Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.11.2020 між АТ «Райффайзен банк Аваль» та відповідачем було укладено Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/946014, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 37400,00 гривень, строком на 72 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у фіксованій процентній ставці у розмірі 44,9% річних, а відповідач зобов`язався повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Проте, в супереч умовам кредитного договору відповідач припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен банк» та позивачем було укладено Договір про відступлення прав вимоги №114/2-57-F, за умовами якого до позивача перейшли Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі Боржників, в тому числі й до відповідача за вищевказаним кредитним договором, сума заборгованості за яким становить: 42211,61 грн., з яких: 35565,39 грн. - заборгованість за кредитом; 6646,22 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту відступлення прав вимоги до відповідача, останнім не здійснювалося жодного платежу на погашення заборгованості а ні на користь позивача, а ні на користь первісного кредитора. Тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у зазначеному розмірі та судові витрати. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи (а.с.54). Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідачка не скористалася. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 25 листопада 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/946014, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 37400,00 гривень з метою придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, строком на 72 місяці, зі сплатою відсотків у розмірі 44,9% річних, а відповідач зобов`язався повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування згідно з Графіком погашення кредиту (а.с.5-10). Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором. До позовної заяви надано виписку АТ «Райффайзен Банк» по особовому рахунку [PERSON] , яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед АТ «Райффайзен Банк» (а.с.14-19). З розрахунку заборгованості АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором №014/380805/82/946014 від 25.11.2020 вбачається, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 24.01.2023 утворилася заборгованість у розмірі 42211,61 грн., з яких: 35565,39 грн. - заборгованість за кредитом; 6646,22 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.17). Отже, відповідачем були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договорами платежів. Позивач набув права вимоги за зазначеним вище договором на підставі Договору про відступлення прав вимоги №114/2-57-F, укладеного 20 грудня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС" набуло Права Вимоги, до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.22-32), у тому числі й до боржника [PERSON] (а.с.30), яка станом на дату відступлення Прав вимоги - 20.12.2022 мала непогашену заборгованість за кредитним договором №014/380805/82/946014 від 25.11.2020 у розмірі 42211,61 грн. (а.с.32). 22.06.2023 позивач направив відповідачу вимогу №1-90321 про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, в якій повідомив про відступлення Прав вимоги первісним кредитором на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», про розмір боргу, попередив про необхідність його повернення, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги, проте, вимога відповідачем не виконана (а.с.33-36). Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами у зазначеному розмірі. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідач не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору. Позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових розміру вимог, які мав первісний кредитор. У відповідності до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договорам у зазначеному вище розмірі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. (а.с.1). Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1400 грн. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved