Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У жовтні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, в якій Погребищенська міська рада просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року відібрано без позбавлення батьківських прав у [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішеннями виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 01.11.2022 року №№ 397, 398 [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 10.11.2022 року виконавчим комітетом Погребищенської міської ради було прийнято рішення №418 про влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, в дитячий будинок сімейного типу та в подальшому 11.11.2022 року влаштовано на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом КУ «Центр соціальних служб Погребищенської міської ради». За період супроводу фахівцями центру соціальних служб місцезнаходження [PERSON] встановлено не було. Помешкання відповідачки знаходиться в занедбаному стані. Територія навколо помешкання захаращена та засмічена. Інформація про місце проживання чи перебування матері дітей відсутня, на телефонні дзвінки вона не відповідає. [PERSON] своїх дітей не провідувала, в телефонному режимі з ними не спілкувалася. За весь період часу відібрання дітей мати станом здоров`я дітей, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавилась. Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 14.09.2023 року № 361 затверджено рішення комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 11 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.ст. 7, 8, ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст.7, 150, 155, 164-166, 180 СК України, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 09.10.2023 року вищевказану позовну заяву залишено без руху (а.с. 8, 9). 31.10.2023 року суддею ухвалено повернути зазначену позовну заяву позивачу (а.с. 23). Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.12.2023 року ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 31.10.2023 року скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі (а.с. 84-86). 21.12.2023 року суддею відкрито провадження у справі та ухвалено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 97, 98). Ухвалою суду від 29.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 108, 109). У судовому засіданні представник позивача Погребищенської міської ради - головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Жмурчук О.М. позов підтримала з викладених у позовній заяві підстав та просила задовольнити його в повному обсязі. Також пояснила, що діти близько місяця знаходяться під опікою в сім`ї [PERSON] . Мати не виконує свої батьківські обов`язки, не займається вихованням дітей. Вважала за доцільне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав. Крім того, вказала, що Погребищенська міська рада є органом опіки та піклування, а отже наділена повноваженнями звертатися із таким позовом до суду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що після народження дітей проживала в с. Дзюньків, офіційно не одружена, батько дітей записаний з її слів. Також повідомила, що протягом останніх п`яти років зловживала алкогольними напоями, проте на сьогоднішній день не вживає алкоголь. Крім того, пояснила, що востаннє дітей бачила два роки тому, коли їх вилучали, та їй відомо, що діти проживають в патронатній сім`ї. Також зазначила, що проживає в [ADDRESS] з іншим чоловіком, який є хрещеним батьком її покійного неофіційного чоловіка. Вказала, що в неї є свій інтернет-магазин з продажу взуття та одягу, від якого отримує прибуток. У лікаря нарколога на обліку не перебуває. Просить не позбавляти її батьківських прав, так як стала на шлях виправлення, шукає офіційну роботу, спиртні напої не вживає, бажає займатися вихованням дітей, їх фізичним та моральним розвитком. Заслухавши думку учасників справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 07.09.2015 року та серії [NUMBER] від 07.09.2020 року, відповідно (а.с. 58, 59). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року відібрано без позбавлення батьківських прав у [PERSON] її малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , яких передано під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей (а.с. 60-65). Згідно з наказами Служби у справах дітей Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 26.10.2022 року №№ 69, 70 [PERSON] та [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей міської ради (а.с. 66, 67). Рішеннями виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 01.11.2022 року №№ 397, 398 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що у матері [PERSON] рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року малолітніх дітей відібрано без позбавлення її батьківських прав, батько дітей записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 68, 69). Відповідно до рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 10.11.2022 року № 418 «Про влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, в дитячий будинок сімейного типу» влаштовано з 11.11.2022 року на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] і [PERSON] дітей [PERSON] та [PERSON] , які перебувають в патронатній сім`ї [PERSON] , мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування, у зв`язку з тим, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року, справа № 143/603/22, дітей відібрано у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, батько записаний відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 70-72). Відповідно до листа директора КУ «Центр соціальних служб Погребищенської міської ради» Лариси Семчук від 30.08.2023 року № 231, адресованого начальнику служби у справах дітей Погребищенської міської ради, вбачається, що КУ «Центр соціальних служб Погребищенської міської ради» здійснював соціальний супровід сім`ї [PERSON] у зв`язку з тим, що сім`я перебуває на обліку, як така, що знаходиться в складних життєвих обставинах. В сім`ї виховується двоє дітей, які 11.11.2022 року влаштовані на виховання та спільне проживання в будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Мати не цікавиться життям дітей, не відвідує їх та не дотримується рекомендацій фахівців з соціальної роботи, не дослухається до порад, не виконує умови договору, зловживає спиртними напоями. Місце перебування [PERSON] невідоме. КУ «Центр соціальних служб Погребищенської міської ради» просить розглянути питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с. 76). Згідно з витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 31.08.2023 року № 13 комісія з питань захисту прав дитини вирішила: 1) КУ «Центр соціальних служб Погребищенської міської ради» завершити соціальний супровід сім`ї [PERSON] у зв`язку з невиконанням умов договору; 2) Службі у справах дітей міської ради підготувати проект висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Погребищенської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ; 3) Відділу правового забезпечення міської ради підготувати позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей (а.с. 73-75). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 14 вересня 2023 року № 361 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», орган опіки та піклування міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 77-80). Визначаючись із обґрунтованістю позовної вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав, суд виходить із того, що за частиною 1 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Відповідно до частини 1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із частиною 1 ст.56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. В п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зауважила, що Погребищенська міська рада відповідно до чинного законодавства є органом опіки та піклування, а відтак в силу приписів частини 1 ст.165 СК України вправі звертатися до суду із позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. З такими доводами представника позивача погодитися не можна, виходячи із наступного. Зі змісту наведених норм вбачається, що правом на пред`явлення до суду позову про позбавлення батьківських прав наділені органи опіки та піклування, якими, зокрема, є виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Конституції України). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені також у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (надалі - Закон №280/97-ВР). Згідно із частиною другою статті 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Частинами першою, третьою статті 10 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. За змістом частин першої, другої статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Таким чином, виконавчі органи міської ради та міська рада є самостійними суб`єктами в структурі місцевого самоврядування з точки зору розподілу та реалізації виключних повноважень. В силу підпункту 4 пункту «б» частини першої статті 34 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування. При цьому слід відмітити, що вирішення означених питань відноситься не до самоврядних, а до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. За частиною другою статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Наведені норми свідчать про те, що вирішення питань опіки і піклування відноситься до виключних делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, контроль за виконанням яких здійснюється не лише відповідними радами, а й органами виконавчої влади, що само по собі виключає можливість здійснення функцій органу опіки та піклування безпосередньо сільськими, селищними, міськими радами. Такий висновок підтверджується також тим, що один і той же орган місцевого самоврядування не може одночасно виконувати певні повноваження та здійснювати контроль за їх виконанням, позаяк таке поєднання компетенції є несумісним із принципом розмежування повноважень органів місцевого самоврядування. Крім того, суд звертає увагу на положення частин четвертої, п`ятої ст.19 СК України, за змістом яких при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Наведені нормативні приписи урегульовують питання, пов`язане із поданням письмового висновку органом опіки та піклування щодо розв`язання судом певних категорій сімейних спорів, в тому числі про позбавлення батьківських прав, а тому, виходячи із більш вагомої правової значимості пред`явлення відповідного позову у порівнянні із поданням згаданого висновку, на думку суду, застосовні і до правовідносин, що регламентують суб`єктний склад осіб, наділених правом звертатися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. За частиною першою ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Із системного аналізу положень частин четвертої, п`ятої ст.19 СК України у взаємозв`язку із приписами частини першої ст.56 ЦК України, частини першої ст.165 СК України, частини першої ст.47 ЦПК України видається цілком обґрунтований висновок, що правом на пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав наділені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, які здійснюють повноваження органів опіки та піклування, представлені належною юридичною особою. У постанові Верховного Суду від 25.10.2022 року у справі №607/14378/21 сформульовано правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. У п.50 постанови Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі №803/1219/17 викладено правову позицію, яка в загальному зводиться до того, що міська рада не може вважатися належним позивачем, якщо учасником спірних правовідносин є не безпосередньо така рада, а її виконавчий орган. Оскільки Погребищенська міська рада не наділена правом на звернення із таким позовом до суду, а відтак є неналежним позивачем, то це є самостійною підставою для відмови у позові. Разом із тим, суд ураховує, що в частині третій статті 51 Конституції України закріплено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм міжнародного права та національного законодавства, з урахуванням прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, дозволяє стверджувати, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В силу приписів частин 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №592/17972/19 обумовлено, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Звертаючись із позовом до суду, Погребищенська міська рада посилалася на те, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року відібрано дітей у відповідачки без позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 01.11.2022 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. В подальшому 11.11.2022 року дітей влаштовано на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу. Відповідачка за весь цей час дітей не провідувала, в телефонному режимі з ними не спілкувалася, їх станом здоров`я, фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавилася. Суд бере до уваги, що відповідно до рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року визначальною підставою для відібрання у відповідачки дітей слугувала її схильність до вживання алкоголю, внаслідок чого створювалися ризики для життя, здоров`я та морального виховання дітей (а.с.62). В контексті наведеного суд зважає на те, що відповідачка в судовому засіданні довела той факт, що вона не втратила бажання налагодити спілкування з дітьми, продовжує вважати себе їх матір`ю та заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки бажає приймати участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, покликаючись при цьому на ті обставини, що наразі вона проживає у фактичних шлюбних відносинах із чоловіком, який не заперечує проти проживання із ними її дітей, тривалий час не вживає алкогольні напої, намагається працевлаштуватися. В той же час, Погребищенською міською радою не надано будь - яких доказів на спростування аргументів відповідачки та не доведено, що на час розгляду справи вона продовжує зловживати алкогольними напоями та її поведінка безсумнівно свідчить про не бажання виконувати свої батьківські обов`язки. Разом із цим, прийняття виконавчим комітетом Погребищенської міської ради рішень про надання дітям статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштування їх в дитячий будинок сімейного типу само по собі також не може розцінюватися як самостійна та безумовна підстава для позбавлення відповідачки батьківських прав, позаяк відповідно до підпункту 3 пункту 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, дитина втрачає статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у разі поновлення піклування обох або одного з батьків на підставі скасування рішення суду про відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав. Наведена норма за своїм сутнісним змістом корелюється із приписами частини третьої ст.170 СК України, відповідно до яких, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №473/1555/19-ц зазначено, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина третя статті 170 СК України). З огляду на викладене [PERSON] на даний час не позбавлена права звернутися із заявою до суду про повернення їй дітей з посиланням на відпадіння причин, які перешкоджали належному їх вихованню, на які вона посилалася, заперечуючи проти позову про позбавлення її батьківських прав. Водночас, суд враховує, що позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері так і для дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На переконання суду відповідачка під час розгляду справи, займаючи активну позицію по відстоюванню своїх прав та інтересів, продемонструвала своє бажання виконувати батьківські обов`язки, що вочевидь свідчить про відсутність достатніх та вагомих підстав для позбавлення її батьківських прав. Зважаючи на викладене, суд і з цих підстав дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про позбавлення [PERSON] батьківських прав.

Outcome: dismissed