Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

31.01.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Зі змісту позовної заяви вбачається, що 12.01.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] (відповідач) було укладено кредитний договір № 2807565. Кредитний договір було укладено за допомогою ІТС первісного кредитора та підписано з використанням відповідачем одноразового ідентифікатора. \~ \~ \~ \~За умовами кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати [PERSON] грошові кошти в гривні загальною сумою 10\~000 грн. 00 коп. (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом і виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Строк кредиту було узгоджено в 360 днів, періодичність зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка у розмірі 1,99% від залишку фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту. \~ \~ \~ \~19.07.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19072023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників. \~ \~ \~ \~Відповідно до Реєстру боржників від 19.07.2023 року до договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] в сумі 40\~224 грн. 29 коп., з яких: 9970 грн. сума заборгованості за основою сумою боргу; 30\~254 грн. 29 коп. сума заборгованості за процентами за користування кредитом. \~ \~ \~ \~З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а [PERSON] за весь час існування кредитного зобов`язання не сплатила жодної суми грошових коштів як на погашення основної суми боргу, так і на погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що [PERSON] у встановлений договором строк та порядку не виконала взяте на себе кредитне зобов`язання, право вимоги за яким було отримано позивачем, то ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 40 224 грн. 29 коп., вирішити питання про відшкодування судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.02.2024 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. У позовній заяві (а.с. 5) стороною позивача висловлено прохання про здійснення розгляду справи за відсутності позивача та його представника. Ухвала суду від 12.02.2024 року була доставлена в електронний кабінет позивача та його представника засобами автоматизованої системи документообігу суду 12.02.2024 року, що підтверджується відповідними довідками. Станом на 06.03.2024 року від сторони позивача не надходило жодних заяв та клопотань. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. До судового розгляду від відповідача надійшла заява, в якій [PERSON] підтвердила, що дійсно 12.01.2022 року уклала кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», у відповідності до умов якого отримала кредит у сумі 10\~000 грн. 00 коп. З умовами кредитного договору [PERSON] була ознайомлена, дійсно його. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем з моменту отримання кредиту [PERSON] дійсно не сплачувала жодної суми грошових коштів ані в якості погашення основної заборгованості за тілом кредиту, ані в якості погашення заборгованості за процентами за користування кредитом. У своїй заяві [PERSON] зазначила, що зобов`язується у подальшому сплатити суму основного боргу та відсотки за користування кредитом, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань сторони відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 12.01.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 2807565 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 6-11). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», доступ до якої забезпечується [PERSON] через Вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація [PERSON] здійснюється при її вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону [PERSON] , вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до п. 9.7 кредитного договору № 2807565 (а.с. 6-11) укладення договору відбувається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, в особистий кабінет [PERSON] для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом [PERSON] , що відтворений шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного використання та направляється [PERSON] на номер мобільного телефону. Введення [PERSON] одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що у своїй заяві [PERSON] підтвердила факт укладення кредитного договору, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 2807565 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений в електронній формі за допомогою ІТС ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» шляхом направлення товариством відповідного електронного комерційного повідомлення (оферти) в особистий кабінет [PERSON] та надання останньою згоди (акцепту) на укладення такого договору шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису. Відповідно до п. 9.9 укладеного договору підписуючи договір [PERSON] підтвердила, зокрема, факт ознайомлення з усіма умовами Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як фінансовою установою, та [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір № 2807565, який був підписаний [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису. Між сторонами укладеного договору було погоджено всі істотні умови, позичальник засвідчила свою обізнаність з умовами надання кредиту. З п. 1.2 кредитного договору № 2807565 від 12.01.2022 року (а.с. 6-11) вбачається, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати [PERSON] грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту визначена у розмірі 10\~000 грн. Строк кредиту становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є невід`ємним додатком № 1 до договору. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору (а.с. 6-11) стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту. Розрахунок процентної ставки здійснюється відповідно до п. 3.1 кредитного договору за методом «факт/факт». Таким чином, відповідно до умов кредитного договору [PERSON] , діючи усвідомлено, добровільно, будучи обізнаною з умовами надання кредиту та паспортом наданого кредиту, взяла на себе зобов`язання не тільки з повернення основної суми заборгованості у виді кредиту, але і зобов`язання зі сплати процентів за користування кредиту в розрахунку 1,99% в день, або 198 грн. 4 коп. в день, або 5952 грн. 09 коп. в місяць. Відповідний розрахунок відображений у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 14). Судом встановлено, що 21.06.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору № 2807565 від 12.01.2022 року (а.с. 13). Додаткова угода укладена в тому ж самому порядку, що і основний договір. Відповідно до п. 2, 3 додаткового договору від 21.06.2023 року (а.с. 13) [PERSON] зобов`язалася погасити частину основного боргу за кредитним договором у сумі 6979 грн. 00 коп. у термін до 24.06.2023 року. У свою чергу ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» взяло на себе зобов`язання з прощення іншої частини боргу, якщо [PERSON] виконає зазначені умови. Разом з тим, як встановлено з заяви [PERSON] та як вбачається з матеріалів позовної заяви, з моменту надання кредиту [PERSON] не сплатила жодної суми грошових коштів ані на погашення основної суми заборгованості, ані на погашення суми заборгованості за процентами за користування кредитом, у тому числі на виконання умов додаткового договору. Таким чином, зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 2807565 від 12.01.2022 року не виконано у повному обсязі. Судом встановлено, що 19.07.2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як клієнтом, було укладено договір факторингу № 19072023 (а.с. 17-21), відповідно до п. 1.1 якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора права вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 28.02.2012 року (а.с. 24) судом встановлено, що позивач є фінансовою установою, зареєстрованою у встановленому законодавством порядку. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 23.03.2017 року № 691 (а.с. 25-26) позивачу надано право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема, на проведення факторингових операцій. Таким чином, позивач характеризується відповідним обсягом правосуб`єктності, що дає йому правову можливість бути учасником факторингових відносин, що виникають внаслідок укладення відповідного договору. З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19072023 (а.с. 20) судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників. З витягу з реєстру боржників (а.с. 21) вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було передано право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2807565 від 12.01.2022 року. Право вимоги складається з права вимоги заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 40\~224 грн. 29 коп., що складається з: 9\~970 грн. 00 коп. (сума заборгованості за основною сумою боргу), 30\~254 грн. 29 коп. (сума заборгованості за процентами). Договір факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року (а.с. 17-21) укладений між належними суб`єктами, в належній формі та належним чином завірений, містить як невід`ємний додаток реєстр боржників, за яким вбачається перехід до позивача права вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . З урахуванням цього суд приходить до висновку, що матеріали позовної заяви містять достатню кількість належних, допустимих та достовірних доказів переходу до позивача права вимоги за кредитним договором № 2807565 від 12.01.2022 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] . Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2807565 від 12.01.2022 року (а.с. 22) судом встановлено, що у [PERSON] за вказаним кредитним договором наявна заборгованість у розмірі 40 224 грн. 29 коп., що складається з: 9 970 грн. 00 коп. (сума заборгованості за основною сумою боргу), 30 254 грн. 29 коп. (сума заборгованості за процентами). За весь час існування кредитного зобов`язання [PERSON] не було сплачено жодної суми грошових коштів на погашення існуючої заборгованості, що було також особисто нею підтверджено у своїй заяві. Належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено отримання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2807565 від 12.01.2022 року, внаслідок придбання цього права вимоги за договором факторингу, а також обґрунтовано, що вказане право вимоги складається з права вимоги заборгованості у розмірі 40 224 грн. 29 коп., що складається з: 9 970 грн. 00 коп. (сума заборгованості за основною сумою боргу), 30 254 грн. 29 коп. (сума заборгованості за процентами). На підставі цього, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.), витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцезнаходженням їх, забезпеченням доказів (1514 грн. 00 коп.). Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що в межах даної справи докази не витребувалися, заходи забезпечення доказів не вживалися. Будь-якого документального підтвердження щодо проведення огляду доказів за місцем їх знаходження та понесення у зв`язку з цим судових витрат позивачем не надано. З урахуванням цього суд не вбачає підстав для відшкодування на користь позивача заявлених ним судових витрат у розмірі 1514 грн. 00 коп., понесених ним у зв`язку з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved