Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №30; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття сином. В обгрунтування позову позивачка вказала, що 10.05.2014 між нею та відповідачем укладено шлюб. За період шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Під час спільного проживання з відповідачем у них часто виникали сварки та непорозуміння через різні погляди на сімейне життя. З 19.03.2023 вона з відповівдачем спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Фактично шлюб носить тільки формальний характер. Подальше спільне проживання, примирення та збереження шлюбу не можливе. Тому, строк на примирення просила не надавати. Крім того, перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам дитини: розвиватися розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Такж, відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальну допомогу на її утримання. Відповідач працездатний та має можливість утримувати дитину. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17-18). Позивачка у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглядати справу без її участі (а.с. 2-3). Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, згоден на розірвання шлюбу, строк на примирення просив не надавати. Також не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в заявленому розмірі (а.с. 30-31). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають в шлюбі з 10 травня 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №30, що підтверджується виданим Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 10.05.2014 року (а.с.4). Від даного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується виданим Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.10.2014 року (а.с.6). Шлюбні відносини сторони фактично припинили наприкінці березня 2023 року, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно положень ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступних висновків. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз?яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю (позивачем у справі) і перебуває на її повному, постійному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки на її утриманні знаходиться малолітня дитина від їх шлюбу з відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою понесені судові витрати у розмірі 1073 грн. 60 коп. за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, позивачу слід повернути з державного бюджету 536, 80 грн. сплаченого нею судового збору при поданні позову за вимогами про розірвання шлюбу (тобто 50 відсотків судового збору), оскільки відповідач визнав позовні вимоги. Окрім цього,

Outcome: approved