Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 19.10.2023 Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (далі - АТ «Сенс-Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2014 року між ним та ПАТ «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК» в особі начальника Кіцманського відділення «УКРСОЦБАНКУ» Василькової Г. В. був укладений договір банківського вкладу №26301011428957 (вклад класичний). Вказує, що згідно умов договору Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок № [NUMBER] на який перераховуються грошові кошти в сумі 71790 гривень. Депозит залучається на строк з 01 жовтня 2014 року до 01 січня 2015 року. Посилається на те, що 05 листопада 2014 року між ним та ПАТ «УКРСОЦБАНК» в особі начальника Кіцманського відділення «УКРСОЦБАНКУ» Василькової Г.В. був укладений (доповнення вищевказаного договору) договір банківського вкладу №26301011428957 (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально мультивалютний). Згідно пункту 1 вказаного Договору Банк відкриває Депозитний вклад «Інвестиційний» з поточним рахунком № [NUMBER] на суму 5400 доларів США та вклад на суму 71790 гривень. Депозитний вклад з нарахуванням відсотків в розмірі 12,5% річних по долару США, з встановленням терміну повернення депозиту у доларах США в сумі 5400 доларів США 05 грудня 2014 року (включно). Внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та договору. Таким чином, до вже діючого вкладу згідно договору №26301011428957 від 01 жовтня 2014 року на суму 71790 гривень було внесено додатково на вказаний рахунок 5400 доларів США згідно договору банківського вкладу №26301011428957 від 05 листопада 2014 року. Факт передачі ним в касу ПАТ «УКРСОЦБАНКУ» та отримання коштів відповідачем підтверджується квитанцією (розпорядженням) про внесення коштів на депозит від 05.11.2014 року. Вказує, що грошові кошти в сумі 71790 гривень йому було повернуто банком. Крім того, посилається на те, що надалі він звернувся до ПАТ «УКРСОЦБАНК» з вимогою повернути йому грошові кошти в сумі 5400 доларів США, однак листом від 06 січня 2015 року №09.202-86/96-113, листом від 14 серпня 2015 року №09.202-86/96-14553 позивачу відмовлено у повернені вказаних грошових коштів. Свою відмову банк мотивував тим, що вказаний договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «УКРСОЦБАН» не облікується. Також, йому стало відомо, що 21.11.2014 року відкрито кримінальне провадження №12014260110000622 по відношенню до начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькової Г.В. у зв`язку із привласненням депозитних коштів фізичних осіб, які залучалися ПАТ «Укрсоцбанк». На даний час кримінальне провадження перебуває на розгляді в Заставнівському районному суді Чернівецької області, де він є потерпілим по справі. Вважає, що дії банку щодо неповернення грошових коштів в сумі 5400 доларів США є неправомірними, чим порушено його права як споживача. Так, вклад в сумі 5400 доларів США станом на 18.10.2023 року згідно офіційного курсу НБУ становить 196833,78 гривень. Вважає, що у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, з відповідача повинні бути також стягнені інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року стало АТ «Альфа-Банк», а надалі АТ «СЕНС БАНК». Також посилається на те, що інфляційні втрати вираховує в період з 01 грудня 2017 року по 01 вересня 2023 року, а 3% річних з 24.11.2017 року по 19 жовтня 2023 року на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України, які становлять 145244,70 грн., 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України, 34863,83 грн. Вважає, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і скасований постановою КМУ з 01 липня 2023 року. З посиланням на відповідні правові норми, правові висновки Великої палати Верховного Суду та докази, просить позов задовольнити, стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська,100, код ЄДРПОУ: 23494714) на його користь заборгованість по неповерненому банківському вкладу у загальному розмірі 376942,31 грн., яка складається з: 5400 доларів США, що еквівалентно 196833,78 грн., що становить суму банківського вкладу; 145244,70 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України; 34863,83 грн. 3% річних , згідно ст. 625 ЦК України. Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву. 07.11.2023\~Кіцманським районним\~судом Чернівецької\~області отримано\~відзив на\~позовну заяву\~від представника АТ «Сенс-банк» (зміна найменування АТ «Альфа-банк» відбулася 30.11.2022 року) адвоката Самокиші В.Ю., у якому зазначено, що АТ «Сенс-банк» не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивач не надає належних доказів, які б підтверджували внесення коштів на депозит. Позивачем не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів. Позивач не вносив на депозит 5400 доларів США. Посилається на те, що дійсно з банком було укладено договір банківського вкладу №26301011428957 від 01.10.2014, згідно умов якого Банк відкрив позивачу депозитний рахунок № [NUMBER] на який Позивачем було перераховано грошові кошти в сумі 71790,00 грн., і відповідно які були повернуті йому банком на рахунок Позивача 06.01.2015 року, що визнається Позивачем, проте позивач не вносив 5400,00 доларів США в касу банку. Також вказує на те, що з наданої позивачем копії Розпорядження взагалі не можна встановити, на який рахунок-рахунки вносилися кошти та не зазначено ідентифікуючих даних позивача. В наданому позивачем розпорядженні як підтвердження внесення коштів за договором банківського вкладу не зазначено платника та отримувача; не вказано на який рахунок/рахунки вносяться кошти; відсутній підпис касира; не вказано призначення платежу; вказані різні валюти; вказана дата закінчення депозиту 05.11.2014 року, яка збігається з датою розпорядження від 05.11.2014 року. Отже, внесення 5400 доларів США не підтверджено договором банківського вкладу та належними доказами про внесення коштів на депозит. Крім цього, позивачем жодним чином не доведено факту того, що зазначені розпорядження мають відношення до доданого до позову договору банківського вкладу. Крім цього, зазначає, що позивач безпідставно нарахував інфляційні втрати, вказуючи при цьому на порушення банком у поверненні йому 5400,00 доларів США, що еквівалентно станом на 18.10.2023 року 186833,78 грн., оскільки нарахування інфляційних втрат можливо виключно за прострочення гривневого зобов`язання. Також посилається на те, що АТ «Сенс Банк» вважає, що позивачем також пропущено строк позовної давності. Вказує також на те, що письмова форма договору не додержана, оскільки відсутні належні докази внесення 5400.00 доларів США на депозит за договором, отже до вимог про стягнення коштів застосовується загальний трьохрічний строк позовної давності. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.10.2023 року, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.11.2023 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за участі сторін в режимі відеоконференції. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача АТ «Сенс- Банк» - Самокиша В.Ю. просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] являються необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Законодавством встановлено форму договору, який вважається належним, видачі розпоряджень взагалі не передбачено, кошти в сумі 5400 доларів США не вносились в касу банку. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач [PERSON] вже звертався до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення суми банківського вкладу у задоволенні якого рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.01.2016 року відмовлено. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 01 жовтня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Василькової Г.В. було укладено Договір банківського вкладу №26301011428957 (вклад класичний). Згідно умов договору Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок № [NUMBER] на який перераховуються грошові кошти в сумі 71790 гривень. Депозит залучається на строк з 01 жовтня 2014 року до 01 січня 2015 року (а.с.16-17). 05 листопада 2014 року між [PERSON] та ПАТ «УКРСОЦБАНК» в особі начальника Кіцманського відділення «УКРСОЦБАНКУ» Василькової Г.В. був укладений (доповнення вищевказаного договору) договір банківського вкладу №26301011428957 (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально мультивалютний). Згідно пункту 1 вказаного Договору Банк відкриває Депозитний вклад «Інвестиційний» з поточним рахунком № [NUMBER] на суму 5400 доларів США та вклад на суму 71790 гривень. Депозитний вклад з нарахуванням відсотків в розмірі 12,5% річних по долару США, з встановленням терміну повернення депозиту у доларах США в сумі 5400 доларів США 05 грудня 2014 року (включно) (а.с.18-19). Згідно розпорядження на проведення конвертації гривні на долари США та внесення коштів на депозит позивачем було здійснено поповнення вкладу у розмірі 5400 доларів США (а.с.19). Згідно заяви позивача [PERSON] від 13.08.2015 року вбачається, що останній звертався в банк з проханням повернути йому внесені кошти на рахунок № [NUMBER] згідно розпорядження та договору банківського вкладу в сумі 5400 доларів США (а.с.20). Відповідно до інформації №09202-26/96-113 від 06.01.2015 року банк повідомляє, що договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується. ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти згідно договорів з депозитного обслуговування, зазначені позивачем. За даним фактом Прокуратурою Голосіївського району м.Києва внесено відомості до ЄРДР (а.с.21). Згідно інформації №09202-86/96-14553 від 14.08.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» повідомляє, що вказаний позивачем Договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується. ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти згідно договорів з депозитного обслуговування, зазначені позивачем. За даним фактом Прокуратурою Голосіївського району м.Києва внесено відомості до ЄРДР (а.с.22). Відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №12014260110000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року, [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2КК України. Справа перебуває на розгляді в Заставнівському районному суді Чернівецької області, обвинувачена [PERSON] оголошена в міжнародний розшук, проводиться спеціальний судовий розгляд. (а.с.23). Відповідно до розрахунку, вчиненого позивачем, сума інфляційних втрат складає 145244,70 грн. (а.с.26-28). Відповідно до розрахунку позивача сума трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості складає 34863,83 грн. (а.с.29). Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.01.2016 року у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення суми банківського вкладу відмовлено (а.с.85-89). Норми права, які застосував суд. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Суд, вважає безпідставними посилання пред ставника відповідача про ідентичність даного пред`явленого позову позивачем [PERSON] позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення суми банківського вкладу пред`явленого до суду у загальному порядку, у задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено, оскільки в даному випадку позивач звертається до суду за захистом порушених своїх прав як споживач на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів». У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо. Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Частинами 2, 3, 6 ст.633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16. Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2 ст.1068 ЦК України). Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 указаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення). Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції №174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. У частині 3 статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Згідно ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Як передбачено ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% відсотків річних та застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене\~статтею 625 Цивільного кодексу України\~право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За загальним правилом, стягнення 3% річних\~від простроченої суми обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, з чим погоджується Велика Палата Верховного суду у постанові від 08.11.2019р. у справі №127/15672/16-ц. Окрім того ВП ВС у вищезгаданій постанові вказує, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Разом з тим, з врахуванням продовження строків позовної давності, стягнення 3% річних\~можливе також протягом останніх 3 років, які передували набранню чинності Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який введено в дію 02.04.2020 року Законом\~№ 540-IX від 30.03.2020. Відповідно до\~ст..625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 5400 доларів США за останні три роки, що передують зверненню кредитора до суду з урахуванням встановлення карантину на території України з 12.03.2020 у межах строку позовної давності в період з 24.11.2017 по 19.10.2023 рік. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних за останні 6 роки, відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України, що заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву. Крім того в письмових поясненнях та під час виступу в суді адвокат Самокиша В.Ю. заявляла про застосування наслідків спливу строку позовної давності стосовно вимоги про стягнення 3% річних та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину. За змістом\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За\~статтею 625 ЦК України\~стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. У відповідності до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частин першої та п`ятої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину і скасований постановою КМУ з 01.07.2023 року. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року). Закон № 540-ІХ\~містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року. Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення 3% річних за період з 24.11.2017 по 19.10.2023 рік за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановлення карантину на території України у межах строку позовної давності. Таким чином, стягнення 3% річних від простроченої суми\~у даній справі можливе за період, починаючи з листопада 2017 року, так як завершення трирічного строку позовної давності на стягнення 3% річних від простроченої суми з листопада 2017 року припало після набрання чинності п.12 Перехідних положень ЦК України, а саме після 02.04.2020 року. Отже, враховуючи вищевказане, з відповідача слід стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем на суму 5400 доларів США в порядку ст.625 ЦК України за період з 24.11.2017 по 19.10.2023 року за формолою: (Проценти) = (Сума боргу) х (Процентна ставка (%) ) / 100% х (Кількість днів прострочення зобовязання) / (Кількість днів у році) що становить 956 доларів США 46 центів, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на дату прийняття рішення (07.03.2024) еквівалентно 36600 (тридцять шість тисяч шістсот) гривень 28 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, суд зазначає наступне. За змістом статті 1\~Закону "Про індексацію грошових доходів населення"\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. 07.07.2020\~року Велика Палата\~Верховного Суду у справі №296/10217/15-ц. зробила висновок про те, що в разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, інфляційні нарахування, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, не стягуються. В такому випадку втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Нарахування інфляційних втрат можливо виключно за прострочення гривневого зобов`язання. Отже,\~індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України\~- гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625\~ЦК\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Враховуючи вищевикладене,\~а також\~те,\~що умовами\~договору позики\~сторони визначили,\~що\~позичальник бере\~на себе\~зобов`язання\~повернути кошти\~в тому\~ж розмірі\~(еквівалент\~долар)\~нарахована позивачем\~сума інфляційних\~втрат стягненню\~з відповідача\~не підлягає. Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне. Згідно п.3\~ч.1\~ст.255\~ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Ухвалою Кіцманського\~районного суду\~Чернівецької області\~від 28.11.2023\~року в\~задоволенні клопотання\~представника відповідача\~про закриття\~провадження у\~справі відмовлено,\~оскільки даний\~позов пред`явлений\~позивачем [PERSON] \~на підставі\~ Закон\~України «Про\~захист прав\~споживачів»,\~тобто з\~інших підстав,\~аніж позов\~у справі\~№718/1861/15\~ за\~позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення суми банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. А у статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, що 01.10.2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК» в особі начальника Кіцманського відділення «УКРСОЦБАНКУ» Василькової Г.В. був укладений договір банківського вкладу №26301011428957 (вклад класичний). Згідно умов договору Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок № [NUMBER] на який перераховуються грошові кошти в сумі 71790 гривень. Депозит залучається на строк з 01 жовтня 2014 року до 01 січня 2015 року. 05 листопада 2014 року між ним та ПАТ «УКРСОЦБАНК» в особі начальника Кіцманського відділення «УКРСОЦБАНКУ» Василькової Г.В. був укладений (доповнення вищевказаного договору) договір банківського вкладу №26301011428957 (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально мультивалютний). Згідно пункту 1 вказаного Договору Банк відкриває Депозитний вклад «Інвестиційний» з поточним рахунком № [NUMBER] на суму 5400 доларів США та вклад на суму 71790 гривень, який позивачу повернуто. Депозитний вклад з нарахуванням відсотків в розмірі 12,5% річних по долару США, з встановленням терміну повернення депозиту у доларах США в сумі 5400 доларів США 05 грудня 2014 року (включно). Внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та договору. Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що вказане розпорядження не може бути взяте до уваги та відсутність печатки на банківських документах, оскільки судом в судовому засіданні безпосередньо досліджувалися Договір банківського вкладу №26301011428957 на суму Депозитного вкладу зазначену вище укладеного 01.10.2014 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Василькової Г.В. та розпорядження, яке укладено у письмовій формі, підписане уповноваженими на те особами, скріплені печаткою Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Банку на зазначену суму вкладу. Отримання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою Г.В. грошових коштів, як вкладу, з наданням [PERSON] зазначених вище актами НБУ «інших документів», на підтвердження цього факту є розпорядження на внесення коштів на депозит. Станом на момент укладення договору та видачі розпорядження [PERSON] начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькова Г.В. у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб. На вимогу позивача [PERSON] повернути вклад в розмірі 5400 доларів США йому повернуто не було, отже є підстави для захисту прав вкладника [PERSON] шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] не укладався, розпорядження не видавалось, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними. Обставини того, що [PERSON] в період укладення Договору банківського вкладу №26301011428957 від 14.10.2014 та поповнення коштів за ним була начальником КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано. Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів (суми банківського вкладу). Щодо судового збору. Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову . При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнений від сплати судового збору. З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2432\~ гривні 38 коп. На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial