Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначає, що в 1991 році [PERSON] , як члену колгоспу імені Димитрова Компаніївського району Кіровоградської області, надано для проживання житловий будинок з подальшим його викупом. Позивач сплатив колгоспу грошові кошти за будинок в сумі 5000 грн. та 2815 грн та фактично став власником житла, де проживає по теперішній час, добросовісно безперервно володіє ним, відкрито користується. Однак право власності на будинок не зареєстровано та на нього відсутні правовстановлюючі документи, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника Компаніївської селищної ради Кіровоградської області та визнання позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч.ч. 3, 4 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.\~206\~ЦК України визначено що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що з 1991 року за [PERSON] обліковується житловий будинок [ADDRESS] . Біля житлового будинку земельна ділянка розміром 0,88 га передана в користування [PERSON] (а.с.30). Згідно довідки Нечаївського старостинського округу Кропивницького району Кіровоградської області від 01.12.2023 позивач [PERSON] з 1991 року по теперішінй час проживає в будинку [ADDRESS] (а.с.31), що свідчить про безперервне та відкрите володіння нерухомим майном (житловим будинком) більше 10 років. Позивач сплатив за будинок 31.12.1991 кошти в сумі 5000 грн, 04.03.1992 кошти в сумі 2815 грн (а.с.16,23). Відповідно до довідки № 105 від 01.12.2023 року Нечаївського старостинського округу Кропивницького району Кіровоградської області, рішенням другої сесії Гарманівської сільської ради від 19.11.2015 року про перейменування вулиць назву вул. Радянська змінено на [ADDRESS] (а.с.29). Згідно відповіді Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Кіровоградської обласної ради право власності на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано, інвентаризаційна справа за вказаною адресою по архіву ОКП КООБТІ не значиться (а.с.28). Також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо вищевказаного будинку також відсутні (а.с.17,18). Позивачем було виготовлено технічний паспорт на зазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с.46-51). Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 328ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Пунктом 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК визначено, що правила статті 344\~ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володів нерухомим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком [ADDRESS] , суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати право власності за набувальною давністю. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, позивач у своїй заяві просив судові витрати покласти на нього. Враховуючи позицію позивача в частині розподілу судових витрат, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved