Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з позовом до [PERSON] , Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання заповіту недійним, посилаючись на те, що вій є родичем братом по матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне спадкодавцю нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Після\~ смерті [PERSON] ,\~18.02.2020\~позивач звернувся\~до приватного\~нотаріуса Берези\~Д.В.\~щодо реєстрації\~спадкової справи.\~У цей\~день позивачу\~стало відомо\~про існування\~заповіту,\~який складено [PERSON] на користь відповідача [PERSON] . На думку позивача, у померлої [PERSON] не було жодних підстав, мотивів та переконань складати заповіт на користь [PERSON] , а тому він вважав, що заповіт якщо і був укладений, то під впливом обману, помилки, або ж у момент посвідчення заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, на думку позивача, у зв`язку із поганим зором та слабким здоров`ям заповідач не могла самостійно прочитати заповіт та підписати заповіт, посвідчений секретарем Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 06 вересня 2018 року, зареєстрований за номером 34. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді \~Хорольського районного суду\~ Полтавської\~ області \~від \~27.03.2020\~року відкрито провадження\~по справі\~ та призначено до підготовчого судового\~ засідання\~ в \~порядку\~загального позовного провадження. Ухвалами суду\~ від \~30.04.2020 року та 01.09.2020\~року відкладено підготовче\~ засідання. Ухвалою суду\~ від \~03.03.2021 року залучено до участі у цій цивільній справі № 548/521/20\~ в якості позивача по справі [PERSON] , як правонаступника померлого позивача [PERSON] . Ухвалою \~суду\~\~від\~\~03.03.2021\~року замінено відповідача у цій цивільній справі на Хорольську міську раду Лубенського району Полтавської області. Ухвалою \~суду\~ від \~09.04.2021 року відкладено підготовче\~засідання. Ухвалою \~суду\~\~від \~ 18.05.2021 року витребувано докази. Ухвалою суду\~від 12.10.2021 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду\~від 11.02.2022 року відновлено провадження\~у цій\~цивільній справі. Ухвалою \~суду\~ від \~04.03.2022\~року відкладено підготовче\~засідання. Ухвалою суду\~від 20.04.2023 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду\~від 29.05.2023 року відновлено провадження\~у цій\~цивільній справі. Ухвалою суду\~від 29.09.2023\~року відкладено підготовче\~засідання. Ухвалою суду\~від 01.12.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення ще однієї судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду\~від 19.12.2023\~року відкладено підготовче\~засідання. Ухвалою суду від 18.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] , яка є правонаступником померлого \~ [PERSON] , позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити, так як наявна хвороба органів зору заповідачки [PERSON] не давала їй змоги самостійно прочитати заповіт, але при його посвідченні всупереч вимогам закону не було залучено 2 свідків для прочитання в їх присутності заповіту іншою особою. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Подорожняк В.В. заперечували проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні. У судовому засіданні представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Бибик В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона була сусідкою померлої [PERSON] , проживає навпроти її квартири. Померлий [PERSON] був братом [PERSON] , але приходив до неї рідко і нічим не допомагав, не цікавився її здоров`ям, хоча теж проживав в [ADDRESS] . Останні 2 роки життя [PERSON] стала слабувати, ненадовго виходила на подвір`я постояти і поверталася назад у квартиру. У [PERSON] є 3 дочки, які проживають в Російській Федерації, але до матері приїжджали рідко, а на її похоронах взагалі не були. За [PERSON] постійно доглядала [PERSON] , вона носила їй продукти харчування та воду з колонки тому, що в квартирі не було ні водогону, ні ванної з вбиральнею. Коли [PERSON] злягла, то [PERSON] її доглядала, годувала, купала. До моменту смерті [PERSON] була зрячою, хоча все життя перебувала в окулярах. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона була сусідкою померлої [PERSON] . Коли [PERSON] стала слабувати, то саме [PERSON] її доглядала до саамї смерті тому, що більше не було кому, так як 3 дочки проживають у м. Москві. Близько року [PERSON] була майже лежачою і [PERSON] кожного дня приходила до неї, приносила їжу, годувала, прибирала, прала, носила їй воду з колонки. Щоб покупати [PERSON] [PERSON] просила домогти свідка чи ще когось із сусідок тому, що сама вона фізично не могла цього зробити. [PERSON] до останнього дня була адекватною, зрячою, дивилася передачі по телевізору. Старша дочка інколи телефонувала до свідка, цікавилась життям матері та казала, що вона з сестрами не проти того, щоб [PERSON] успадкувала квартиру їхньої матері. Крім [PERSON] до [PERSON] ніхто більше не приходив її доглядати. У [PERSON] був брат, але він навіть не прийшов на похорон, а з`явився лише коли [PERSON] вже винесли з двору. У запереченні на позовну заяву, яке суд розцінює як відзив на позов, відповідач [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позову, так як померла [PERSON] у момент посвідчення заповіту хоч і була особою похилого віку, але повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, не перебувала у лежачому стані та підписала заповіт. На підписання заповіту на користь відповідача була внутрішня воля [PERSON] Померлий позивач [PERSON] не приймав участі в житті своєї сестри по матері [PERSON] , не піклувався про неї та не допомагав їй і навіть не взяв участі в її похованні. Всі витрати, щодо поховання [PERSON] понесла відповідач. У відповіді на відзив позивач [PERSON] просив задоволити позов, так як [PERSON] , на його думку, була хворою і, на його думку, самостійно не могла прочитати і підписати заповіт. Позивач також вказав, що прочитання заповіту іншою особою, можливе лише за участі 2 свідків, в зв`язку з чим вказав на недійсність заповіту. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, з`ясувавши позиції позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] і її представника адвоката Подорожняка В.В., представника відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено і не заперечувалося сторонами по справі наступне. Сестра по матері померлого позивача [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років. За свого життя 06.09.2018 [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області 06.09.2018, зареєстрований у реєстрі за номером 34. Згідно вищевказаного заповіту квартиру [ADDRESS] [PERSON] заповіла [PERSON] , тобто відповідачці по справі. В судовому засіданні з показань відповідачки та свідків встановлено, що [PERSON] декілька років здійснювала догляд за [PERSON] . [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла, так як звернулася своєчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується згідно з ч.4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами. Так як заповіт є одностороннім правочином, його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину. Так, ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Однією із загальних вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину, та яка закріплена у ч.3 ст.203 ЦК України, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відтак, волевиявлення заповідача є вільним та відповідає його внутрішній волі тоді, коли уся процедура вчинення правочину відбувається за попереднім вираженням такої волі особи. Наявність вільного волевиявлення на вчинення заповіту свідчить про наявність можливості та реальне усвідомлення заповідачем значення та змісту вчинюваних дій, керування ними і передбачення наслідків цих дій. Про вираження волевиявлення особи свідчить і проставлення особою особистого підпису на правочині (заповіті). Таким чином, волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складення правочину (при свідках, наприклад); бажання настання наслідків, обумовлених правочином; можливість ознайомитися зі змістом вже складеного правочину; підписання правочину. Усі ці складові в сукупності становлять повноцінний вияв волевиявлення особи, а відсутність хоча б однієї з них є порушенням ч.3 ст.203 ЦК України. Підставою для визнання недійсним заповіту позивач вважає те, що даючи розпорядження щодо свого майна, [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Мотивами такого твердження позивач вважає сукупність доказів: те, що [PERSON] була особою похилого віку зі слабким здоров`ям та поганим зором. При цьому свідки [PERSON] \~та [PERSON] заперечили в своїх показах те, що [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій, оскільки в побуті вона була звичайною людиною, вона завжди пам`ятала усі події зі свого життя, тобто була звичною як для свого віку особою. Такі покази свідків є послідовними, несуперечливими між собою, є різними за викладом, однак за змістом є аналогічними та такими, що підтверджують перебування [PERSON] у адекватному стані на час складання заповіту. Заслухавши пояснення сторін та свідків, суд прийшов до висновку, що ні померлий позивач [PERSON] , ні його дочка [PERSON] , яка є його правонаступницею і позивачем по справі, - за життя [PERSON] не цікавилися її станом здоров`я, нічим їй не допомагали, не доглядали за нею на відміну від відповідачки [PERSON] . Тому суд не приймає до уваги твердження позивачки [PERSON] про те, що [PERSON] не усвідомлювала своїх дій чи не могла самостійно прочитати текст заповіту. Із показань свідків судом встановлено, що три рідних доньки померлої [PERSON] знали, що їхня мати заповіла свою квартиру особі, яка її доглянула до смерті. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому в силу ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Допустимість доказів, у розумінні вимог ст.78 ЦПК України, означає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на те, що на неодноразові клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи жодної експертизи так і не вдалося провести у зв`язку із ненаданням позивачем відповідних зразків почерку [PERSON] та невідповідністю поставлених питань вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, тому у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази викладених доводів позивача. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які б свідчили про які-небудь психічні відхилення заповідачки. Клопотання про призначення посмертної судово-прихіатичної експертизи позивачкою не заявлялося. Покази свідків однозначно стверджують про адекватність поведінки [PERSON] до самої смерті, заповідач була дієздатна, особисто спілкувалася з ними, які не побачили у [PERSON] вагань чи сумнівів з приводу її волевиявлення, яке було обдумане, заповідач наполягала на вчиненні заповіту. Суд не має підстав вважати, що спадкодавець на момент складення заповіту на користь [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а відтак не має підстав для задоволення позову з цих підстав. Не доведена позивачем і інша підстава заявленого позову про те, що волевиявлення [PERSON] на момент підписання оспорюваного заповіту не відповідало\~її волі.Судом вжито заходів сприяння сторонам у здобутті доказів, в отриманні яких позивач була позбавлена можливості: судом отримано оригінал оскаржуваного заповіту, оригінал медичної картки [PERSON] , призначено у справі судові почеркознавчі експертизи. Однак, експертами надано повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, а покази свідківоднозначно стверджують про адекватність поведінки [PERSON] до самої смерті, відтак не має підстав вважати, що спадкодавець на момент складення оскаржуваного заповіту на користь [PERSON] перебувала в якомусь особливому стані, який позбавляв би її можливості усвідомлювати значення своїх дій. Крім цього, позивач вказувала на порушенняособою, яка посвідчувала оскаржуваний заповіт процедури посвідчення\~заповіту[PERSON] , оскільки остання перебувала у хворобливому стані, а тому це передбачало, на думку [PERSON] , необхідність приїзду особи, яка посвідчувала заповіт до [PERSON] додому. Це не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні з наступних підстав. Позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, будь-яких порушень секретарем виконавчого комітету Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області при посвідченні 06.09.2018 року заповіту [PERSON] . Заповіт зареєстрований в реєстрі, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі порушення будь-яких норм чинного законодавства відповідачкою [PERSON] та іншими особами при посвідченні даного правочину. Посилання позивачки на те, що в заповідача була хвороба органів зору, через яку вона не могла самостійно прочитати і підписати заповіт і відповідно для посвідчення останнього необхідно було залучити двох свідків, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як допитані в судовому засіданні свідки сусіди померлої, показали суду, що до самої смерті заповідачка була зрячою, постійно перебувала в окулярах та дивилася передачі по телевізору. Судом встановлено, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної судової практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Суд, з`ясувавши позиції позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] і її представника адвоката Подорожняка В.В., представника відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed