Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Представник Фермерського господарства "Корсойл-Агро" звернувся в суд до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, стягнення збитків та упущеної вигоди. Позов обгрунтував тим, що Фермерське господарство «Корсойл-Агро» є підприємством основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 23.06.2017 між [PERSON] та ФГ «Корсойл-Агро» укладено договір оренди землі (далі - Договір). Відповідно до укладеного Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий №0722887500:04:000:0380. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,76 га, у тому числі окремих категорій за їх складом та видами угідь - рілля 2,76 га. Згідно п.8 Договору, останній укладений на 7 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку дії Договору, Орендар має переважне право поновлення його на новий строк, дотримуючись вимог ст.33 ЗУ «Про оренду землі». Даний Договір був зареєстрований 31.07.2017 про що свідчить Витяг за №93464394 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (зареєстровано за ФГ «Корсойл-Агро» право оренди земельної ділянки). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2020 (зареєстровано в реєстрі за №1-2170), [PERSON] після смерті ( [INFO] ) його матері - [PERSON] набув у спадок земельну ділянку, площею 2,7553 га, кадастровий №0722887500:04:000:0380, яка розташована на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області. [PERSON] особисто отримував оплату за оренду земельної ділянки, що стверджується його підписом у відповідній графі відомостей. Однак, [PERSON] вчиняє дії, що перешкоджають ФГ «Корсойл-Агро» користуватися орендованою земельною ділянкою та належно здійснювати свою господарську діяльність, у зв?язку з чим позивач поніс значні матеріальні збитки та не отримав доходи, які мав б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було порушене (упущена вигода). А тому, просить суд ???зобов`язати [PERSON] припинити будь-які роботи по обробітку земельної ділянки, площею 2,7553 га, кадастровий №0722887500:04:000:0380, яка розташована на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області і не чинити перешкоди Фермерському господарству «Корсойл-Агро» у здійсненні останнім своєї господарської діяльності на земельній ділянці, відносно якої укладено договір оренди землі та стягнути з [PERSON] на користь Фермерським господарством «Корсойл-Агро» 260 689,18 грн збитків, з яких 30 561,48 грн реальні збитки, 230 127,70 грн упущена вигода та судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 26.01.2023 на адресу суду надійшов відзив, який відповідач обґрунтував тим, що після смерті матері [PERSON] , він набув у спадок земельну ділянку, площею 2,7553 га, кадастровий №0722887500:04:000:0380, однак при оформленні спадкових прав оригіналу договору оренди землі не знайшов. При неодноразових зверненнях до позивача та компетентних органів, оригіналу вказаного договору віднайти не вдалося. Тому він вважає, що оскільки [PERSON] не підписувала договору оренди, то [PERSON] не може нести перед позивачем будь яких обов`язків як її спадкоємець, а позивач ФГ «Корсойл-Агро» самовільно обробляв землю. Оплату за договором оренди він отримував не повному обсязі. Вказує, що неодноразово попереджав позивача, що буде самостійно обробляти землю. 08.10.2021 на власному тракторі він переорав земельну ділянку, а позивач самовільно засіяв поле озимою пшеницею, про що [PERSON] повідомляв органи поліції. 16.05.2022 він завчасно подав письмове повідомлення про те, що він буде орати свою земельну ділянку. 24.09.2022 [PERSON] на власному тракторі переорав вказану ділянку, на якій посіву озимого ріпаку попередньо не виявив. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунками позивача реальних збитків та упущеної вигоди. Просив в задоволенні позову відмовити. 14.02.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника Фермерського господарства "Корсойл-Агро", де вказано, що наявність підписаного договору стверджується реєстрацією останнього. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 23.06.2017 між [PERSON] та ФГ «Корсойл-Агро» укладено договір оренди землі. Відповідно до якого, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий №0722887500:04:000:0380 (п.1); В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,76 га, у тому числі окремих категорій за їх складом та видами угідь - рілля 2,76 га (п.2). Згідно п.8 Договору, останній укладений на 7 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку дії Договору, Орендар має переважне право поновлення його на новий строк, дотримуючись вимог ст.33 ЗУ «Про оренду землі» (а.с.11). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права №93464394 від 02.08.2017, даний Договір був зареєстрований 31.07.2017 (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2020 (зареєстровано в реєстрі за №1-2170), [PERSON] після смерті ( [INFO] ) - [PERSON] набув у спадок земельну ділянку, площею 2,7553 га, кадастровий №0722887500:04:000:0380, яка розташована на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с.14-15). Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до частини першої статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом «Про оренду землі». Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частинами першою-третьою статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно зі статтею 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір, відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Судом встановлено, що договір оренди землі був зареєстрований відповідно до вимог закону, після смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 2,7553 га, кадастровий №0722887500:04:000:0380, яка розташована на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області та зареєстрував своє право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Пунктом 38 договору зазначено перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно із ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до статей 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача, про те, що його матір [PERSON] не укладала договору оренди земельної ділянки, що відсутність оригіналу договору оренди землі свідчить про його недійсність. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 27.04.2023 у справі за клопотанням відповідача [PERSON] було призначено судову почеркознавчу експертизу. 10.01.2024 на адресу суду з експертної установи - Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи від 08.01.2024 №4092, через відсутність оригіналу договору оренди землі від 23.06.2017 року укладеним між [PERSON] та ФГ «Корсойл-Агро». На вимогу суду, сторонами оригіналу вищевказаного договору оренди землі від 23.06.2017 року не було надано. Оскільки відповідач стверджує про неукладення договору оренди, то саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження не укладення вищевказаного договору. Судом враховується, що у позивача та відповідача, який заперечує підпис своєї матері в договорі оренди земельної ділянки, відсутній оригінал вказаного договору, тобто твердження [PERSON] про те, що його матір не підписувала договору залишилось не встановленим, а договір оренди не визнано неукладеним чи недійсним. Судом встановлено, що відповідач самостійно визнає наявність відносин із ФГ "Корсойл-Агро" як на час укладання договору оренди земельної ділянки в 2017 році з його мамою, так і після часу її смерті (прийняття ним спадщини) з 2019 по сьогоднішній час. Станом на час виникнення правовідносин 23.06.2017 - дата укладення договору оренди землі, діяла типова форма договору оренди землі, яка була затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 в редакції станом на 02.12.2016 року, яке не передбачала відмітку про його реєстрацію, як обов?язкового реквізиту договору. А тому посилання відповідача на попередню редакцію від 19.09.2008, яка втратила чинність саме 02.12.2016 є помилковим. Крім того даний договір був зареєстрований 31.07.2017 про що свідчить наявний в матеріалах витяг за №93464394 від 02.08.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.12). Наявність підписаного договору стверджується реєстрацією останнього. Крім того, судом встановлено та відповідач підтвердив факт отримання матеріальних цінностей від ФГ «Корсойл Агро» в якості оплати за оренду земельної ділянки за 2019-2021 роки. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. З системного аналізу наведених норм убачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою орендар має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов). Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 599/340/16, підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні, земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Отже, суд вважає, що оскільки укладення та чинність вищевказаного договору оренди неспростовані сторонами по справі в судовому засіданні, а тому орендар, яким на даний час є ФГ «Корсойл-Агро» вправі користуватися спірною земельною ділянкою відповідно до умов договору, а орендодавець [PERSON] зобов`язаний не чинити користувачу перешкод у користуванні майном. З урахуванням викладеного наявні підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що у вересні 2022 році, вважаючи, що договір оренди земельної ділянки є неукладеним, самовільно орав ділянку по периметру, про що були складені відповідні акти ФГ «Корсойл-Агро». Частина 1 статті 95 ЗК України передбачає, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. У свою чергу стаття 28 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. У частині другій статті 22 ЦК визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Далі, повертаючись до складу цивільного правопорушення (делікту), суд вважає, що позивач ФГ «Корсойл-Агро» довів належними та допустимими доказами факт неправомірних дій з боку [PERSON] , які полягали у незаконному використанні земельної ділянки, що зумовлювало неможливість користуватися землею позивачем за призначенням. Причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями [PERSON] є очевидним, оскільки внаслідок самостійного використання земельної ділянки відповідачем, очевидно була завдана шкода у формі упущеної вигоди, так як позивач до того обробляв цю земельну ділянку та використовував її у своїй господарській діяльності. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. У частині третій статті 623 ЦК закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток. Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків. Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин. Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків. Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків. Тому справедливе відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за наявності доведеності протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою є одним із ефективних засобів захисту порушених прав кредитора, адже сама лише констатація у судовому рішення порушення прав кредитора (позивача) не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Як видно із матеріалів справи, розрахунки позивача про стягнення реальних майнових збитків та упущеної вигоди є суто теоретичними, абстрактними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними первісними бухгалтерськими документами, які б свідчили про завдання шкоди позивачу у вигляді упущеної вигоди в сумі 230 127,70 грн та реальних збитків в сумі 30 561,48 грн. на орендованій земельній ділянці площею 2,7553 га, кадастровий №0722887500:04:000:0380, яка розташована на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області. Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. При пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов`язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо). Доказів звернення позивача до відповідної районної державної адміністрації з проханням направити на розгляд комісії з питань дотримання чинного законодавства України у сфері земельних відносин та про визначення розміру заподіяних йому збитків в результаті неправомірних дій відповідачів, не надано. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За таких обставин, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, розмір реальних збитків та упущеної вигоди, необхідних для застосування до відповідача такої мірі відповідальності, як відшкодування реальних збитків та упущеної вигоди, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. У той же час з урахуванням того, що в ході судового розгляду справи є доведеним факт створення [PERSON] перешкод у користуванні позивачу земельною ділянкою, яка передана в оренду останньому, позовні вимоги про зобов`язання не чинити перешкоди відповідачу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачена позивачем сума судового збору покладається на нього, оскільки стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: partial