Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Згідно з поданою заявою заявлено вимогу про видачу обмежувального припису, відносно [PERSON] . Подана заява обґрунтована тим, що з 2008 р. по 31.10.2023 р. вона та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та є батьками двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2017 р. по 2021 р. родина проживала за адресою: [ADDRESS] , з 2021 р. до цього часу за адресою: [ADDRESS] . З червня 2023 р. відносини між чоловіком та жінкою погіршилися через небажання [PERSON] працювати та іншим чином допомагати жінці, що в кінцевому результаті це призвело до постійних сварок та фактичного припинення шлюбних відносин. 31 жовтня 2023 року після чергової сварки [PERSON] зібрав свої речі та пішов із дому, та саме з цього часу [PERSON] почав систематично вчиняти стосовно заявника домашнє насильство, яке проявлялося у здійсненні психологічного тиску, висловлюванні погроз фізичною розправою, образ із використанням нецензурної лайки, безпідставного, постійного контролю та стеження, за що неодноразово притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Заявник також вказує, що переслідування продовжуються, [PERSON] постійно телефонує та вимагає звіту, постійно надсилає sms - повідомлення, в яких містяться погрози. В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заяву повністю. Заінтересована особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та є батьками двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9-10). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2024 р. у справі № 199/783/24 (3/199/543/24) [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 172- 2 КУпАП за наступних обставин: 21.01.2024 об 11:00 годині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство по відношенню своєї співмешканки [PERSON] , а саме: висловлювався грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкоду психічному здоров`ю потерпілої ([INFO] ). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2024 р. у справі №199/1265/24 (3/199/762/24) [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 172- 2 КУпАП за наступних обставин: 11.02.2024 р. о 10:00 год. за адресою [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме: виражався в її бік нецензурною лайкою, чим спричинив сильне душевне хвилювання (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117133596). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2024 р. у справі № 199/1267/24 (3/199/764/24) на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення; протокол був складений за заявою [PERSON] про те, що 11.02.2024 року о 10:00 год., в [ADDRESS] , [PERSON] вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до свого співмешканця [PERSON] , а саме: намагається вижити його з місця спільного мешкання, принижує його честь та гідність тим, що звинувачує начебто він не заробляє гроші, сидить в неї на шиї, тим самим збентежила [PERSON] ([INFO] ). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2024 р. у справі №199/1351/24 (3/199/816/24) [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 172- 2 КУпАП за наступних обставин: 23 січня 2024 року близько 22 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , та мав словесний контакт з [PERSON] , з якою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, чим порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 167149 від 21 січня 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116724377). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2024 р. у справі 199/1350/24 (3/199/815/24) [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 172- 2 КУпАП за наступних обставин: 27 січня 2024 року близько 08 год. 30 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство по відношенню до [PERSON] , з якою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ([INFO] ). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2024 р. у справі № 199/1656/24 (3/199/953/24) [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 172- 2 КУпАП за наступних обставин: [PERSON] 12.02.2024 року близько 12-40 години, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , відносно своєї співмешканки [PERSON] вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, хапав за руки, штовхав та вдарив ліктем по потилиці, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117464497). Суду наданий відеозапис подій 19.02.2024 р. та 24.02.2024 р. за місцем роботи заявника, коли [PERSON] штовхає [PERSON] ; відео не містить звук. Суду надано sms-листування у месенджері, зміст якого переважно складають грубі висловлювання абонента з номером [NUMBER] на адресу [PERSON] , ревність тощо (а.с. 15-17). Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви повністю, виходячи з наступного. Згідно з ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст. 83 ЦПК України що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні доказами; висновки експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 3 статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. У відповідності до вимог ст.ст. 3, 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа в якості доказу не може заперечуватися виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватись виключно на підставі того, що він має електронну форму. На підставі відеозапису подій, які, за повідомленням заявника, відбувалися за місцем роботи заявника 19.02.2024 р. та 24.02.2024 р. судом встановлена слушність доводів заявника. Щодо листування у месенджері (а.с. 15-17), то роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) у розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Втім, з урахуванням конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку про те, що відповідне електронне листування дає змогу встановити його учасників (заявник та заінтересована особа) та підтверджує доводи заявника щодо погроз з боку заінтересованої особи, наявності між учасниками даної справи відповідних відносин, коли [PERSON] стежить за [PERSON] , у тому числі за перебуванням нею у мобільних мережах, ревнує жінку, погрожує тощо. На підставі вищевикладеного, суд приймає таке листування як доказ і в такому разі оцінює його сукупно з іншими доказами у справі: постановами суддів у справах по КУпАП. Приймаючи до уваги письмові та інші докази, надані заявницею, суд бере до уваги, що у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення відносно неї [PERSON] психологічного насильства та фізичного насильства щодо заявниці. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Враховуючи надані заявницею докази, та встановлені на їх підставі судом обставини, вочевидь, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви. Судом встановлено, що відносини учасників цієї справи не покращились, про що свідчить звернення заявника до суду із даною заявою в порядку іншого судочинства. Суд, доходячи такого висновку, керується тим, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього психологічного та фізичного насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявника необхідно застосувати обмежувальний припис. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства суд при оцінці даного питання повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Оскільки насильство в сім`ї виступає протиправним діянням, що ґрунтується на гендерних стереотипах, традиційному розподілі соціальних ролей в сімейній сфері, отже не може розглядатися судами як гендерно-нейтральна проблема. Насильство в сім`ї не може розглядатися як питання приватного характеру, заборона на втручання в яке забезпечене правом на приватність (правом га таємницю особистого чи сімейного життя). Сімейне насильство вимагає активного втручання з боку держави та суспільства, оскільки охорона сім`ї передбачає захист усіх її членів від будь-яких форм насильницької поведінки, незалежно від релігійних або культурних звичаїв, які домінують в певній місцевості або серед певної спільноти. Суд, як і усі органи, задіяні в системі попередження, має вживати всі можливі та доступні заходи в межах їх компетенції, з метою попередження вчинення актів домашнього насильства у майбутньому, а також не допустити повторну ревіктимизацію жертв насильства в сім`ї. У справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v.Turkey (скарга N33401/02) ЄСПЛ дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність проблеми домашнього насильства, а також проблем, які виникають через латентність та нереагування на це правопорушення з боку уповноважених державних органів. В рішенні ЄСПЛ підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, а питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш ефективним є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. ЄСПЛ визнав, що домашнє насильство було визнане жорстоким поводженням, нелюдським чи таким, що принижує гідність поводження, тобто порушенням статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виходячи з пріоритету прав жертв насилля в сім`ї на життя, здоров`я, захист честі та гідності, безпеку, права не піддаватися тортурам з мовчазної згоди держави перед правом власності кривдника на майно (спільне житло), враховуючи, що систематичне вчинення насильства у сім`ї щодо жінкивважається вагомою підставою для обмеження кривдника його прав щодо жінки(права спілкування, проживання, листування), для суду наявні підстави для задоволення заяви [PERSON] повністю. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved