Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, в порядку статті 31 ЦПК України, з Комунарського районного суду міста Запоріжжя, надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , в особі представника [PERSON] , до [PERSON] , треті особи: Відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 квітня 2011 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 15.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зауважує, що 20 березня 2022 року відповідач разом із сином - [PERSON] виїхали до Республіки Польща внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, які на даний час проходять на території Запорізької області. З 14 грудня 2022 року у відповідності до постанови Окружного суду Клодзьку у справі III Nsm 1588/22 від 14.12.2022 року, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , переданий під опіку [PERSON] , в якості прийомної сім`ї. Позивач стверджує, що оскільки він наразі перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] з 09 травня 2022 року по теперішній час, він не був належним чином повідомлений про розгляд вищезазначеної справи та не міг забрати сина до себе, як його рідний батько, який за законом є його законним представником. Зауважує при цьому, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні та матеріально не підтримує дитину, зловживає алкогольними напоями. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 вересня 2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.52). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 15 січня 2024 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.147). У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Шокарєва А.В. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача [PERSON] надіслала на адресу суду через систему «Електронний суд» заяви, в яких просить суд розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові (а.с.157-158, 160-161). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.62, 75, 89, 101-102, 151-152, 156, 159). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надала, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду також не надходило. Представник третьої особи - Відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення засідання (а.с.54, 57, 61, 88, 155), до суду також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення засідання, до суду також не з`явився (а.с.58, 60, 74, 87, 100, 148, 154). При цьому, представником третьої особи надано до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.135, 138-139). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (набула чинності для України: 27.09.1991 року), дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи і належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Такі ж обов`язки покладені на батьків статтею 150 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що сторони про справі - [PERSON] і [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2011 року. В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано повторно Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 02.06.2023 року (а.с.8). Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 15.05.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.46). Відповідно до характеристик навчального закладу Запорізької гімназії № 92 Запорізької міської ради від 02.06.2023 року, [PERSON] навчався у початкових класах ЗЗОШ № 92 (заклад перейменовано на Запорізька гімназія № 92 Запорізької міської ради (рішення Запорізької міської ради № 30 від 27.07.2022 року) з першого класу протягом чотирьох років. Склад сім`ї протягом цього періоду змінювався. Спочатку дитина жила у повній родині (тато [PERSON] , мати [PERSON] ), потім - з мамою, і наприкінці четвертого класу [PERSON] жив з татом. В родині ще є дорослий повнолітній брат. Учень виховувався в неповній, неблагополучній родині. До початку військової агресії Російської Федерації проти України проживав з матір`ю [PERSON] , схильною до алкогольної залежності. Мати приходила до школи у нетверезому вигляді. Батьківські збори не відвідувала. Навчальну діяльність не контролювала. Маючи непогані здібності, [PERSON] навчався на середньому та достатньому рівні, домашні завдання виконував не систематично. Дисципліну в класі не порушував. Спілкувався з однокласниками, брав участь у шкільних заходах, доручення виконував. Під час дистанційного навчання [PERSON] не мав технічних можливостей для виконання завдань, для приєднання до он-лайн консультацій, за роздрукованими матеріалами і завданнями приходив, але виконував їх не в повному обсязі. Коли [PERSON] жив із мамою, то часто пропускав заняття у школі без поважних причин. Роз`яснювальні бесіди давали короткочасний результат. Мати завжди реагувала і агресивно та приходила майже завжди до школи у нетверезому вигляді. Хлопець приходив до школи в брудному одязі та без шкільного приладдя. Він соромився та конфліктував з однокласниками. Під час навчання з використанням технологій дистанційного навчання на он-лайн уроки [PERSON] не виходив, не було технічних можливостей (зі слів матері). Тому завдання отримував в індивідуальному порядку, але більшу частину не виконував. Батько забезпечував дитину необхідним, але не все доходило до [PERSON] . Офіційно мати не працювала, стабільного заробітку не мала. [PERSON] у закладі освіти користувався гарячим харчуванням як дитина, яка потрапила у складні життєві обставини. Одягом, навчальним приладдям [PERSON] був забезпечений батьком [PERSON] . У [PERSON] були пропуски уроків по 1 -3 дні без підтверджуючих документів. За вересень-січень 2021-2022 навчального року пропущено 22 дні (110 уроків). Під час відсутності дитини у школі на телефонні дзвінки [PERSON] часто не відповідала. Класний керівник розшукувала дитину через батька [PERSON] , який йшов на контакт та завжди відповідав на дзвінки. Соціально-психологічна служба відвідувала учня вдома та повертала до навчання З введенням правового режиму воєнного стану [PERSON] виїхала з [PERSON] до Польщі. Учень пішов на навчання у польську школу. Зв`язок з матір`ю був не стабільний: на дзвінки та повідомлення відповідала не систематично. [PERSON] скаржилася на погану поведінку [PERSON] . Облік досягнень з польської школи не надсилала. Надані завдання [PERSON] не виконував. [PERSON] останній раз була на зв`язку (відповіла на повідомлення) 29 листопада 2022 року. Повідомлення надіслані їй 25 грудня 2022 року, остання переглянула, але на них не відповіла. Через те, що он-лайн навчання не потребує особистої присутності у школі, в цей період батько забрав дитину до себе (це був інший район міста і була можливість вчитись дистанційно). Тоді хлопець почав виходити на он-лайн уроки, з`явились значні успіхи у навчанні, всі завдання дитина виконувала, а батько постійно контролював. [PERSON] постійно підтримував зв`язок з класним керівником, цікавився успіхами сина, старанно виконував рекомендації вчителів (спілкувався також з вчителями англійської мови та Фізкультури), завжди адекватно реагував на зауваження. В той період дитина стала менш роздратованою, більше почала цікавитись навчанням, тому що отримувала допомогу у тата. Вихідні дні [PERSON] проходили активно і з користю. Батько приділяв достатньо уваги вихованню сина. [PERSON] та старанням [PERSON] здалося надолужити прогалини в знаннях. Батько допомагав виконувати домашні завдання і тому наприкінці четвертого класу дитина майже не мала зауважень стосовно навчання та виховання у родині (а.с.16, 17). Як вбачається із актів обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 12.07.2023 року та від 01.12.2023 року, складених Відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, останній проживає разом з батьком [PERSON] у двокімнатній квартирі. Умови проживання добрі, стосунки в родині доброзичливі і турботливі, дитина перебуває на повному забезпеченні батька (а.с.19, 91). Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 13.11.2023 року визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . [INFO] (а.с.92-94). Відповідно до службової характеристики на ім`я [PERSON] , який займає посаду командира 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] від 22.01.2023 року, останній призваний до Збройних Сил України 16.03.2022 року. За весь час служби в Збройних Силах показав зарекомендував себе, як грамотний, досвідчений та врівноважений військовослужбовець. Обов`язки виконує сумлінно. Особистими рисами характеру є працелюбність, чесність, відповідальність та наполегливість (а.с.68). Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування № 2706/01-37/19.03 від 15.01.2024 року, з грудня 2022 року мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, не проявляє до нього будь-якої батьківської турботи, не цікавиться його здоров`ям, не турбується про інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток дитини. У зв`язку із воєнними діями на території України у березні 2022 року [PERSON] разом із сином виїхала до Республіки Польща. З 14.12.2022 року Постановою окружного суду м. Клодзьку (Польща), за участі III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх встановлено опіку над малолітнім [PERSON] , 2011 року народження, доручивши опіку над дитиною [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , в якості прийомної сім`ї. Постановою окружного суду м. Клодзьку (Польща), за участі III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх від 23.06.2023 року обмежено права матері [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження, та передано дитину на виховання в прийомну сім`ю [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько малолітнього, [PERSON] , [INFO] , з 09.05.2022 року до теперішнього часу перебуває на військовій службі за мобілізацією у ВЧ № [NUMBER] , тому про ситуацію з дитиною не був повідомлений. У липні 2023 року батько подав рапорт про надання відпустки та забрав сина з Польщі додому. Малолітній є учнем Запорізької гімназії № 92 Запорізької міської ради, навчається в закладі з першого класу. Відповідно до характеристики, наданої адміністрацією закладу 02.06.2023 року, [PERSON] , маючи непогані здібності, навчався на середньому та достатньому рівні, дисципліну не порушував, брав участь у шкільних заходах. До початку військової агресії РФ проти України, проживав з матір`ю [PERSON] , схильної до алкогольної залежності. Мати приходила до школи у нетверезому вигляді, батьківські збори не відвідувала, навчальну діяльність сина не контролювала. Офіційно мати не працювала, стабільного заробітку не мала. Одягом, навчальним приладдям дитину забезпечував батько, [PERSON] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За адресою проживання дитини батьком створено всі необхідні умови для відпочинку, виховання та розвитку: хлопець забезпечений канцелярським приладдям, одягом та взуттям за віком/сезоном, продуктами харчування, тощо. Під час спілкування із хлопцем, він повідомив, що після переїзду до Польщі мати стала вести асоціальний спосіб життя, зловживати алкоголем, через що він опинився у прийомній родині [PERSON] . Також [PERSON] повідомив, що бажає проживати із батьком, з матір`ю майже не спілкується. Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 13.11.2023 року місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було визначено разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви, наданої [PERSON] , [INFO] , на адресу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2023 року, вона визнає позовні вимоги в повному обсязі щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, тому що проживає в Польщі, наміру повертатися в Україну не має. Будь-яка інша інформація, яка б могла охарактеризувати мати дитини, її думку щодо позбавлення її батьківських прав відносно дитини, відсутня. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] (а.с.144-145). Отже, з досліджених судом доказів встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не піклується про фізичний та духовний розвиток малолітнього сина [PERSON] , його навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач зовсім не спілкується з дитиною, не приймає будь-якої участі у його матеріальному забезпеченні, не цікавиться його долею. Враховуючи викладене, суд розцінює такі дії відповідача як умисне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів на спростування позовних вимог суду не надано. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законодавством встановлено гарантований мінімальний розмір аліментів на утримання дітей у разі звернення до суду з такими вимогами. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виховання та належного утримання сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , а саме слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 24.07.2023 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп., а також стягнути судовий збір на користь держави за позовними вимогами про стягнення аліментів в сумі 1073 грн. 60 коп. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved