Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

У жовтні 2023 року ПАТ «СК «Еталон» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 13.01.2023 між ПрАТ СК «Еталон» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 04.02.2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , останній автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі №7546/2195/23 від 23.02.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивачем відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-212926810 та згідно з страховим актом №374/01/50/2023/1 від 19.06.2023 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в сумі 62 709,80 грн. На підставі викладеного та у зв`язку з тим, що [PERSON] у порушення вимог ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних транспортних засобів» не повідомив ПрАТ СК «Еталон» про настання дорожньо-транспорної пригоди просять суд стягнути з відповідача на користь страхової компанії суму виплаченого страхового відшкодування, в розмірі 62 709,80 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. 03.11.2023 року відповідачем надіслано відзив, в якому проти позову заперечують та просять відмовити в задоволенні вимог вказуючи про, те що вся інформація про обставини страхового випадку позивачу була доступна та відома, факт настання страхового випадку ніким не оспорювався. В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду подали клопотання в якому просили розглядати справу за відсутності представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Причин неявки до суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, судом встановлено, що що 13.01.2023 між ПрАТ СК «Еталон» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чому є поліс №ЕР-212926810, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . 04.02.2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , останній автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Позивач посилається на те, що відповідач не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП згідно вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим, як вважає позивач, після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі №7546/2195/23 від 23.02.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно з страховим актом №374/01/50/2023/1 від 19.06.2023 року ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 62 709,80 грн., що підтверджується платіжними інструкціями АТ КБ «Приватбанк» №9522 від 19.06.2023 року, №9566 від 20.06.2023 року, №9604 від 21.06.2023 року, №9635 від 22.06.2023 року, №9655 від 23.06.2023 року, №9689 від 26.06.2023 року. Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування"та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. За нормою ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Разом з тим, приймаючи рішення про виплату відшкодування (страховий акт №374/01/50/2023/1 від 19.06.2023 року) позивачем було встановлено дані про подію, суму збитку, учасників ДТП, та на підставі наданих документів, які підтверджують факт настання страхової події та суми збитку, зроблено висновок, що відповідно до умов договору страхування дана подія кваліфікується як страховий випадок за ризиком Страхування цивільно-правової відповідальності ОЦВ. Суд зважає на те, що позивачем не надано жодного доказу того, що в нього були труднощі у з`ясуванні обставин ДТП чи розміру завданої в ДТП шкоди у строки встановлені ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 988 ЦК України та ст.20 Закону України «Про страхування». Всі необхідні документи було зібрано страхувальником та потерпілою особою в тому числі, і позивач без будь-яких заперечень чи застережень прийняв ці документи до уваги, склав страховий акт і провів виплату відшкодування. З матеріалів позовної заяви і долучених до неї матеріалів, вбачається, що позивачем не доведено, що відсутність окремого письмового повідомлення про ДТП призвело до необгрунтованих виплат. Окрім того, відповідач заперечуючи твердження позивача у не повідомленні позивачем страхової компанії, вказує, що останній в день, коли відбулось ДТП повідомив в телефонному режимі за номером гарячої лінії який зазначений в страховому полісі, страхову компанію про місце і обставини ДТП. Також, повторно зателефонував 06.02.2023 року для з`ясування інформації за якою адресою може доставити своє авто на огляд та вчинення інших дій з метою належного виконання свого обов`язку страхувальника, натомість оператор не повідомив адресу, а лише уточнив його актуальні контакти та повідомив, що за потреби з ним зв`яжеться страхової компанії. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами. [PERSON] , як особа винувата в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Страхова компанія відповідача узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, тому звернення позивача з регресним позовом на підставі підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту г 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є безпідставним. Отже, у даному випадку та з урахуванням обставин справи покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналогічні висновки міститься у Постанові Верховного суду від 04.07.2018 (справа № 755/18006/18, н/п №14-176 цс 18), які в силу ч. 4 ст.263 ЦПК України суди враховують при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин. Згідно правової позиції Постанови Верховного суду від 16.01.2019 у справі №208/7291/13-ц, факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту "ґ" 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Тому суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed