Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у лютому 2024 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] нараховані за період з 15.12.2020 по 15.12.2023 на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов?язаннями: 3% річних у розмірі 10886 грн 07 коп. та інфляційні втрати у розмірі 56382 грн 53 коп., а всього 67268 грн 60 коп., а також суму судового збору у розмірі 2684 грн 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №25-7QE/05-2006A, який в подальшому був замінений на №10116465000. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі №2-1219/10 від 22.03.2010 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №25-7QE/05-2006А від 25.05.2006 у розмірі 120851 грн 10 коп. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами. У подальшому, 11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» прав вимог за Договором про надання споживчого кредиту №25-7QE/05-2006A (10116465000) від 25.05.2006, внаслідок чого ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2610/28388/2012 від 19.06.2020 замінено сторону виконавчого провадження. Відповідачем станом на дату подання позовної заяви рішення суду не виконано, заборгованість за Кредитним договором перед Товариством не сплачено, а тому позивач очікує отримати компенсацію за невиконання зобов?язання, за період з 15.12.2020 по 15.12.2023, а саме: 3% річних у розмірі 10886 грн 07 коп. та інфляційні втрати у розмірі 56382 грн 53 коп. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2023 справу передано до Святошинського районного суду м. Києва за підсудністю (а.с. 30). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2024 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 34-35). Ухвалою судді від 09.02.2024 справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 37-38). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва 14.02.2024 здійснено перехід із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 42-43). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 51). Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не направив, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що 25.05.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №25-7QE/05-2006A згідно умов якого Банк зобов?язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов?язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 15 794 (п?ятнадцять тисяч сімсот дев?яносто чотири) долари США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 79759 грн 70 коп. за курсом НБУ на день укладання Договору (а.с. 5-9). 22.03.2010 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі №2-1219/10 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнено солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту з розмірі 120 851 (сто дзадцять тисяч вісімсот п?ятдесят одну) грн. 10 (десять) коп., судовий збір в розмірі 1 208 (одна тисяча двісті вісім) грн. 51 (п?ятдесят одна) коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 (тридцять) 00 коп., а всього: 122 089 (сто двадцять дві тисячі вісімдесят дев?ять) грн. 61 (шістдесят обна) коп. (а.с. 4). Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами посвідченого Шевченко І.Л. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2949, 2950 та укладеного 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відбулася заміна кредитора у зобов?язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за Кредитним договором та договорами забезпечення (а.с. 10-14). Відповідно до Договору №1370/К про відступлення прав вимоги від 11.05.2019 посвідченого Шевченко І.Л. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №904, який укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» до ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» перейшло право грошової вимоги до Відповідача (а.с. 15-16). Як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2610/28388/2012 від 19.06.2020, заяву ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання задоволено частково, замінено стягувача у виконавчих листах, а саме Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», в решті вимог заява задоволенню не підлягає (а.с.19-21). Відповідно до Розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №25-7QE/05-2006A (10116465000) від 25.05.2006, сума інфляційних втрат ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» від несплати [PERSON] заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту за останні 3 (три) роки, тобто за період з 15.12.2020 по 15.12.2023 становить 56382 грн 53 коп. (а.с. 18). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 2 ст. 631 ЦК України визначає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України мірою відповідальності боржника за прострочене виконання грошових зобов`язань є інфляційні втрати від суми боргу та нараховані збитки у розмірі 3% річних, оскільки вони є способом захисту майнових прав, у тому числі відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 4, ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. З огляду на вказане, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а дотримання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є обов`язковою умовою примусового виконання зобов`язання. Пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання позбавляє права кредитора на примусове виконання зобов`язання. Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, то пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є позбавлення права на судовий захист, а відтак позбавлення права на примусове стягнення грошових коштів за кредитним договором. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18) зазначено, що «в постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі №3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12.04.2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України». У справі №3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі №3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04 червня 2014 року по 22 жовтня 2015 року. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, було відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року №15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні». Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (ч. 1 ст. 267 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (ст. 625 ЦК України). Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України). Пропущення строк пред`явлення виконавчого документу до виконання має аналогічні наслідки як і пропущення строк позовної давності, це позбавлення права на захист. Винесення судового рішення є лише однією із стадій судового провадження, а тому додержання строку пред`явлення такого рішення до виконання є важливою умовою отримання судового захисту. Суд, зважаючи на вказане, бере до уваги, що у випадку пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, кредитора позбавлений права на примусовий захист, його право не може бути захищене в примусовому порядку. У даній справі предметом позову є стягнення за період з 15.12.2020 по 15.12.2023 суми простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі N? 2-1219/10 від 22.03.2010, тобто за договором про надання споживчого кредиту №25-7QE/05-2006A (10116465000) від 25.05.2006, а саме: 3 % річних та інфляційних втрат. Як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2610/28388/2012 від 19.06.2020, заяву ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання задоволено частково, замінено стягувача у виконавчих листах, однак у видачі дублікатів виконавчих документів та поновленні строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання відмовлено. Таким чином, зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №25-7QE/05-2006A (10116465000) від 25.05.2006 не може бути захищене в примусовому порядку, адже позивач пропустив строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання та у поновленні цих процесуальних строків йому відмовлено. Цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності, які передбачають, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України) і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Статтею 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Отже, саме стягувачу належить право пред`явлення до примусового виконання судового рішення. Не отримання стягувачем виконавчого листа та невжиття заходів для пред`явлення такого виконавчого листа до виконання у встановленому законом порядку, в тому числі пропуск стягувачем строку виконавчої давності, свідчить про фактичну відмову стягувача від примусового виконання судового рішення. Пропуск стягувачем строку виконавчої давності є підставою для покладання на нього наслідків прострочення кредитора. Аналіз обставин спірних правовідносин свідчить, що позивач не скористався належним чином своїм правом на отримання виконавчого листа, в частині вимог про стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором, та пред`явлення його до примусового виконання у визначений законом строк, хоча до спливу такого строку достеменно знав про існування суми заборгованості відповідачів. Доказів поновлення строку виконавчої давності для такого виконавчого листа суду не надано. Отже, зобов`язання відповідача з погашення кредитної заборгованості фактично є задавненим, внаслідок чого позивач позбавлений права вимагати його примусового виконання та судового способу захисту своїх інтересів. Таким чином, беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: dismissed