Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що вона є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які є власниками по 1/3 частки цієї квартири. Окрім вказаних осіб, в квартирі значиться зареєстрований [PERSON] , який був прописаний задля отримання паспорту в 2005 році. Останній проживав у своєї бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач добровільно відмовився від права користування вказаним житлом і відсутній в ньому понад 6 місяців без поважних причин, він втратив право на користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника житлового будинку розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав та просять задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача П.П. Лукіянчин просив зупинити провадження у справі, у зв`язку з тим, що відповідач є війсковослужбовцем по мобілізації з 09.03.2022 року і проходить військову службу у в/ч [NUMBER] . 05.03.2024 року представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житлового фонду виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області 22.12.2015, Договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 20.06.2019 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171072383 від 20.06.2019 року, є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171072782 та №171073014 від 20.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/3 частки вищевказаної квартири. Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі. Згідно повідомлення Управління ДМС у Миколаївській області № 4801.4-4804/4801.4-23 від 21.07.2023 року у квартирі з 14.03.2005 року значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації № 125 від 26.07.2023 року, [PERSON] починаючи з 14.03.2005 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до Акту про проживання особи без реєстрації від 27.07.2023 року, депутатом [PERSON] , в присутності сусідів-свідків: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , приблизно з 2005-2006 року проживає без реєстрації у своєї бабусі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача П.П. Лукіянчин надав довідку №163 від 02.10.2023 року про те, що [PERSON] проходить військову службу за призовом по мобілізації у в/ч [NUMBER] . Згідно довідки № 7798 від 08.12.2023 року, виданої військовою частиною [NUMBER] , солдата військової служби за призовом по мобілізації [PERSON] , відповідно до Наказу командира військової частини [NUMBER] від 07.11.2023 року № 321 (по стройовій частині) звільнено з військової служби. Отже, вимога представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] є війсковослужбовцем, не підлягають розгляду у зв`язку з відсутністю підстав. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона давно знайома з родиною позивачки , товаришує з ними, достеменно знає, що відповідач [PERSON] приблизно з 2000 - х років не проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що добре знає позивачку. Відповідач [PERSON] являється сином позивачки [PERSON] , який з 2005 року не проживає з матір`ю, а проживав у бабусі [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що коли відповідач [PERSON] закінчував школу, прийшов жити до неї по [ADDRESS] . Приблизно з років 15-16 він проживав у неї, а коли одружився, то винаймав житло. З мамою [PERSON] він не проживав. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статтей 41,47 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено статтями 77-79 ЦПК України. Відповідно до вимог статтей 71, 72 ЖитловогокодексуУкраїни особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Стаття 71 Житлового кодексу України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі№ 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17, від 19 січня 2022 року у справі №344/9319/19. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин не проживання чи доказів щодо чинення йому перешкод у користуванні таким, суду не надано. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] з 2005 року добровільно вибув з квартири [ADDRESS] , без поважних на те причин, не бажає у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку і як наслідок неможливість позивача розпоряджатися своєю власністю, зокрема, продати, подарувати свою частку у власності, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved