Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

представник позивача ТзОВ «ФК» ЄАПБ»- Грибанов Д.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [INFO] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №96912436000 від 27.10.2020 року в розмірі 16240,34 грн., понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.10.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №96912436000. 25.04.2023 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТзОВ «ФК» ЄАПБ» укладено договір факторингу №236, у відповідності до умов якого АТ «УКРСИББАНК» передає (відступає) ТзОВ «ФК» ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги. Зазначає, що відповідно до Додатку №1 до договору факторингу №236 від 25.04.2023 року, Реєстру прав вимоги ТзОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16240,34 грн, з яких: 15340,34 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 900 грн. сума заборгованості за комісіями. Оскільки позивачем заборгованість за договорами не сплачена, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 січня 2024\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 30.01.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві він зазначає, що вимоги позивача не відповідають дійсності. Зазначає, що на виконання кредитного договору №96912436000 від 27.10.2020 року ним було здійснено оплату 17.11.2023 року на суму 2000 грн., 14.12.2023 року на суму 2000 грн., 14.01.2024 року на суму 2000 грн., тому сума його заборгованості станом на 29 січня 2024 року становить 10240.34 грн., а тому просить в задоволені позовних вимог відмовити. До відзиву долучено копії квитанцій. (а.с. 41-52) 12.02.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідач почав здійснювати платежі, які направлені на погашення заборгованості за відсотками , відповідно до умов кредитного договору, однак оскільки позовну заяву направлено до суду 15.11.2023 року, то на момент направлення позовної заяви, заборгованість відповідача склала 16240.34 грн. Зазначає, оскільки відповідачем не погашена заборгованість в повному обсязі, тому відсутні для задоволення вимог відповідача зазначених в відзиві. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 27.10.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , до якого долучено Додаток №1 до Договору, Паспорт споживчого кредиту, Анкета-заява на надання споживчого кредиту, які підписані [PERSON] про що свідчить підпис останнього на таких. Також дана обставина не заперечується [PERSON] у відзиві. (а.с.4-8) 25.04.2023 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТзОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №236, у відповідності до умов якого АТ «УКРСИББАНК» передає (відступає) ТзОВ «ФК» ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги. (а.с.13-14) На підтвердження виконання договору факторингу позивачем подано Акт приймання- передачі Прав вимоги 25.04.2023 року, та Витяг з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №236 від 25 квітня 2023 року. (а.с.15-16) Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №236 від 25 квітня 2023 року до ТзОВ «ФК» ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором 96912436000 від 27 жовтня 2020 року, заборгованість за основним боргом 15340.34 грн., заборгованість за комісіями 900.00 грн., загальна сума заборгованості 16240.34 грн. (а.с. 16) У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 31.10.2023 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 16240.34 грн. та складається із заборгованості за основним боргом в сумі 15\~340.34 грн. та залишком заборгованості за комісіями 900,00 грн. (а.с.12) Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, однак враховує, що відповідач частково сплатив заборгованість за договором споживчого кредиту №96912436000, 27.10.2020 року, що підтверджується копіями квитанцій долученими відповідачами до відзиву, а саме 17.11.2023 року у сумі 2000.00 грн., 14.12.2023 року у сумі 2000.00 грн., 14.01.2024 року у сумі 2000.00 грн. загалом 6000.00 грн. Також представником позивача у відповіді на відзив підтверджується, що відповідач здійснює платежі на погашення заборгованості. (46-48, 58 зворот) Відповідач визнає, що з врахуванням сплачених ним платежів на погашення заборгованості, станом на 28.01.2024 року його заборгованість становить 10240.34 грн., що відповідає наявним в матеріалам справи доказам. Виходячи з наведеного, беручи до уваги отримання відповідачем кредиту, невиконання відповідачем умов договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість по кредиту, часткове погашення кредиту відповідачем, суд доходить висновку про стягнення з відповідача заборгованість за договором споживчого кредиту №96912436000 від 27.10.2020 року у розмірі 10\~240.34 грн. За положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (а.с 31) Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1692 грн. 26 коп. (63.05 % від 2684 грн.) судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved