ч. 1, 2 статті 640 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За приписами ст. ст. 903, 905 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. ст. 906, 907 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами 31.03.2023 укладено договір про надання відповідачем позивачу за плату послуг по ремонту автомобіля Nissan Rogue, номерний знак [NUMBER] . Сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету (послуги, яка надається); ціни договору; термін дії договору (строк закінчення надання послуги). Позивачем (замовником) виконано свої зобов`язання за договором, оплачено виконавцеві (відповідачу) обумовлену договором послугу - ремонт транспортного засобу, про що виконавцем видано замовнику відповідну розписку від 31.03.2023, яка підтверджує підставу сплати та суму отриманих відповідачем коштів. Разом з тим, відповідач не виконав умови Договору про надання послуг від 31.03.2023 та грошові кошти, сплачені позивачем в рахунок оплати ціни послуг, а також вартості деталей не повернув. За наведених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, заявлених позивачем в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за Договором про надання послуг від 31.03.2023 у розмірі 94 000,00 грн. та 200,00 дол. США, сплачених позивачем для придбання деталей для ремонту автомобіля; 500,00 дол. США, сплачених позивачем на користь відповідача 29.01.2023 у якості передплати за роботу; 3600 грн. - витрат позивача, пов`язаних з замовленням евакуатора для переміщення автомобіля до ФОП [PERSON] 24.01.2023 та назад до [PERSON] 11.05.2023, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі № 914/1033/17). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). При цьому, у ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.11.2016 у справі № 3-1195гс16. Згідно з наявною судовою практикою стягнення визначених у судовій практиці платежів підтверджується. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, у нього виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який перевірено судом та не спростований відповідачем, заборгованість ФОП [PERSON] зі сплати 3% річних за період з 30.04.2023 по 10.07.2023 складає 556,27 грн. та 4,14 дол. США та інфляційні втрати з 30.04.2023 по 10.07.2023 - 470,00 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, нарахованих на суму заборгованості за договором на підставі ст. 1048 ЦК України у розмірі на рівні облікової ставки НБУ, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, розмір штрафних санкцій може бути встановлений договором або законом. При цьому законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій. Разом з тим, договором про надання послуг від 31.03.2023 сторонами не передбачено сплату пені за порушення строків виконання зобов`язання, не визначено її розміру, а приписи ст. 1048 ЦК України, на підставі яких позивачем нараховано штрафні санкції, застосовуються до правовідносин, які виникають з приводу виконання договорів позики. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у заявлених у позові розмірах, оскільки це не передбачено сторонами у договірному порядку та прямо не передбачено законом, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає як необгрунтований. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за Договором про надання послуг від 31.03.2023 у розмірі 94 000,00 грн. та 200,00 дол. США, сплачених позивачем для придбання деталей для ремонту автомобіля; 500,00 дол. США, сплачених позивачем на користь відповідача 29.01.2023 у якості передплати за роботу; 3600 грн. - витрат позивача, пов`язаних з замовленням евакуатора для переміщення автомобіля; трьох процентів річних у розмірі 556,27 грн. та 4,14 дол. США; інфляціних втрат у розмірі 470,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial