Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 01.03.2019 року відповідно до наказу (розпорядження) 3-4 від 28.02.2019 року позивач був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДЕГ» на посаду заступника директора. При прийомі на роботу [PERSON] надав відповідачу свою трудову книжку, яка в нього знаходиться по теперішній час. 20.11.2019 року [PERSON] було звільнено з посади заступника директора на підставі пункту 1 статті 36 К3пП України (за угодою сторін). Ніякого наказу про своє звільнення він не отримував, заяви на звільнення не подавав, також грудова книжка відповідачем [PERSON] не була видана. Про те, що його звільнено з роботи стало відомо з особистого кабінету на офіційному порталі Пенсійного фонду України 28.12.2021 року. Звернувшись про перерахунок пенсії до Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, 05.05.2022 року [PERSON] отримав відмову, в зв?язку з відсутністю трудової книжки, яка знаходиться у відповідача. Починаючи з 25.04.2019 року позивча разом з директором ТОВ «МАДЕГ» [PERSON] перебував під слідством у кримінальному провадженні №12019170000000148, та неодноразово разом з ним відвідував судові засідання, але ні наказу про звільнення, ні трудової книжки не отримував, відповідно сам заяву на звільнення з роботи [PERSON] не писав. Весь цей час позивач вважав, що він є працівником ТОВ «МАДЕГ». Вказане звільнення з посади заступника директора позивач вважає незаконним та безпідставним. Відповідач, приймаючи рішення про звільнення, не дотримався зазначених у ст. 36 КЗпП України вимог та звільнив його з посади заступника директора зухвало порушивши підстави для звільнення наведенні в відповідній статті. Відповідно до статті 23 КЗпП України, позиваче було укладено безстроковий трудовий договір з ТОВ «МАДЕГ». Це підтверджується копією наказу про прийняття на роботу та копією довіреності від 01.03.2019 року, виданою на його ім?я директором товариства. Заяву про звільнення з посади заступника директора ТОВ «МАДЕТ» [PERSON] не подавав, тому вважає, що його заява про звільнення за угодою сторін була сфальсифікована. Крім того, на його ім`я було видано довіреність на представництво інтересів від імені товариства термін якої спливав 31.12.2019, і її не було скасовано. У кримінальній справі судові засідання відбувалися 17.12.2019, 26.02.2020, 27.05.2020, 04.08.2020, 25.08.2020, а 01.10.2020 року Пирятинським районним судом Полтавської області постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження N? 12019170000000148 на піставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Директор ТОВ «МАДЕГ» [PERSON] ніяк не пояснював невиплату заробітної плати, лише посилався на те, що здійснюється досудове розслідування у кримінальній справі щодо їх. [PERSON] не подавав заяви про звільнення, так як не мав наміру припиняти трудові відносини з відповідачем, тому зазначена підстава його звільнення за угодою сторін (п. 1 ст. 36 К3пП України) не відповідає дійсності. Фактично [PERSON] звільнено за ініціативою відповідача. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Разом з тим, жодної з підстав, передбачених законом для звільнення [PERSON] у відповідача не було. У випадку ініціювання його звільнення у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці, відповідач повинен був би керуватися вимогами статті 40, 41 КЗпП України щодо вивільнення працівників. Відповідно до вимог статті 47 К3пП України роботодавець зобов?язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Відповідно до редакції ст. 47 КЗпІ України, яка діяла до 10.06.2021 р., відповідач (роботодавець) був зобов?язаний в день звільнення також видати мені (працівникові) належно оформлену трудову книжку ( зміни в цю статтю виссені згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021р. N?1217-IX), але не зробив цього. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116), як це передбачено частиною 2 статті 233 К3пП в редакції Закону N? 2352-1X від 01.07.2022. У разі пропуску з поважних причин місячного строку, встановленого для подання позовної заяви про поновлення на роботі, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити цей строк (стаття 234 К3пП У країни). 3 огляду на те, що відповідач не надав позивачу копії наказу про звільнення, та не видав трудову книжку, а про звільнення з роботи [PERSON] дізнався випадково, вважає що строк звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі ним не пропущено. Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив його без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов`язаний поновити його на попередній роботі. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір такого стягнення слід обчислювати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N? 100, виходячи із середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи до звільнення, помноженого на кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При цьому середньоденна заробітна плата обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно інформації про заробітну плату за останні два місяці роботи, що передували звільненню [PERSON] отримав заробітну плату: за вересень 2019 року - 10 000 грн., за жовтень 2010 року - 10 000 грн. Таким чином, середня заробітна плата за два відпрацьовані місяці перед звільненням становить 465,11 грн. на день (10 000+10 000) = 20 000 грн. : 43 роб. днів в вересні, жовтні = 465,11). Час вимушеного прогулу за якій належить мені заробітна плата склав: 28 робочих днів у 2019 році, 251 робочий день у 2020 році, 250 робочих днів у 2021 році, 84 у 2022 році по 05.05.2022 року. Загальна кількість складає 613 робочих днів. Тому сума, яка підлягає до виплати за час вимушеного прогулу за період з 20.11.2019 року по 05.05.2022 року становить 285112,43 гривень (613 робочих днів х 465,11 грн.), які підлягають стягненню на користь позивача. Визначити остаточний розрахунок суми буде можливим виключно за наслідками розгляду судом даної справи та, в свою чергу прийняття відповідного судового рішення. Постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 р. N? 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин, який неодноразово подовжувався рішеннями уряду. Так як позивач і до цього працював віддалено, отримуючи папери через перевізників та вказівки директора по телефону, його не повідомляли про призупинення в зв?язку із введенням карантину роботи товариства. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 N?64/2022 у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Наразі дію воєнного стану продовжено. Про нараховані суми, належні позивачу при звільненні відповідач письмово [PERSON] не повідомляв і у зазначений в законі строк не виплачував. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала прохала задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши суду відзив та клопотання про застосування строку позовної давності. У відзиві на позов представник ТОВ «МАДЕГ» за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «МАДЕГ» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, прохав відмовити в повному обсязі посилаючись на те що, починаючи з 15.02.2012 року попереднім директором ТОВ «МАДЕГ» був [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), який призначив на посаду 03.01.2019 та звільнив 20.11.2019 з посади заступника директора ТОВ «МАДЕГ», позивача - [PERSON] . У подальшому, після низки судових процесів та кримінальних проваджень щодо попередніх засновників та керівництва ТОВ «МАДЕГ» змінився директор, 25.09.2021 року на посаду директора було призначено [PERSON] . Вищенаведена інформація підтверджується також Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься у матеріалах справи, де в розділі «Дані про хронологію реєстраційних дій» вказано, що 15.02.2012, 14:10:38, [NUMBER] , відбулась Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, зокрема, зміна керівника або відомостей про керівника юридично особи. Тобто було призначено на посаду директора [PERSON] . Надалі, 24.09.2021 у ТОВ «МАДЕГ» змінено кінцевого бенефіціарного власника, на підставі судвого рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частині частки) у статутному капіталі товариства від 16.07.2021 №953/2623/21 Київський ралонний суд м. Харкова. Як зазначалося вище, 25.09.2021, змінився директор ТОВ «МАДЕГ», про що свідчить Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 25.09.2021, 14:10:35, 1005621070031000436, було призначено директором [PERSON] . Відтак, і у даній справі [PERSON] не надав жодного доказу що в період з 2019, 2020, 2021, 2022 року він з?являвся на роботі, або навпаки докази, що йому чинили у можливості виходу на роботу та виконання покладених трудових обов?язків, а отже не міг не знати про своє звільнення. Очевидно, що Позивач усвідомлював той факт, що його звільнено, хоча б виходячи з тієї обставини, що він не отримує заробітної плати. Однак, позивач не повідомляє про причини, чому він раніше не цікавився своїм трудовив положенням, чи він є працівником, чи звільнено його. Таким чином, відповідач зазначає, що Позивач не звертався до суду за поновленням на работі майже два роки від дня свого звільнення, а коли дізнавшись про зміну власників, керівника підприємства, а також втрату документів бухгалтерського характеру на підприємстві Відповідача, лише тоді знайшов підставу для ініціювання нього судового процесу ймовірно з метою «незаконного збагачення» у випадку, задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів з Відповідача у розмірі середнього розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу. Також у наданих до суду поясненнях представник відповідача зазначає, що у Відповідача протягом 2021 року виникли певні труднощі з організацією господарської діяльності, зокрема, у частині управління юридичною особою, оскільки щодо колишніх засновників та директора ТОВ «МАДЕГ» було порушено низку кримінальних проваджень, за фактом вчинення кримінальних правопорушень щодо привласнення, розтрати майна підприємства або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, щодо легалізації (відмивання) майна підприємства, одержаного злочинним шляхом, підробки документів підприємства, за вчинення яких санкції передбачені ч. 5 ст. 191 КК України, ч.2 ст. 209 КК України, ч.2 ст. 358 КК України. Фактично до вересня 2021 року ТОВ «МАДЕГ» існувало безконтрольно і було непідзвітне органам управління юридичної особи, а отже фактично позбавлене можливості забезпечення збереження документів, через що також було втрачено велику кількість документів бухгалтерського та кадрового характеру на підприємстві, більша частина з яких була викрадена невідомими особами, про що також в рамках цієї справи було неодноразово зазначено Відповідачем, що знайшло своє підтвердження в ухвалах Київського районного суду м. Полтави від 01.12.2021 року у справі № 552/6237/21 (провадження № 1-кс/552/1853/21) від 01.12.2021 у справі № 552/6237/21 (провадження № 1-кс/552/1854/21). Також, зазначили, що Позивачем пропущений строк на звернення до суду із відповідними позовними вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки Позивачеві, як він сам зазначає у позові, стало відомо про порушення його трудових прав, тобто про своє звільнення - 28.12.2021 року, а тому ініціювання судового розгляду є нічим іншим як зловживанням процесуальними правами на звернення до суду з безпідставним позовом та використання прикрої ситуації, яка мала місце у 2021 році на підприємстві Відповідача з метою безпідставного збагачення шляхом стягнення з Відповідача середнього заробітку за час так званого вимушеного прогулу. Врахочуючи вище зазначене відповідач вказує на пропущення строку позовної давності у два роки. У зв`язку з чим просив повністю відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДЕГ» про поновлення на роботі та стягнення середнього розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши подані\~докази,\~приходить до\~наступного. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як встановлено судом,\~01.03.2019 року відповідно до наказу (розпорядження) 3-4 від 28.02.2019 року позивач був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАДЕГ» на посаду заступника директора. При прийомі на роботу [PERSON] надав відповідачу свою трудову книжку, яка в нього знаходиться по теперішній час. Для перевірки достовірності такої інформації, представником Позивача 14.08.2023 року було скеровано адвокатський запит № 14-08/23-Я до Головного управління ДПС у Полтавській області та Головного управління ПФУ у Полтавській області з вимогою надати копію повідомлення про прийняття [PERSON] на роботу у ТОВ «Мадег» разом з копією наказу про його прийняття; відомості про отримані [PERSON] доходи за період роботи у ТОВ «Мадег» за формою 1ДФ (за 2019-2020 роки); інформацію та її документальне підтвердження щодо дати звільнення [PERSON] з ТОВ «Мадег» (у разі наявності); розмір заробітної плати [PERSON] , яку він отримував у ТОВ «Мадег» (у розрізі кожного місяця); довідки за формою ОК7, ОК5; копію електронної трудової книжки у разі наявності. На зазначений запит 15.08.2023 року отримано відповідь від ГУ ПФУ у Полтавській області № 1600-0603-8/60154, згідною якої пенсійним органом повідомлено, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на [PERSON] наявні відомості, подані ТОВ «Мадег» про початок трудових відносин з 01.03.2019 року та звільнення 20.11.2019 року відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Також надано відомості про розмір нарахованої заробітної плати щомісячно за 2019 рік, яку Позивач отримував у ТОВ «Мадег». Станом на поточну дату відповіді від ГУ ДПС у Полтавській області не отримано. 18.08.2023 року [PERSON] подано через електронний кабінет платника податків запит щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків в електронному вигляді за 2019 рік. 18.08.2023 отримано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за формою F1401804 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року. Згідно з даними відомостями вбачається, що [PERSON] у 1 кварталі 2019 року з 01.03.2019 року прийнятий на роботу у ТОВ «Мадег» та останньому виплачена заробітна плата у розмірі 10 000,00 грн. Так само у 2 кварталі 2019 року Позивачеві виплачена ТОВ «Мадег» заробітна плата у розмірі 30 000,00 грн., а у 3 кварталі 25 142,87 грн. А згідно з відомостями 4 кварталу 2019 року, Позивача 20.11.2019 року звільнено з ТОВ «Мадег» та виплачено заробітну плату у розмірі 22 214,62 грн. Додатково, через електронний кабінет на порталі Пенсійного Фонду України отримано витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 18.08.2023 року, згідно якого відображено дані про набутий страховий стаж [PERSON] , де за 2019 рік з березня по листопад зазначені кількість днів страхового стажу. В розділі відомості про страхувальників зазначено ТОВ «Мадег». У відомостях про період трудових відносин за порядковим номером 7 відображено трудові відносини з ТОВ «Мадег» за період з 01.03.2019 року по 20.11.2019 року. Тобто, згідно даних офіційних відомостей з контролюючих орачів чітко вбачається факт наявності трудових відносин [PERSON] з ТОВ «Мадег» саме за період з 01.03.2019 року по 20.11.2019 року, що фактично не спростовано з боку Відповідача у справі. 20.11.2019 року [PERSON] було звільнено з посади заступника директора на підставі пункту 1 статті 36 К3пП України (за угодою сторін). Ніякого наказу про своє звільнення він не отримував, заяви на звільнення не подавав, також грудова книжка відповідачем [PERSON] не була видана. Про те, що його звільнено з роботи стало відомо з особистого кабінету на офіційному порталі Пенсійного фонду України 28.12.2021 року. Звернувшись про перерахунок пенсії до Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, 05.05.2022 року [PERSON] отримав відмову, в зв?язку з відсутністю трудової книжки, яка знаходиться у відповідача. Відповідач, приймаючи рішення про звільнення, не дотримався зазначених у ст. 36 КЗпП України вимог та звільнив його з посади заступника директора порушивши підстави для звільнення наведенні в відповідній статті. Відповідно до статті 23 КЗпП України, позивачем було укладено безстроковий трудовий договір з ТОВ «МАДЕГ». Це підтверджується копією наказу про прийняття на роботу та копією довіреності від 01.03.2019 року, виданою на його ім?я директором товариства. Заяву про звільнення з посади заступника директора ТОВ «МАДЕТ» [PERSON] не подавав. Крім того, на його ім`я було видано довіреність на представництво інтересів від імені товариства термін якої спливав 31.12.2019, і її не було скасовано. Починаючи з 25.04.2019 року позивача разом з директором ТОВ «МАДЕГ» [PERSON] перебував під слідством у кримінальному провадженні №12019170000000148, та неодноразово разом з ним відвідував судові засідання, але ні наказу про звільнення, ні трудової книжки не отримував, відповідно сам заяву на звільнення з роботи [PERSON] не писав. Весь цей час позивач вважав, що він є працівником ТОВ «МАДЕГ». У кримінальній справі судові засідання відбувалися 17.12.2019, 26.02.2020, 27.05.2020, 04.08.2020, 25.08.2020, а 01.10.2020 року Пирятинським районним судом Полтавської області постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження «12019170000000148 на піставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Директор ТОВ «МАДЕГ» [PERSON] ніяк не пояснював невиплату заробітної плати, лише посилався на те, що здійснюється досудове розслідування у кримінальній справі щодо їх. [PERSON] не подавав заяви про звільнення, так як не мав наміру припиняти трудові відносини з відповідачем, тому зазначена підстава його звільнення за угодою сторін (п. 1 ст. 36 К3пП України) не відповідає дійсності. Фактично [PERSON] звільнено за ініціативою відповідача. [PERSON] звільнений з ТОВ «Мадег» на підставі п.1 ч.1 с. 36 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору. Пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. Відсутність у заяві конкретної дати звільнення свідчить про відсутність волевиявлення працівника на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін. Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Тобто, недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін. Отже, аналіз наведеного дає підстави для висновку, що сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення за угодою сторін. При цьому, слід вважати, що сторони досягли згоди про звільнення лише якщо вони чітко домовилися про підставу припинення трудового договору, а також дату припинення трудового договору. Щодо посилання Відповідача на неможливість надання документів, що підтверджують факт трудових відносин Позивача та ТОВ «Мадег» з посиланням на ухвали Київського районного суду м. Полтави від 01.12.2021 року у справі 552/6237/21, які ніби-то на думку Відповідача свідчать про викрадення цих документів попереднім керівництвом, варто зазначити, що ані в вступній, ані в описовій, ані в мотивувальній частині даних ухвал суду не зафіксовано належним чином та не встановлено й не підтверджено жодним процесуальним документом в рамках КПК України, факту викрадення таких документів. Натомість заслуговує на увагу той факт, що у разі втрати первинних документів, облікових регістрів чи бухгалтерських звітів керівник підприємства повинен письмово повідомити про це правоохоронні органи (п. 6.10 Положення № 88). Форму такого повідомлення не затверджено, тому керівник складає його в довільній формі. Крім того, має бути призначена комісія для встановлення переліку втрачених документів. Вона розслідує причини їх втрати або знищення. Для участі в роботі комісії запрошують представників слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду. Результати проведеної роботи комісія узагальнює в акті, який затверджує керівник підприємства. Копію акта потрібно надіслати до контролюючого органу в 10-денний строк. В даному випадку, ТОВ «Мадег» жодного доказу на підтвердження намагання відновити документи підприємства ані суду, ані Позивачеві не повідомлено, крім того, у зазначених вище ухвала Київського районного суду м. Полтави про дані дії теж не йде мова. Варто зазначити наступне, щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 К України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення хопії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Згідно із ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу мас бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторопою у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, як сам зазначає Позивач у позовній заяві, йому стало відомо про порушення його трудових прав, тобто про своє звільнення - 28.12.2021 року, отже останній можливий строк для звернення до суду про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі сплинув 28.01.2022 року, в позовній заяві поданій 13.10.2022 року, позивач не заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із цієї позовної заявою, а тому це слугує самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Більше того, позивач з моменту коли довідався про своє звільнення 28.12.2021, жодним чином не зазначив, що саме йому заважало звернутися до суду за відновленням його порушеного права на працю. З цьому приводу слушно зазначено у постанові Верховного Суду прийнятої в складі колегії суддів Другої-судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2021 року в справі № 263/6538/18 (провадження № б1-1619св20) де суд вказав, що поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві було відомо що він перебуває у трудових відносинах з підприємством Відповідача, і, як він сам зазначає, колишній директор ТОВ «МАДЕГ» [PERSON] непоясньовав йому невиплату заробітної плати за весь час, а отже тим самим підтверджує, що з цього моменту він дізнався про те, його трудові права начебто порушувались, зокрема, після проведення судового, засідання 17.12.2019 у кримінальному провадженні № 12019170000000148, тобто Позивач сам стверджує, що про порушення своїх трудових він знав ще наприкінці 2019 року, але до суду не звернувся. У взаємозв`язку із вищевикладеним, цілком логічним виявляється той факт, що Позивач до моменту звернення до суду із цим позовом, як він сам підтверджує в позовній заяві, знаходився на пенсійному забезпеченні по інвалідності, і коли подав заяву до Пенсійного фонду України про здійснення перерахунку розміру пенсії, отримав відмову тим самим використавшу таку відмову як головний доказ по справі, тобто скористався обставинами, які мали місце у 2019 році, і, враховуючи низку кримінальних проваджень щодо працівників підприємства Відповідача, зміну власників та керівників ТОВ «МАДЕГ» впродовж 2020-2021, проте з позовом позивач звернувся 13.10.2022 року, тому пропустив строк на звернення до суду, передбачений нормою ст. 233 КЗпП України, не навівши поважних причин пропуску. Згідно з частиною першоюстатті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення. Вказаний строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку. У відповідності до ст.12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення. \~ \~ \~ \~Щодо розподілу судових витрат. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави.

Outcome: dismissed