Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 05 січня 2024 року Шепетівська міська рада звернулась до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь бюджету Шепетівської територіальної громади кошти в розмірі 185550,63 грн., збережені без достатньої правової підстави за рахунок Шепетівської міської ради, що є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 18000,0 кв.м. за кадастровим номером 6810700000:01:028:0002. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач був власником комплексу, загальною площею 1700,7 кв.м., розташованого по [ADDRESS] . Вказане приміщення розташоване на сформованій земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6810700000:01:028:0002, загальною площею 18000,0 кв.м., яка використовувалась відповідачем для експлуатації та обслуговування комплексу без правовстановлюючих документів. Відповідач повідомлявся Шепетівської міською радою про необхідність укладення договору оренди та проведення державної реєстрації права оренди, однак договору оренди земельної ділянки з міською радою не уклав, кошти до бюджету не сплачує, при цьому зберігає без законних підстав кошти за оренду землі. За розрахунками фінансового управління Шепетівської міської ради орендна плата за землю, якою користувався відповідач за період з 01 січня 2021 року по 20 липня 2023 року становить 185550,63 грн. У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не сплатив вказану суму, просить стягнути її з відповідача. Представник позивача за довіреністю Григорчук Г.П. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена в установленому порядку, надала до суду клопотання про проведення розгляду справи у її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи, позов підтримала у повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення відповідача та третьої особи. Відповідач [PERSON] , [INFO] , про дату, час та місце розгляду справи 27.02.2024 та 05.03.2024 повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ). 05.02.2024 на адресу суду повернулося поштове відправлення з довідкою відділення Укрпошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно акту працівників Шепетівського міськрайонного суду відповідач відсутній за місцем проживання. Відповідно до ст.ст. 130-131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності суду не надав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 05 січня 2024 року. 08.01.2024 суд витребував відомості про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] 22.01.2024 на адресу суду надійшла інформація про те, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 24.01.2024 року суд відкрив спрощене позовне провадження, справу призначив до розгляду на 27.02.2024. 27.02.2024 представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про відкладення судового засідання по справі для уточнення позовних вимог, розгляд справи відкладено на 05.03.2024. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог 28.02.2024 та клопотання про розгляд справи без участі представника 05.03.2024. 05.03.2024 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив на позов не подав, представник позивача не заперечувала проти такого розгляду справи. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №356919857 від 04.12.2023 [PERSON] до 20 липня 2023 року був власником комплексу, загальною площею 1700,7 кв.м. розташованого по [ADDRESS] , на підставі Договору про поділ майна, що є у спільній частковій власності, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу р. №686. За вищезазначеною адресою: [ADDRESS] , розташована земельна ділянка з кадастровим номером\~6810700000:01:028:0002, загальною площею 18000,0 кв. м., з цільовим призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що перебуває у комунальній власності. Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 2793794,49 грн., що підтверджується даними витягу №НВ-6800434202023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16 червня 2023 року. Згідно розрахунку, проведеного фінансовим управління Шепетівської міської ради №02-17/57 від 07 грудня 2023 року, розмір несплаченої [PERSON] орендної плати за використання земельної ділянки комунальної форми власності по [ADDRESS] , площею 18000,0 кв.м. за період з 01 січня 2021 року по 20 липня 2023 року становить 185550,63 грн. 11 грудня 2023 року [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання [ADDRESS] , міський голова надіслав претензію за вих. №03-08/4543 від 11 грудня 2023 року з вимогою сплатити кошти в сумі 185550,63 грн., збережені як орендна плата за користування земельною ділянкою в період з 01.01.2021 по 20.07.2023 року. Однак, претензія відповідачем залишена без реагування. Відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог, в т.ч. доказів, які б підтверджували факт укладення договору оренди земельної ділянки чи іншого правовстановлюючого документу, а також доказів здійснення оплати нарахованої орендної плати. Позиція суду та застосовані норми права Положеннями статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до статті 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 182 ЦК України встановлені такі ж вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Таким чином, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки відсутні, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32 цс 19). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи власником комплексу, розташованого по [ADDRESS] , не зареєстрував речові права на земельну ділянку, на якій знаходиться вказана будівля, тому останній не набув належних прав власності або користування щодо цієї земельної ділянки, а використовував її у спірний період без достатніх правових підстав. Безпідставне набуття [PERSON] спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме: набуття відповідачем у власність комплексу, який безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою. Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі». Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. За наведених обставин, власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 924/856/20. Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №\~912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від21.05.2019 у\~справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від30.11.2016 у справі №922/1008/15, від07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини1 статті 1212 ЦК України. Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі №925/230/17. Згідно із частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічну правову\~позицію викладено,\~зокрема,\~у постановах\~Верховного Суду\~від 16\~червня 2021\~року у справі № 922/1646/20 та від 04 березня 2021 року у справі №922/3463/19. Судом встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6810700000:01:028:0002, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, належний [PERSON] та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у виді орендної плати, сформована (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру. Зважаючи на викладене, спір у цій справі стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру у суду не має. У разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20) Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою. Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України. При цьому статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»). Відповідно до статті 20 зазначеного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Згідно з положеннями частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Так, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок № 1051). Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період. Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки. З матеріалів справи слідує, що розрахунок суми безпідставно збережених [PERSON] коштів - орендної плати фінансове управління Шепетівської міської ради здійснило на підставі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Отже, встановивши факт набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, а також користування у спірний період без достатніх на те правових підстав сформованою земельною ділянкою, на якій розташована ця нерухомість, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Розподіл судових витрат. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2783,25 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією №1272 від 19 грудня 2023 року. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2783,25 грн.

Outcome: approved