Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У січні 2023 року ПАТ «АБ «Укргазбанк» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивувало тим, що 04.06.2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 36-К/21-VIP. Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, у сумі 2 490 000,00 грн. на придбання автомобіля марки Mercedes-Benz моделі GLS 400 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надається Банком Позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Філія «АВТОМОБІЛЬНИЙ ЦЕНТР КИЇВ» АТ «Українська автомобільна корпорація» ІВАN [NUMBER] , відкритий в АТ «Райффайзен банк АВАЛЬ» м. Київ, ЄДРПОУ 25745327, з призначенням платежу оплата за а/м Mercedes-Benz GLS 400, зг. Рахунка 3469/0152620116 від 04.06.2021 року від [PERSON] в т.ч. з ПДВ-415 000,00 грн. Підпунктом 1.2.1. Кредитного договору встановлено, що кредит надається з 04.06.2021 року по 02.06.2028 року. Підпунктами 1.3.1. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 5,09% річних та є фіксованою. Відповідно до підп. 4.1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується відкрити Позичальнику рахунок з обліку кредиту ІВАN [NUMBER] та рахунок ІВАN [NUMBER] для внесення періодичних платежів, дострокового погашення заборгованості по кредиту та всіх комісій, передбачених цим Договором. Вказало, що факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 2 490 000,00 грн. підтверджується випискою/особовий рахунок з 04/06/2021 по 28/12/2022 та меморіальним ордером № ТR.139175 від 04.06.2021 року, що свідчить про те, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, визначені п. 1.1. та п.п. 4.1.1. даного договору. Зазначило, що відповідно п.п. 4.3.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у п. 1.1. цього Договору цілі. Повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані комісії (якщо буде мати місце), нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього Договору. Згідно п. 3.1. Кредитного договору Позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку № 2 до цього Договору, та сплату процентів за користування кредитними коштами (надалі - кредитна заборгованість) шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 35 689,00 грн. (надалі - періодичний платіж) (крім першого та останнього платежів), щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця (надалі - строк сплати періодичного платежу), шляхом внесення/перерахування коштів (у т.ч., що надійшли шляхом договірного списання) на рахунок ІВАN [NUMBER] (надалі- Рахунок кредиту), відкритий в АБ «Укргазбанк». Сплата періодичного платежу оформлюється єдиним платіжним документом, в якому не відокремлюються суми, що припадають на погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору перший платіж сплачується Позичальником з 1-го по 10-е число місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі нарахованих процентів за користування кредитними коштами з 1-го дня користування кредитними коштами по останній календарний день цього ж місяця. Останній платіж визначається, як залишок заборгованості на перше число останнього місяця користування кредитними коштами, нараховані проценти за користування кредитними коштами в останньому та передостанньому місяці, та комісія за управління коштами в частиш обслуговування кредитної заборгованості, нараховано у місяці, що передує останньому місяцю користування кредитом (за наявності), та сплачується Позичальником у день закінчення терміну, на який надано кредит (у відповідності з п. 1.2. цього Договору), або у день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту. Якщо останній день строку сплати періодичного платежу припадає на вихідний або святковий день, то сплата періодичного платежу здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню. Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору сторони погоджуються, що зобов`язання по частковому поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами є виконаними Позичальником належним чином у разі зарахування на Рахунок кредиту суми періодичного платежу у розмірі, у строїш та у порядку згідно цього Договору, за умови відсутності на момент зарахування періодичного платежу простроченої заборгованості Позичальника за цим Договором та порушення будь-якого або декількох зобов`язань, встановлених п.п. 4.3.6.-4.3.9. цього Договору. Пунктом 3.8. Кредитного договору передбачено, що у разі порушення встановлених цим Договором порядку та строків сплати періодичних платежів, суми не погашених у строк платежів (або їх частини), а також суми не погашених у строк комісій визнаються простроченими та наступного банківського дня переносяться Банком на рахунки простроченої заборгованості. Вказало, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів та суми кредиту належним чином не виконує. Станом на 28.12.2022 року погашення кредиту та процентів здійснювалось з порушенням встановлених кредитним договором строків. Заборгованість по прострочених процентах становить 78 471,76 грн. та прострочена заборгованість по кредиту становить 185 599,92 грн. Враховуючи те, що позичальник порушує строки повернення кредиту та процентів, що встановлені кредитним договором, банк вимагає погашення заборгованості станом на 28.12.2022 року за кредитом та процентами, а також дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів, нарахованих згідно з умовами кредитного договору, а саме: - 2 125 948,80 грн. - заборгованість по кредиту строкова; - 185 599,92 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; - 9 151,16 грн. - заборгованість по процентах поточна; - 78 471,76 грн. - заборгованість по процентах прострочена. Крім того, вказало, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, позичальником та [PERSON] було укладено Договір поруки № 36-К/21-VІР-Р від 04.06.2021 року. Зазначило також, що на адресу [PERSON] та [PERSON] банком були направлені листи-вимоги з вих. № 129/23685/2022 від 06.10.2022 року та № 126/28773/2022 від 17.11.2022 року відповідно про повернення кредиту та відсотків за користування ним, які були залишені відповідачами без належного реагування. Тому, з урахуванням наведеного, просило задовольнити позов та з урахуванням заявами про збільшення позовних вимог від 03.07.2023 року остаточного просило стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором № 36-К/21-VIP від 04.06.2021 року в сумі 2 407 995,99 грн., з яких: 2 311 548,72 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; 96 447,27 грн. - заборгованість по процентах прострочена (т. 1 а.с. 1-5, 126-127). У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання у справі (т. 1 а.с. 39-40). 24 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Тарана О.В., в якому останній проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Свою позицію мотивував ненаданням банком доказів надання кредиту [PERSON] , передчасністю вимог банку до нього про дострокове повернення усієї суми боргу, оскільки банк був зобов`язаний не чекати пропуску місячного строку несплати відповідної частини кредиту [PERSON] , а спочатку повідомити його про існування у [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а також недобросовісністю банку та зловживанням ним правами кредитора (т. 1 а.с. 72-81). 09.05.2023 року на електронну пошту суду від представника позивача - Футорян С. М. надійшла відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Тарана О.В., в якій представник банку проти доводів сторони відповідача заперечив, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність, вказав про порушення позивачем [PERSON] умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (т. 1 а.с. 87-90, 94-97). 30.06.2023 року через електронну пошту суду представником відповідача [PERSON] - адвокатом Тараном О.В. подано заперечення проти відповіді позивача на відзив, в яких останній підтримав доводи відзиву, просив у задоволенні позовних вимог набку відмовити (т. 1 а.с. 119-123). 09.10.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Філіна Е.В., в якому останній проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Свою позицію мотивував ненаданням банком доказів надання кредиту [PERSON] , передчасністю вимог банку до нього про дострокове повернення усієї суми боргу, оскільки неотриманням письмової вимоги банку, а також недобросовісністю банку та зловживанням ним правами кредитора (т. 1 а.с. 202-207). 09.10.2023 року до суду від представника позивача - Футорян С. М. надійшла відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Філіна Е.В., в якій представник банку проти доводів сторони відповідача заперечив, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність, вказав про порушення позивачем [PERSON] умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (т. 1 а.с. 217-220). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті (т. 2 а.с. 20). 15.02.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Філін Е.В. надійшла заява, підписана електронним цифровим підписом, про визнання позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Таран О.В. в судовому засідання проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, виходячи з обставин, викладених ним у заявах по суті спору. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Філін Е.В. підтримав свою заяву про визнання позовних вимог. Суд, заслухавши представників сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 04.06.2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 36-К/21-VIP (т. 1 а.с. 12-18, 20). Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, у сумі 2 490 000,00 грн. на придбання автомобіля марки Mercedes-Benz моделі GLS 400 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надається Банком Позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Філія «АВТОМОБІЛЬНИЙ ЦЕНТР КИЇВ» АТ «Українська автомобільна корпорація» ІВАN [NUMBER] , відкритий в АТ «Райффайзен банк АВАЛЬ» м. Київ, ЄДРПОУ 25745327, з призначенням платежу оплата за а/м Mercedes-Benz GLS 400, зг. Рахунка 3469/0152620116 від 04.06.2021 року від [PERSON] в т.ч. з ПДВ-415 000,00 грн. Підпунктом 1.2.1. Кредитного договору встановлено, що кредит надається з 04.06.2021 року по 02.06.2028 року. Підпунктами 1.3.1. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 5,09% річних та є фіксованою. Відповідно до підп. 4.1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується відкрити Позичальнику рахунок з обліку кредиту ІВАN [NUMBER] та рахунок ІВАN [NUMBER] для внесення періодичних платежів, дострокового погашення заборгованості по кредиту та всіх комісій, передбачених цим Договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, позичальником та [PERSON] було укладено Договір поруки № 36-К/21-VІР-Р від 04.06.2021 року (т. 1 а.с. 21-23). Згідно п. 1.1. договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 36-К/21-VIP від 04.06.2021 року. Згідно виписки/особовий рахунок з 04/06/2021 по 28/12/2022 та меморіального ордеру № ТR.139175 від 04.06.2021 року, 04.06.2021 року з рахунку ІВАN [NUMBER] на поточний рахунок Філія «АВТОМОБІЛЬНИЙ ЦЕНТР КИЇВ» АТ «Українська автомобільна корпорація» ІВАN [NUMBER] , відкритий в АТ «Райффайзен банк АВАЛЬ» м. Київ, ЄДРПОУ 25745327, з призначенням платежу: КД № 36-К/21- VIP від 04/06/2021 оплата за а/м Mercedes-Benz GLS 400, зг. рахунка 3469/0152620116 від 04.06.2021 року від [PERSON] в т.ч. з ПДВ-415 000,00 грн., банком перераховано 2 490 000,00 грн. (т. 1 а.с. 7-11, 130130-168). На адресу відповідача [PERSON] позивачем направлена лист-вимога з вих. № 129/23685/2022 від 06.10.2022 року про повернення кредиту та відсотків за користування ним станом на 11.09.2022 року в сумі 2 364 215,75 грн. Останній повернутий на адресу банку із приміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 23-25). 18.11.2022 року на адресу поручителя [PERSON] направлена лист-вимога з вих. № 129/28773/2022 ід 17.11.2022 року про повернення кредиту та відсотків за користування ним станом на 11.09.2022 року в сумі 2 364 215,75 грн. Останній отримано відповідачем 26.11.2022 року (т. 1 а.с. 26-28). Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.06.2023 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 2 407 995,99 грн., з яких: 2 311 548,72 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; 96 447,27 грн. - заборгованість по процентах прострочена (т. 1 а.с. 129). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Презумпція правомірності кредитного договору № 36-К/21-VIP від 04.06.2021 року та договору поруки № 36-К/21-VІР-Р від 04.06.2021 року відповідачами не спростована. В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Договір є основною підставою виникнення зобов`язально-правових відносин (зобов`язань), що встановлює певні суб`єктивні права i суб`єктивні обов`язки для сторін, які його уклали. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ст. 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що з огляду на невиконання позичальником умов кредитного договору банк у визначеному кредитним договором порядку достроково, до настання строку повернення кредиту, звернувся до позичальника з вимогою про повернення кредиту (включно з основною сумою боргу, нарахованими процентами за користування кредитом). Із такою ж вимогою відповідно до умов договору поруки банк звернувся до поручителя. Ні позичальник, ні поручитель вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за його користування не виконали, тому банк звернувся до суду з позовом про стягнення як із позичальника, так і з поручителя заборгованості за кредитним договором. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати кредитних коштів та відсутності заборгованості перед позивачем по їх погашенню. Контррозрахунок також не наданий. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, відповідачами не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх доводів. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи положення зазначеного законодавства, а також умови договору поруки від 04.06.2021 року укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] позовні вимоги банку до поручителя як солідарного боржника за зобов`язаннями [PERSON] суд також вважає обґрунтованими, і такими, які підлягають задоволенню. Тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, враховуючи, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість, яка позичальником добровільно не сплачується, приймаючи до уваги те, що відповідачами не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, зважаючи на те, щоодностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 407 995,99 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved