Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідачки. 1. 20.02.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (далі - позивач), в особі представника, звернулося з позовом до [PERSON] (далі відповідач та/або позичальник) з вимогами про стягнення грошової суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 7078,29 доларів США та судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 09.11.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (ТОВ «Укрпромбанк»)та відповідачем укладено кредитний договір № 40/КВ-07, згідно якого позичальник отримав від банку кредитні кошти у сумі 80000,00 доларів США до 08.11.2017 року. Кредитор виконав покладені на нього зобов`язання за вказаним кредитним договором та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 80000,00 доларів США. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитування, а саме щодо погашення заборгованості, ТОВ «Укрпромбанк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредитної заборгованості та направив на адресу позичальника вимогу про погашення наявної кредитної заборгованості та повернення кредитних коштів в розмірі 75079,25 доларів США, яка залишилася невиконаною. В результаті чого банк був вимушений звернутися до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. За результатом судового розгляду справи № 2-1324/2009 Біляївський районний суд Одеської області 10.06.2009 року постановив рішення, яким задоволено позовні вимоги ТОВ «Укрпромбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 40/КВ-07 від 09.11.2007 року та вирішено стягнути з відповідача на користь ТОВ «Укрпромбанк» в особі Одеської філії «Укрпромбанк» т/р № [NUMBER] , МФО 388432, код ЄДРПОУ 26455376, кредитну заборгованість за договором № 40/КВ-07 від 09.11.2007 року у розмірі, що станом на 25.05.2009 року складає: по кредиту 67994,00 доларів США, по відсоткам 694,30 доларів США, про простроченій частині кредиту 4412,33 доларів США, по простроченим відсоткам 5022,16 доларів США, пеня 524,90 доларів США, всього 78647,69 доларів США. 30.09.2009 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області було відхилено апеляційну скаргу [PERSON] , а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10.06.2009 року по справі № 2-1324/2009 залишено без змін. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі по кредитному договору № 40/КВ-07 від 09.11.2007 року та всіма забезпечувальними угодами. 24.06.2020 року проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-06-12-000019-b за лотом № GL3N218065 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, які укладалися з фізичними особами. Переможцем визнано ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС». 21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 236, відповідно до умов якого до ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» перейшло право вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 40/КВ-07 від 09.11.2007 року. Вказаний факт був встановлений в ухвалі Біляївського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року по справі № 2-1324/09 про заміну сторони стягувача та було замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Біляївським районним судом Одеської області у справі № 2-1324/2009 за позовом ТОВ «Укрпромбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Представник позивача наголошує, що станом на день звернення із цією позовною заявою, відповідач рішення Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-1324/09 від 10.06.2009 року, залишається невиконаним, кошти не виплачувалися взагалі. Тому позивач вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів у порядку ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду по справі № 2-1324/2009 за період з 24.02.2019 року по 24.02.2022 року. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 4. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2023 року справа № 496/1262/23 була передана судді Портній О.П. (а.с. 36) 5. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 02 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 39-40) 7. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 8. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 47) та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 51, 61), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи не надходило, Судом, в судовому засіданні, яке відбулося 12.03.2024 року, було постановлено на місці ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 9. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 10. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 11. Судом встановлено, що 10.06.2009 року Біляївським районним судом Одеської області по справі № 2-1324/2009, постановлено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Український промисловий банк» в особі Одеської філії ТОВ «Укрпромбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості задоволено та вирішено стягнути з відповідача кредитну заборгованість за договором № 40/КВ-07 від 09.11.2007 року у розмірі, яка станом на 25.05.2009 року складає: по кредиту - 67994,00 доларів США, по відсоткам 694,30 доларів США, по простроченій частині кредиту 4412,33 доларів США, по простроченим відсоткам 5022,16 доларів США, пеня 524,90 доларів США, судові витрати 1700,00 гривень, суму за ІТЗ 30,00 гривень. (а.с. 14-16) 12. При постановленні вищевказаного рішення, Біляївським районним судом Одеської області досліджувалися: Кредитний договір № 40/КВ-07, укладений 09.11.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (а.с. 7-10), заява на видачу готівки № 12982 від 12.11.2007 року на суму 30000,00 доларів США, де отримувачем зазначений [PERSON] (а.с. 11), заява на видачу готівки № 12914 від 09.11.2007 року на суму 50000,00 доларів США, де отримувачем зазначений [PERSON] (а.с. 12), вимога про усунення порушення № 464 від 29.01.2009 року (а.с. 13). 13. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.09.2009 року по справі № 22ц-3997/09, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10.06.2009 року по справі за позовом ТОВ «Український промисловий банк» в особі Одеської філії до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без змін. (а.с. 17) 14. Відповідно до копії протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-06-12-000019-b від 24.06.2020 року, переможцем визнано ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», найменування активів (майна) лоту (склад лоту): кредитний портфель, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, які укладалися з фізичними особами; власник активів (майна) ПАТ «Дельта Банк». (а.с. 21) 15. Відповідно до копії Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідченого 21.07.2020 року Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 236, ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» набуло права вимоги, зокрема, згідно реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються та боржників та вказаними договорами, до [PERSON] , кредитний договір № 24/КВ-07 від 13.07.2007 року. (а.с. 23-27) 16. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року по справі № 2-1324/2009, заяву ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником по цивільній справі № 2-1324 за позовом ТОВ «Український промисловий банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС». (А.С. 18-20) 17. Згідно копії платіжного доручення № 166 від 16.07.2020 року ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» перерахувало на рахунок АТ «Дельта Банк» за придбаний актив, згідно з протоколом № UA-EA-2020-06-12-000019-b від 24.06.2020 року, лот GL3N218065, пер. ТОВ КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС 42251700, для зар. на рах. 373950071, без ПДВ, 15186587,48 гривень. (а.с. 30) V. Оцінка Суду. 18. Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. 19. Згідно із ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. 20. Відповідно до вимог ст.ст.\~76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. 21. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а також обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 22. У п.п. 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності. 23. Отже, факт наявності непогашеної кредитної заборгованості [PERSON] відповідачем по справі, перед ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», як перед правонаступником ПАТ «Дельта Банк», яке в свою чергу було правонаступником ТОВ «Український промисловий банк» не потребує окремого доказування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок був встановлений судом та висвітлений в рішенні Біляївського районного суду Одеської області від 10.06.2009 року по справі № 2-1324/2009 та Ухвалі Біляївського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року по справі № 2-1324/2009, факт його існування також підтверджується Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.09.2009 року по справі № 22ц-3997/09, у зв`язку із чим суд вважає розмір кредитної заборгованості достовірним. 24. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 25. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосудця та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. 26. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 27. У ч. 5 ст.\~11\~ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. 28. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 29. Згідно із ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 30. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Судувід 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15,\~від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15. 31. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). 32. Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст.\~625\~ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст.\~11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень ст.\~625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. 33. Отже, положення ст.\~625\~ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. 34. Судом встановлено, що позичальник неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 78647,69 доларів США, яка стягнута рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.06.2009 року, яке відповідач не виконав. 35. Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду наведеному в постанові від 08.11. 2019 року у справі № 127/15672/16-ц. 36. У постанові Верховного Суду 07.08.2023 року у справі № 752/9858/21 (провадження № 61-6097св23) наведено висновок: «що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.». 37. Разом з тим, 24.02.2022 року на всій території України\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан, який діє по теперішній час. В зв`язку з чим, відповідно до п. 18 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.\~625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 37. Із наведеного в позові розрахунку вбачається, що його зроблено за період з 24.02.2019 року по 24.02.2022 року та розмір грошового стягнення трьох відсотків річних із заборгованості встановленої рішенням суду (78647,69 доларів США) складає 7078,29 доларів. 38. У контексті ст.ст. 524, 533, 535, 625\~ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки ст.\~625\~ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст.\~625\~ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У ч. 2 ст.\~625\~ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Вказане кореспондується із правовою позицією, висловленою у Постанові Великої палати ВС від 16 січня 2019 року у справ № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). 39. З аналізу наданих суду документів, судом зроблено висновок, про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором та рішення суду, а саме 78647,69 доларів США, оскільки у кредитному договорі № 40/КВ-07 від 09.11.2007 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Окрім цього суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оскільки Кредитним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому\~правових підстав для перерахунку у гривні 3% в розмірі 7078,29 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. 40. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц викладено правовий висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. 41. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. 42. Враховуючи наведене та доведення позивачем порушення відповідачем грошових зобов`язань, встановлених рішенням суду від 10.06.2009 року, відповідно до якого заборгованість стягнута в іноземній валюті\~доларах США, тобто валюті кредиту, вимога про стягнення трьох відсотків річних підлягає задоволенню у розмірі вказаному позивачем, який перевірено судом, без значення еквіваленту на дату подання позову до суду. 43. Стосовно посилання позивача на п.п. 18, 19 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України\~та строки позовної давності, суд їх до уваги не приймає, оскільки позивач просить стягнути три відсотки річних за період до введення в Україні воєнного стану, а застосування строку позовної давності здійснюється лише за заявою сторони, що в даному випадку відсутнє. 44. Відповідно до п. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 45. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 46. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 47. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16, від 12 вересня 2019 року справа № 9901/350/18. 48. Враховуючи, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження понесення ним витрат на оплату правової допомоги, заяв/клопотань від сторони позивача в порядку ст. 246 ЦПК України не надходило, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги. 49. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 50. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно копії платіжної інструкції № 74 від 14.02.2023 року (а.с. 31) позивачем було сплачено 3882,66 гривні судового збору за подання позовної заяви, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved