Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з Відповідачкою, від якого мають доньку [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом з Позивачем в м. Глухові та знаходиться на його повному утриманні. В 2023 році його дружина покинула сім`ю та виїхала на постійне місце проживання до Німеччини і повертатися не збирається. Донька залишилась проживати з ним та повністю перебуває на його утримання. Згодом між сторонами виникав спір з приводу місця проживання доньки. Позивач повністю займається вихованням та навчанням доньки, забезпечує витрати на неї, в той час як Відповідачка не цікавиться життям доньки, проте при спілкуванні заявляла про бажання забрати доньку до Німеччини, але жодних дій до цього не вчиняла. Він же має окреме житло, постійний заробіток, а тому має можливість забезпечувати доньку, а тому для повноцінного представлення інтересів доньки просить суд визначити місце проживання доньки з ним. Ухвалою суду від 10 січня 2024 року було відкрито провадження у справі. 23.01.2024 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Не погоджуючись з позовними вимогами Відповідачка у відзиві на позовну заяву зазначила, що вона завжди приймала участь у вихованні своєї доньки, її розвитку та піклувалася її здоров`ям. Після повномасштабного вторгнення рф, дійсно виїхала на постійне місце проживання до Німеччини де отримала тимчасовий захист і там залишається. В подальшому планує забрати доньку до себе, оскільки вважає, що дитина повинна проживати з матір`ю де вона зможе надати їй нормальні умови для її духовного та фізичного розвитку. В задоволенні позову просить відмовити та проводити слухання справи без її участі. Від Позивача надійшла заява про слухання справи без його участі та підтримання позовних вимог. Від доньки [PERSON] надійшла заява, в якій остання зазначила про своє бажання проживати разом з батьком у місті Глухові та не бажання виїжджати до матері в Німеччину. Представник третьої особи - виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області, як орган опіки та піклування надав заяву про проведення судового засідання без його участі та повну підтримку позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що з 10 серпня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області 01 лютого 2024 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами їх неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем по справі [PERSON] , що не заперечується сторонами. Позивач з донькою проживає в окремому будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому створені всі умови для проживання, навчання та відпочинку дитини, має постійний стабільний дохід. Як було встановлено судом та не оспорюється сторонами, на даний час [PERSON] перебуває у Федеративній Республіці Німеччина, де отримала тимчасовий захист (а.с. 14) на даний час не працевлаштована, розмір доходу судом не встановлено. Фактів аморальної поведінки а ні позивача, а ні відповідачки судом не встановлено. За довідкою від 13.12.2023 № 370/01-16 виданою Службою у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області за результатами обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , свідчень сусідів та голови квартального комітету № 16 встановлено, що громадянка [PERSON] , мати дитини, з квітня 2023 року з сім`єю не проживає, спільного господарства не веде, дитину не відвідує, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Органи опіки і піклування у своєму висновку рекомендують визначити постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Проживання дитини разом з батьком відповідатиме її інтересам, оскільки він займається її вихованням, піклується про неї, має всі необхідні умови для її проживання та нормального розвитку. Вказаний висновок є достатньо обґрунтованим, обставини, викладені у ньому підтверджені належними доказами та не суперечать інтересам дитини, тому суд враховує його при вирішені спору у частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша, друга статті 161 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Думка дитини [PERSON] викладена у її заяві та зводиться до того, що вона бажає проживати з батьком, з яким у неї гарні відносини, при цьому вона не бажає проживати з матір`ю. Таким чином, враховуючи належні матеріально-побутові умови у батька для проживання і виховання доньки, їх спільне постійне безперервне проживання разом, особисту прихильність дитини до батька, їх взаєморозуміння, а також відсутність доказів про можливість матері забезпечити нормальні умови проживання дитини з нею, суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] саме із батьком, оскільки це насамперед буде відповідати інтересам дитини. При цьому, суд зазначає, що мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок спілкуватися з донькою, піклуватися про її здоров`я, стан її розвитку, незалежно від того з ким вона буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме 1073,60 грн. понесених позивачем витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved