Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У жовтні 2023 року за підсудністю з Залізничного районного суду м. Львова до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 04.02.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 3615440, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 15 000 грн строком на 30 днів до 06.03.2021 зі сплатою відсотків, який підписано електронним підписом. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 13.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №13/09/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. 17.08.2023 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №17-08/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 15000 грн.\~тіло кредиту, 33900 грн.\~нараховані проценти, а всього 48900 грн. У зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 48900 грн, інфляційні втрати 16968,30 грн, три відсотки річних 3259,55 грн та понесені судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач,\~будучи повідомленим\~про час\~і місце\~судового розгляду\~шляхом направлення\~судової повістки\~на електронну\~адресу,\~надану відповідачем\~при укладенні\~кредитного договору,\~в судове\~засідання двічі\~не з`явився,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~заяв про\~перенесення судового\~розгляду не\~надав. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку зазначеним, суд, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 04.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний договір №3615440 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору сума кредиту складає 15000 грн, строк кредиту 30днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав кредит у розмірі 15000 грн. 13.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №13/09/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором №3615440. 17.08.2023 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №17-08/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором №3615440. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №№17-08/23-Ф від 17.08.2023 року заборгованість [PERSON] за договором № 3615440 становить: залишок за основним зобов`язанням ( тіло кредиту)\~15000 грн, залишок по відсотках 33900 грн., загальна сума заборгованості 48900 грн. В позові ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з відповідача на свою користь 48900 грн. суму заборгованості по кредиту, інфляційні втрати 16968,30 грн, три відсотки річних 3259,55 грн, а також судові витрати, з яких 2147,20 грн. судовий збір та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не оспорюється. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.3 ст.11ЗаконуУкраїни«Про електроннукомерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч.6 ст.11ЗаконуУкраїни «Про електроннукомерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст.12ЗаконуУкраїни«Про електроннукомерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно дост. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідност. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти. У порушення умов кредитно договору свої зобов`язання відповідач [PERSON] своєчасно не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку необхідно стягнути з відповідача. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. Сума заборгованості 48900 грн., інфляційні втрати - 21625,04 грн. три відсотки річних - 4097,75 грн, підлягають стягненню з відповідача. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2147,20 грн. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було зазначено про наявність витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 10.07.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклало з адвокатом Столітнім М.М. договір про надання правової допомоги №10/07-2023. Відповідно до звіту про надання правової допомоги від 10.07.2023 вартість послуг адвоката складає 10 000 грн. 00 коп. Також надана платіжна інструкція № 574 від 24.08.2023 про прийняття від ТОВ «ФК\~«Фінтраст Україна»\~ коштів на суму 10000 грн. Заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу, відповідачем не подана. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що такі витрати підтверджені належними доказами та клопотання про їх зменшення не подано іншою стороною. Тому відсутні передбачені\~ст. 137 ЦПК України\~підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, що становить 10 000,00 грн.

Outcome: approved