Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

24.01.2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтувала тим, що 05 лютого 1990 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований в Примерії села Хиржаука, Каларашського району, Республіка Молдова, актовий запис про шлюб № 2. Спільних неповнолітніх дітей вони не мають. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинили з 20 жовтня 2016 року. Стали проживати окремо, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливими. Просить шлюб укладений з відповідачем розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою суду від 26.01.2024 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, просить шлюб з [PERSON] розірвати. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 1990 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований в Примерії села Хиржаука, Каларашського району, Республіка Молдова, актовий запис про шлюб № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинилися, сторони проживають окремо, спільний побут не ведуть. 24 лютого 1995 року набув чинності Договір між Україною та Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини в цивільних і кримінальних справах. Відповідно до ст.15 Договору документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Позивачка та відповідач є громадянами України та мають на території України зареєстроване місце проживання. За таких обставин до припинення шлюбу має застосовуватись право України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що шлюбні відносини сторони фактично припинили та поновлювати не бажають, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню, а позовна заява задоволенню. В судовому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна та місця проживання дитини, оскільки сторони таких вимог не заявляли. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй заяві позивач просила й надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Згідно з вимогами ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті та з врахуванням того, що позивач просила в позовній заяві не стягнувати з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1073 гривні 60 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved