Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

В березні 2017 р. позивач [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: 1) розірвати зареєстрований 16.06.2001 р. з відповідачем шлюб; 2) в порядку поділу майна подружжя просить: - залишити за позивачем квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за Відповідачем; - легковий автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , котрий зареєстрований на Відповідача; - 1/2 частини будівлі, розташованої в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] , залишити за Відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що16 червня 2001 року між мною [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстрованого відділом РАГС Московського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу маємо двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER] від 05.20.2004) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER] від 22.01.2009), які проживають разом зі мною. Спільне життя між нами не склалося, у нас різні погляди на життя та сім`ю, не лишилось спільних цінностей, взаємоповаги та любові, у зв`язку з чим у нас постійно шикають сварки, свідками яких стають наші спільні діти, ми втратили почуття любові та поваги один до одного, та не підтримуємо шлюбних відносин, та не ведемо спільного господарства. Діти залишаються проживати разом з позивачкою. Крім того, за час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність рухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; легковий автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 1/2 частини будівлі, розташованої в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] . А також в період спільного проживання для зайняття підприємницькою діяльністю відповідача, оскільки останній в 2004 році був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, нами та з нашим знайомим [PERSON] в 2004 році була придбана земельна ділянка в садовому товаристві «Арсеналець», розташована за адресою: [ADDRESS] , де за їх спільні кошти як подружжя та нашого знайомого [PERSON] була збудована двоповерхова нежитлова будівля, загальною площею 200 кв.м., під станцію техобслуговування автомобілів загальною-ринковою вартістю 8 000 000 мільйонів, а відтак нам як подружжю належить половина вартості вказаного майна, вартістю 4000000 мільйони гривень. Враховуючи той факт, що угоди про добровільний поділ вищевказаного майна, між нами не досягнуто, дане майно можливо розділити за рішенням суду. Ухвалою від 06 квітня 2017 року відкрито провадження за вищевказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року вказану вище цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.11.2017 р. апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а зазначена вище ухвала районного суду залишена без змін. 20.12.2017 р. справа надійшла до Подільського районного суду м.Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 р. головуючого суддю визначено Ларіонову Н.М. Ухвалою від 26.12.2017 р. прийнято цивільну справу до свого провадження. Ухвалою від 26.03.2018 р роз`єднано позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, а саме: в одне провадження - позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя розірвання шлюбу, у друге провадження - позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимогам про поділ майна подружжя залишений № справи - 753/6052/17. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. В квітні 2018 р. представником відповідача - адвокатом Пошелюзним С.В. подано відзив на позовну заяву про поділ майна, в якому сторона відповідача просить відмовити в позові, посилаючись на те, щовідповідач заперечує проти того, що майно набуте ним під час шлюбу придбане за спільні кошти позивача та відповідача та є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач, зазначаючи в позові про набуття майна за спільні кошти подружжя, умисно спотворює обставини справи, щоб отримати у власність майно, у придбанні якого не приймала жодної участі.У позові позивач просить залишити за нею трикімнатну квартиру [ADDRESS] .Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя не належить до спільної сумісної власності майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.Відповідач заявляє про те, що все майно, яке має намір поділити позивач судовому порядку, є особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбане та побудоване за рахунок майна, набутого відповідачем до шлюбу та за кошти, які належали йому особисто. Крім того, позивач не надала жодних доказів, що підтверджують джерела придбання зазначеного у позові майна. В квітні 2018 р. представником відповідача - адвокатом Пошелюзним С.В. подано зустрічну позовну заяву, в якій просить: 1) визнати особистою приватною власністю [PERSON] нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 98,2 кв.м. [ADDRESS] ; 2) визнати особистою приватною власністю [PERSON] нерухоме майно - частини садового будинку, загальною площею 595,5 кв.м. [ADDRESS] ; 3) визнати особистою приватною власністю [PERSON] рухоме майно - транспортний засіб «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] ; Зустрічний позов мотивований тим, що 16.06.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції в м. Києва між Позивачем і Відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 442. Під час перебування в шлюбі сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] [INFO] ) і сина [PERSON] ( [INFO] ). 27.07.2011 року за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на частини садового будинку, який знаходиться за адресою; [ADDRESS] , загальною площею 595,5 кв.м., що підтверджується витягом про державну реєстрацію № 30768687 від 27 липня 2011 року та постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2010 року у справі № 2-а/5384/10/26760. 19.03.2012 р. за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , і яка складається з трьох кімнат жилою площею 53,4 кв.м., загальною площею 98,2 кв.м., що підтверджується витягом № 33515332 від 19.03.2012 року. 26.12.2023 р. за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] . Вказане рухоме майно було придбано [PERSON] за його власні (особисті) кошти, а тому це майно не належить до спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] . Посилається на те, що під час реєстрації шлюбу позивач протягом тривалого часу здійснював підприємницьку діяльність. Натомість [PERSON] навчалася, та ніде не працювала. 04.09.2002 р. [PERSON] було укладено з гр. [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , і яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 44,5 кв.м., в тому числі житлова площа 18,1 кв.м. (надалі - Квартира [ADDRESS] ), посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04.09.2002 року за реєстровим номером 5366. Відповідно до п. 3 вказаного Договору купівлі-продажу продаж Квартири [ADDRESS] було вчинено за 62 456,73 грн., які [PERSON] отримав від Позивача до підписання договору, що на момент укладення договору відповідало еквіваленту в доларах США 11 739, 84,84 дол. США. 05.09.2002 року за Позивачем було зареєстровано право приватної власності на Квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти Позивача. 26 січня 1996 року Позивач набув у приватну власність 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м. (право приватної власності зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Києва 26.01.1996 року) (надалі - Квартира [ADDRESS] ). Позивач набув право приватної власності на 1/3 Квартири [ADDRESS] , реалізувавши своє право на приватизацію житла. Власниками інших 2/3 частин Квартири [ADDRESS] були: мати Позивача - [PERSON] - власник 1/3 частини; рідна сестра Позивача - [PERSON] - власник 1/3 частини. Між Позивачем та рідною сестрою Позивача було досягнуто домовленості про те, що Позивач в майбутньому подарує свою частину квартири своїй рідній сестрі. В якості компенсації вартості майна (1/3 частини Квартири [ADDRESS] ), яке Позивач погодився передати у власність рідної сестри, рідна сестра Позивача передала йому грошові кошти в розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США (вказана обставина може бути підтверджена показаннями свідка - [PERSON] ). Правочин дарування 1/3 частини Квартири [ADDRESS] було вчинено Позивачем 10.06.2008 року (вказана обставина підтверджується Договором дарування частини квартири від 10.06.2008 року, посвідченого Нікольською-Пухас А.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 170). Отже, в 2000 році Позивачем було отримані грошові кошти в сумі 7 000 (сім тисяч) доларів США від [PERSON] . Крім цього, в період з 30.06.1995 року по 30.08.1999 року Позивач працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобода» (вказана обставина підтверджується відомостями з трудової книжки Позивача). ТОВ «Слобода» здійснювало господарську діяльність в сфері торгівлі продуктами та напоями Після звільнення з посади директора ТОВ «Слобода» Позивач, разом зі своїм партнером, [PERSON] , здійснювали підприємницьку діяльність у сфері торгівлі автозапчастинами та надання послуг з ремонту транспортних засобів. Отже, до укладення шлюбу Позивач здійснював трудову та підприємницьку діяльність та отримував доходи, а приблизна сума заощаджень Позивача складала 30 000 доларів США. Підтвердженням того, що Позивач отримував доходи до укладення шлюбу з Відповідачем є те, що до укладення шлюбу Позивач набув у власність транспортні засоби: 25.09.1997 року - автомобіль ВАЗ 2108, номерний знак [NUMBER] ; 15.04.1998 року - автомобіль Toyota corolla, номерний знак [NUMBER] . У свою чергу, до укладення шлюбу та після укладення шлюбу з Позивачем Відповідач навчалася та не працювала, а тому не мала особистих коштів, які могли були використані для придбання Квартири [ADDRESS] . Отже, станом на момент придбання Квартири [ADDRESS] Позивач та Відповідач не мали спільних заощаджень. Таким чином, Квартира [ADDRESS] була придбана Позивачем за рахунок його особистих коштів, отриманих від здійснення трудової та підприємницької діяльності, та грошових коштів, отриманих від рідної сестри Позивача. 31.12.2010 року Позивач уклав з [PERSON] Договір купівлі-продажу квартири, предметом якого була Квартира [ADDRESS] . Вартість продажу Квартири [ADDRESS] склала 504 411,90 грн. (62 500 доларів США). Частина вказаних грошових коштів, 40 000 (сорок тисяч) доларів США, 05.01.2011 року була внесена Позивачем на депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «СБЕРБАНК» (вказані обставини підтверджуються банківською випискою від 04.10.2017р.). Крім цього, 10.11.2010 року Позивач поповнив особистий банківський рахунок [NUMBER] в АТ «УКРСИББАНК» на суму 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США. Джерелом походження вказаних коштів були кошти, отримані від продажу автомобіля Nissan X-trail, номерний знак [NUMBER] , який було продано Позивачем в листопаді 2010 року за 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот доларів США) та особисті грошові кошти Позивача. 25.11.2010 р. Позивач поповнив особистий банківський рахунок № [NUMBER] в АТ «УКРСИББАНК» на суму 2 400 доларів США. У свою чергу, вказаний автомобіль (Nissan X-trail) було придбано Позивачем в лютому 2006 року за 31 000 доларів США. При цьому автомобіль Nissan X-trail було придбано за кредитні кошти, за кредитним договором № СЕ-009/098/2006 від 24.02.2006 р. - 26 000 доларів США та особисті кошти Позивача від здійснення підприємницької діяльності. - 5 000 доларів США. Позивач самостійно здійснював повернення кредитних коштів, отриманих для придбання автомобілю Nissan X-trail, а джерелом їх повернення були доходи від підприємницької діяльності Позивача, яку Позивач здійснював спільно зі [PERSON] без будь-якої участі Відповідача. Тому автомобіль Nissan X-trail був особистою приватною власністю позивача, а відтак, грошові кошти, отримані від продажу цього автомобіля (15 500 дол. США) - це особиста приватна власність. Також, в 2011 році Позивачем було отримано грошову позику від рідної сестри Позивача в сумі 15 000 доларів США, та 10 000 доларів США від [PERSON] , які були використані для придбання квартири. Зазначає, що 2010-2011 рр. подружжя [PERSON] було на межі розлучення. Так, впродовж 2011 року Позивач та Відповідач проживали окремо один від одного (Відповідач разом із дітьми проживала у її батьків, а Позивач - у своєї матері) та не вели спільне господарство. Лише на початку 2012 року, Відповідач разом із дітьми переїхали до квартири [PERSON] . Отже, квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] , який станом на 2011 рік Позивач мав у власності особисті грошові кошти, необхідні для придбання квартири, тому дана квартира, є особистою власністю [PERSON] . Крім того, починаючи з 1999 року Позивача разом зі своїм партнером [PERSON] здійснювали підприємницьку діяльність. 23 травня 2003 року Позивач спільно зі [PERSON] придбали у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0606 га, яка розташована на території [ADDRESS] , с/т. «Арсеналець» (Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2003 р.). (надалі - Земельна ділянка). Право власності Позивача на вказаної земельної ділянки було зареєстровано 04 липня 2003 року (реєстровий номер 03-7-00165) та підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія КВ № 2145665). Впродовж 2003-2004 рр. Позивач та [PERSON] за рахунок спільних грошових коштів від здійснення підприємницької діяльності (надання послуг технічного обслуговування транспортних засобів - станція технічного обслуговування (СТО)) збудували садовий будинок, в якому було організовано діяльність станції технічного обслуговування транспортних засобів. Крім цього, на будівництво садового будинку також були витрачені грошові кошти в сумі 18 000 доларів США, отримані в кредит на підставі Договору про відкриття кредитної лінії № 05- ІО-ОЗ/ФО від 21.10.2003 р. із ЗАТ «Комерційний банк НРБ «Україна». Вартість будівництва садового будинку склала близько 60 000 доларів США. Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі № 2-3289/08 від 09 жовтня 2008 року, за [PERSON] було визнано право власності на нерухоме майно - частина самочинно збудованого садового будинку в [ADDRESS] , за [PERSON] було визнано на праві власності на нерухоме майно - частина самочинно збудованого садового будинку в [ADDRESS] . Тому садовий будинок є особистою приватною власністю [PERSON] Автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] , придбано [PERSON] за кошти отримані від здійснення підприємницької діяльності, а тому також є особистою приватною власністю [PERSON] . Ухвалою суду від 13.08.2018 р. був забезпечений позов шляхом накладення на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . В підготовчому засіданні 23.04.2018 р. прийнято до сумісного розгляду зустрічну позовну заяву, в якій відповідач [PERSON] , як позивач за зустрічним позовом, просить визнати особистою приватною власністю вищевказану квартиру, вищевказаний автомобіль та 1/2 частину вищевказаного садового будинку. Ухвалою суду від 13.08.2018 р. був забезпечений позов шляхом накладення на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . В січні 2019 року представником позивача (за первісним позовом) - адвокатом Кондратенко Т.О., подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити в зустрічному позові, посилаючись на те, що 16.06.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції в м. Києва між Позивачем і Відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 442. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] [INFO] ) і сина [PERSON] ( [INFO] ). 04.09.2002 року, перебуваючи в шлюбі, позивач і відповідач придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] .Для придбання зазначеної квартири, батько Позивача - [PERSON] надав Позивачу кошти, в сумі 6 000 доларів США. Для оплати решти вартості квартири сторони прийняли рішення взяти кредит, який був оформлений на ім`я Відповідача. Погашення кредиту відбувалося із спільних сумісних коштів подружжя.В подальшому, після виплати кредиту за квартиру, відповідач, за згодою позивача, взяв кредит (під заставу квартири) і придбав 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0606га, розташовану в [ADDRESS] (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2003 року). Право власності на 1/2 вказаної земельної ділянки було зареєстровано за відповідачем 04.07.2003 року та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія КВ № 2145665.Протягом 2003-2004 років позивач за рахунок спільних сумісних коштів збудував (спільно зі своїм партером по роботі) будинок [ADDRESS] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 2-3289/08 від 09.10.2008 року за [PERSON] було визнано право власності на /г частину будинку [ADDRESS] (право власності зареєстровано КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 27.07.2011 року). Зазначає, що земельна ділянка, на якій в подальшому був збудований будинок, була придбана під час перебування сторін в шлюбі, та за спільна сумісні кошти подружжя. Будівництво будинку, визнання на нього права власності, а також державна реєстрація зазначеного вище нерухомого майна відбувалися під час перебування позивача і відповідача в шлюбі.В 2010 році позивач і відповідач мали вже двох дітей (2004 і 2008 року народження), відповідно, однокімнатної квартири на проживання їх сім`ї вже було замало.Тому, сторони вирішили покращити свої житлові умови і придбати більшу квартиру. 31.12.2010 року квартиру [ADDRESS] було продано, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, ікий був укладений між [PERSON] та [PERSON] (посвідчений приватним нотаріусом КМНО Нікольсько-Пукас А. В.). Зазначає, що в п. 1.7. зазначеного договору зазначено, що (продавець стверджує, що він отримав згоду дружини [PERSON] на відчуження квартири, яка оформлена у вигляді заяви, підпис на якій посвідчено Нікольсько-Пукас А.3. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30.12.2010 року за реєстровим № 4300». Дане твердження підтверджує той факт, що квартира [ADDRESS] була об`єктом спільної суспільної власності подружжя і, відповідно, спростовує посилання Відповідача про те, що квартира [ADDRESS] була виключно особистою приватною власністю відповідача.З часу продажу зазначеної вище квартири і до моменту купівлі нової квартири, позивач і відповідач, а також їх двоє дітей переїхали на тимчасове проживання до батьків позивача, за адресою: [ADDRESS] .В подальшому, позивач і відповідач прийняли рішення придбати 3-кімнатну квартиру в будинку, який перебував на стадії забудови.15.09.2011 року між АТ ХК «Київміськбуд» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 16-140/к1136, відповідно до кого Компанія продала, а [PERSON] придбав права на квартиру [ADDRESS] , на умовах визначених договором.10 лютого 2012 року ГУ Житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 98, 20 кв. м.В подальшому, 26.12.2013 року за спільні сумісні кошти, Відповідачем було придбано автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] . Таким чином, об`єктом спільної сумісної власності Позивача і Відповідача на даний час є три об`єкти: Трикімнатна квартира, загальною площею 98,2 кв.м. [ADDRESS] ; частини садового будинку, загальною площею 595,5 кв.м. [ADDRESS] ; Транспортний засіб «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] ; Посилання Відповідача у зустрічній позовній заяві на те, що зазначені вище об`єкти мають бути визнані особистою приватною власністю є помилковим. Відповідач обґрунтовує такі свої вимоги, тим що зазначені об`єкти були придбані за кошти «отримані від здійснення трудової та підприємницької діяльності», а також коштів, що отримувались у борг, а тому на думку відповідача такі кошти належали йому особисто. Так, дійсно, перебуваючи в шлюбі, позивач деякий час не працювала і не мала самостійного заробітку, оскільки при укладенні шлюбу позивач навчалася-(отримувала вищу освіту), в 2004 році позивач народила першу дитину і після її народження доглядала за дитиною, вела домашнє господарство. В 2008 році позивач народила другу дитину і також з поважних причин не мала самостійного заробітку, адже займалася доглядом вже за двома дітьми і ведення домашнього господарства. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В підготовчому засіданні 12.04.2019 р. позивачем подано уточнений позов, в якому позивач просить: 1) визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] ; 2) залишити у власності відповідача - 1/2 частини садового будинку, розташованого в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] , легковий автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] , 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , припинивши при цьому право спільної сумісної власності позивача; 3) стягнути з відповідача на користь позивача 1 544 580,0 грн. компенсації вартості майна, що залишається у власності відповідача, і майна, право власності на яке залишається за позивачем. Ухвалою суду від 26.04.2019 р. заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову - задоволено; накладено арешт на майно: 1/2 частину садового будинку, загальною площею 595,5 кв.м, розташованого в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності зареєстрований за [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ); 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,060642,5 кв.м, розташованої в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності зареєстрована за [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ); легковий автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] , що на праві власності зареєстрований за [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ). В червні 2019 р. представником відповідача [PERSON] - адвокатом Пошелюзним С.В. подано заперечення на заяву про уточнення позовних вимогв якому сторона відповідача просить відмовити в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог від 18.02.2019 р., посилаючись на те, що позивачем було подано первісний позов про поділ квартири, садового будинку та автомобіля. Внаслідок подання первісної позовної заяви між позивачем та відповідачем виникли процесуальні правовідносини щодо поділу квартири,садового будинку та автомобіля. З врахуванням вказаних обставин відповідачем було пред`явлено до позивача зустрічний позов про визнання вказаного майна особистою приватною власністю відповідача. Подана представником позивача заява про уточнення позовних вимог від 18.02.2019 р. є такою, що не відповідає вимогам.Заява про уточнення позовних вимог від 18.02.2019 р. фактично спрямована на доповнення вже заявлених позовних вимог. В червні 2019 р. представником відповідача [PERSON] - адвокатом Пошелюзним С.В. подано відзив на позовну заяву про поділ майна, в якому сторона відповідача просить відмовити в уточнюючому позові від 18.02.2019 р., посилаючись на те, щовідповідач заявляє, що не визнає позовні вимоги позивача, а також не визнає обставини, про які зазначено позивачем у позовній заяві від 13.06.2017 р. та в заяві від 18.02.2019 р., окрім фактичних обставин щодо дати реєстрації шлюбу, дати народження спільних з позивачем дітей, особистих даних спільних з позивачем дітей, а також обставин щодо календарних дат набуття [PERSON] права власності на майно, яке є предметом судового розгляду. Сторона Відповідача вважає позовну заяву позивача необгрунтованою та безпідставною, про що свідчать норми матеріального та процесуального права, а також обставини, про які зазначено в цьому відзиві. 04 липня 2003 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 3 травня 2003 року № 12-512 (ВАК № 695826), за [PERSON] було зареєстровано (реєстровий номер 03-7-00165) право власності частини земельної ділянки загальною площею 0,0606 га, яка розташована на території [ADDRESS] », що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 2145665 від 04 липня 2003 року. 27 липня 2011 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] було зареєстровано право власності на 14 частини садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 595,5 кв.м., що підтверджується витягом про державну реєстрацію № 30768687 від 27 липня 2011 року (копія Витягу додається). Право власності [PERSON] на Садовий будинок зареєстровано на підставі Рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2008 року (справа № 2-3289/08), Ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2009 року (справа № 2-3289/08) та Постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2010 року (справа № 2- а/5384/10/26760). 19 березня 2012 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] було зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (надалі також - Квартира). Право власності [PERSON] зареєстровано на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10 лютого 2012 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 151-С/КІ від 31 січня 2012 року.26 грудня 2013 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Subaru» (модель «Legacy») 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] .(копія Технічного паспорту додається). Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обґрунтованість позивних вимог позивача, натомість у справі достатньо доказів, які підтверджують, що квартира, садовий будинок, земельна ділянка та автомобіль є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки придбались [PERSON] особисто, за рахунок його особистих грошових коштів та не в інтересах сім`ї [PERSON] . Крім того, квартира придбалась не тільки за особисті кошти відповідача, а й за період, коли позивач та відповідач проживали окремо протягом тривалого періоду часу у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. У відзиві від 25.01.2019 р. позивач стверджує, що 04.09.2002 р., перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач придбали квартиру [ADDRESS] . Твердження позивача не відповідають дійсності. 04 вересня 2002 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гаценко І.О. 04.09.2002 р. за реєстровим номером 5366. 05.09.2002 р. за відповідачем було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , дана квартира була придбана виключно за рахунок його особистих грошових коштів, отриманих від здійснення трудової та підприємницької діяльності, та грошових коштів, отриманих від рідної сестри відповідача. 31.12.2010 р. дана квартира була продана (62 500 дол. США), а кошти були внесені відповідачем на депозитний рахунок, інша частина грошових коштів (2 000 дол. США) в січні 2011 р. були передані позивачу. Всього відповідач передав позивач грошові кошти в сумі 24 500 дол.США для їх розміщення на депозитному рахунку.Отримані кошти залишилися у володінні позивача. 10.11.2010 р. відповідач поповнив особистий рахунок на суму 18 000 дол.США від продажу автомобіля марки «Nissan X-trail», номерний знак [NUMBER] (1500 дол.США) та особистих коштів. В 2011 р. відповідачем була придбана квартира за договором купувлі-продажу майнових прав № 16-1401К1136, укладеним 15.09.2011 р. між відповідачем та АТ ХК «Київмвськбуд», відповідач за рахунок особистих коштів взяв на себе всі зобов`язання, згідно умов договору. Позивачка не приймала участі у фінансуванні даної квартири. Впродовж 2011 р. позивач та відповідач проживали окремо один від одного, не вели спільне господарство, фактично припинивши шлюбні стосунки. Відновлення шлюбних стосунків відбулося лише на початку 2012 року. 01.12.2012 р. між [PERSON] та АТ ХК «Київмвськбуд» було відписано акт прийому передачі на квартиру за договором № 16-1401К1136 від 15.09.2011 р., за яким [PERSON] передані майнові права на квартиру. 05.12.2012 р. АТ ХК «Київмвськбуд» передало [PERSON] квартиру. Також зазначає, що позивач не приймала участі в придбанні земельної ділянки, позивач не приймала участі в організації та фінансуванні будівництва Садового будинку, а також позивач не оспорювала договір купівлі-продажу земельної ділянкивід 23.05.2003 р.,за адресою: [ADDRESS] , не судові рішення та рішення органу реєстрації про реєстрацію за [PERSON] . Крім того, відповідачем за особисті кошти було придбано та зареєстровано 26.12.2013 р. автомобіль марки SubaruLegacy» 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . За таких обставин просив відмовити в задоволенні уточненої позовної заяви. В липні 2019 р. представником позивача (за первісним позовом) - адвокатом Кондратенко Т.О., подано відповідь на відзив, в якому сторона позивача задовільнити первісний позов в повному обсязі, в зустрічному позові відмовити. 24.02.2020 р. стороною відповідача за первісним позовом подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якому просив скасувати такі заходи в часині накладення арешту на легковий автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, д.р.н. [NUMBER] , що на праві власності зареєстрований за [PERSON] . Ухвалою суду від 25.01.2021 р.у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову в частині зняття арешту на автомобіль - відмовити. Ухвалою суду від 18.08.2023 р. у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову в частині зняття арешту на 1/2 частину садового будинку, загальною площею 595,5 кв.м, розташованого в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 581 495,00 грн. та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,060642,5 кв.м, розташованої в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності зареєстровані за [PERSON] відмовлено. В лютому 2024 р. [PERSON] подав пояснення, що є аналогічними відзиву. В лютому 2024 р. представник позивача [PERSON] - адвокат В.С. надав відповідь на пояснення відповідача [PERSON] , що є аналогічними відповіді на відзив. У судовому засіданні позивач та її представники підтримали первісний позов, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, в зустрічному позові просили відмовити. Відповідач та його представники в судовому засіданні заперечували проти первісного позову, пояснення надали аналогічні, зазначеним у відзиві на позовну заяву, зустрічний позов просили задовольнити з підстав, викладених в заяві. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що з 16.06.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції в м. Києва між [PERSON] та [PERSON] ( до шлюбу [PERSON] ) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 442, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 16.06.2001 р. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.10.2004 р., та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.01.2009 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києвавід 04 липня 2018року шлюб розірвано (справа № 758/3495/18). За час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність рухоме майно, а саме: -трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; - легковий автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - 1/2 частини будівлі, розташованої в садовому товаристві «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] ; Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2017 р., майно за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] 26.12.2013 року за відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль «SubaruLegacy», 2004 року випуску. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2017 р., частка майна за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , ІПН [NUMBER] , та частка майна за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 04 липня 2003 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 3 травня 2003 року № 12-512 (ВАК № 695826), за [PERSON] було зареєстровано (реєстровий номер 03-7-00165) право власності частини земельної ділянки загальною площею 0,0606 га, яка розташована на території [ADDRESS] », що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 2145665 від 04 липня 2003 року. 27 липня 2011 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] було зареєстровано право власності на 14 частини садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 595,5 кв.м., що підтверджується витягом про державну реєстрацію № 30768687 від 27 липня 2011 року. Право власності [PERSON] на Садовий будинок зареєстровано на підставі Рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2008 року (справа № 2-3289/08), Ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2009 року (справа № 2-3289/08) та Постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2010 року (справа № 2- а/5384/10/26760). 19 березня 2012 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] було зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Право власності [PERSON] зареєстровано на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10 лютого 2012 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 151-С/КІ від 31 січня 2012 року. 26 грудня 2013 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Subaru» (модель «Legacy») 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено по справі, право власності на спірнуквартиру [ADDRESS] за відповідачем зареєстровано в період перебування в шлюбі і набуто ними за час шлюбу. Допитані в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що сторони перебували в шлюбі, та підтвердили той факт, що трикімнатна квартиру [ADDRESS] придбана у шлюбі. Вказане є підтвердженням придбання майна подружжям в спільну сумісну власність відповідно до зазначених вище вимог Закону. Стороною відповідача в суді не спростовано презумпцію набуття майна в спільну сумісну власність подружжя за час шлюбу (ст. 60 СК України). У той же час, належних, допустимих та достатніх доказів того, що земельна ділянка придбана виключно за кошти відповідача та [PERSON] для спільного для підприємницької діяльності, яку розпочали у 1990-ті роки суду надано. Крім того, відповідачем за особисті кошти було придбано та зареєстровано 26.12.2013 р. автомобіль марки SubaruLegacy» 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Як встановлено судом, спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі і для забезпечення потреб сім`ї, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя. При поділі майна подружжя підстав визнавати частку одного із подружжя в спірному майні особистою, згідно вимог ст. 57 СК України, у суду немає, коли для захисту прав одного із подружжя при поділі спірного майна, згідно ст. 71 СК України, припинення права на частку в такому майні не потребується. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності. При вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя оформлене майно, придбана ними квартира, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 його частину. Тим самим позов підлягає частковому задоволенню, в іншій частині позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовити. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного позову, то в зустрічному позові слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71, СК України,

Outcome: partial