Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Керівник Ужгородської окружної прокуратури Ю. Домніцький звернувся до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі позивача - Ужгородської міської ради до відповідача [PERSON] , за якою просить суд: стягнути з [PERSON] (код [NUMBER] ) на користь Ужгородської міської ради (код 33868924, рахунок № [NUMBER] відкритий в ГУ ДКСУ) кошти у сумі 261 576 грн. В обґрунтування позову прокурор зазначив наступне. У 2018 році [PERSON] на власній земельній ділянці за кадастровим номером 2110100000:24:001:0510 по [ADDRESS] , збудовано житловий будинок загальною площею 1660,29 кв. м, який на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 141181621335 від 11.06.2018 введено в експлуатацію. За даними вказаної декларації вбачається, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 7\~171 200 грн. У подальшому на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 141182640707 від 21.09.2018 горище вказаного житлового будинку зареєстровано внаслідок реконструкції під 7 окремих квартир, вже з визначенням нової адреси по [ADDRESS] . За даними вищенаведеної декларації вбачається, що кошторисна вартість реконструкції за затвердженою проектною документацією становить 1\~548 000 грн. Відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми. Таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Рішенням Ужгородської міської ради від 03.06.2011 за №170, із внесеними змінами на підставі рішення Ужгородської міської ради від 28.02.2017 за № 606, затверджено Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Пунктом 3.1 Положення визначено граничний розмір пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб - замовників будівництва, що становить 3% загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування - для багатоквартирних житлових будинків, індивідуальних житлових будинків загальною площею більше 300 квадратних метрів, квартир влаштованих в об`ємах горищ існуючих будинків та реконструйованих з нежитлових приміщень. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/109-22/4986-БТ від 23.06.2022, проведеної у рамках кримінального провадження № 32021070000000015 від 17.06.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 192 та ч. 1 ст. 209 КК України, обвинувальний акт у якому стосовно [PERSON] скеровано до суду, збудована і введена [PERSON] в експлуатацію будівля по [ADDRESS] (якій в подальшому присвоєно адресу: [ADDRESS] ) спроектована і збудована як багатоквартирний жилий будинок та відповідає коду Державного класифікатору будівель і споруд №1122 - «Будинки з трьома і більше квартирами». В обґрунтування розрахунку суми пайового внеску прокурор зазначив, що: за декларацією № ЗК 141181621335 із кошторисною вартістю за затвердженою документацією 7 171 200,00 грн. становить 7 171 200,00 *3% = 215 136,00 гривень; за декларацією № 141182640707 із кошторисною вартістю за затвердженою документацією 1 548 000,00 грн. становить 1 548 000,00 *3% = 46 440,00 гривень. Виходячи з наведеного, з урахуванням рішення Ужгородської міської ради від 03.06.2011 за №170, із внесеними змінами на підставі рішення Ужгородської міської ради від 28.02.2017 за № 606, загальна сума пайового внеску, що підлягала сплаті, становить 261 576,00 грн. (Сума пайових внесків: 215 136,00 + 46 440,00 = 261 576, 00 гривень). Натомість згідно з отриманою інформацією Ужгородської міської ради від 08.07.2022 вбачається, що договір про пайову участь замовника у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста за будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , не укладався. Крім того, згідно з випискою з рахунку Ужгородської міської ради, відкритому в УДКСУ у м. Ужгород по ККДБ 2417000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту» за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 вбачається, що кошти у вигляді пайової участі від [PERSON] (вказані у ним декларації у сумі 179280 грн) не надходили. Сума пайового внеску у розмірі 261576 грн, що не сплачена до міського бюджету, підтверджується висновком судово економічної експертизи від 15.08.2022 № СЕ-19/107-22/7095-ЕК, проведеної також у рамках вищевказаного кримінального провадження. Отже, у зв`язку з порушенням замовником будівництва зобов`язання про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та сплати пайового внеску в Ужгородської міської ради виникає право вимагати стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України. За ухвалою від 10.04.2023 року судом було відкрите провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26.04.2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, за яким він просить суд: - витребувати у Позивача оригінали наявних у нього документів вказаних у додатках до позову; - застосувати до позовних вимог Ужгородської окружної прокуратури про стягнення коштів за несплату пайового внеску у розвиток інфраструктури міста у розмірі 261 576, 00 грн. строк позовної давності; - у задоволенні позовних вимог Ужгородської окружної прокуратури про стягнення коштів за несплату пайового внеску у розвиток інфраструктури міста у розмірі 261 576, 00 грн. - відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Позивач взагалі не звернув уваги на те, що 17 жовтня 2019 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-ІХ, статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено. Положення про порядок залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста м. Ужгород, затверджений рішенням Ужгородської міської ради від 03.06.2011 року № 170, прийняте на виконання Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а отже, оскільки положення статті 40 виключено, то стягнення коштів лише на підставі вказаного Положення, є безпідставним. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду по справі № 726/2395/19-ц від 02.06.2021 р. Позивач надає до позову висновок експерта №СЕ-19/109-22/4986-БТ від 23.06.2022 р. відповідно до якого вказується, що у відповідності до законодавства України та Державних будівельних норм, при здійсненні підготовки до будівництва та безпосередньо будівництва будівлі за адресою [ADDRESS] (якій в подальшому було присвоєно адресу [ADDRESS] ) процедура не дотримана. Проте, даний доводи спростовуються висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] по кримінальному провадженню № 3202107000000015 за клопотанням адвоката Шерегі Віктора Миколайовича встановлено, згідно якого: - При здійсненні підготовки до будівництва та безпосереднього будівництва будівлі і за адресою: [ADDRESS] (якій в подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] ), у відповідності до законодавства України та Державних будівельних норм, була дотримана процедура у відповідності до законодавства України та Державних будівельних норм України. Також не було виявлено порушень вимог законодавства України та Державних будівельних норм України при проведенні робіт з реконструкції вказаного об`єкту, що проводилась після його прийняття належним чином в експлуатацію, та при прийнятті в експлуатацію після завершення. - Будівля, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] (якій в подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] ) станом на час оформлення дозвільних документів на його будівництво та прийняття в експлуатацію після завершення будівництва згідно Л К 018-2000 «Державний класифікатор будівель та споруд» слід було віднести до підкласу 1110.3 «Будинки садибного типу», а станом на час оформлення дозвільних документів на реконструкцію горища та прийняття в експлуатацію після завершення такої реконструкції - до підкласу 1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови». Таким чином, відповідач вважає, що даною експертизою встановлено, що будівля до реконструкції відносилася до садибної з кодом 1110.3, який не є багатоквартирним чи індивідуальним у розумінні Положення про порядок залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста м. Ужгород, затверджений рішенням Ужгородської міської ради від 03.06.2011 року № 170, а тому щодо нього не було необхідності укладання договору про пайову участь. Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) щодо будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:24:001:0510 зареєстрована Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради 11.06.2018 р. Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) щодо реконструкції горища власного житлового будинку під 7 квартир по [ADDRESS] , зареєстрована Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради 21.09.2018 р. Отже, враховуючи те, що декларацію про готовність об`єкта до експлуатації відповідач подав до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради 11.06.2018 р. та 21.09.2018 р. відповідно, а звернення до суду з цим позовом відбулося лише у 23.03.2023 року, відповідач вважає, що необхідно застосувати загальний строк позовної давності до вимог стягнення грошових коштів. В судовому засіданні 11.03.2024 року судом було протокольно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування у Позивача оригіналів наявних у нього документів вказаних у додатках до позову, оскільки зазначене клопотання взагалі не обґрунтоване відповідачем нормативно та документально у вищезазначеному відзиві на позов, відповідачем не зазначено про те, що він ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, у суду такі сумніви не виникли, а тому суд не вбачає підстав у відповідності до ч. 6 ст. 95 ЦПК України задля витребувати у відповідної особи оригіналів письмових доказів. Суд також прийняв до уваги той факт, що частина із доказів доданих до позовної заяви були створені безпосередньо відповідачем, тому у нього наявні оригінали цих доказів, а частина із цих доказів у оригіналах відкривалася відповідачу у порядку ст. 290 КПК України в межах кримінального провадження 3202107000000015. 12.05.2023 року до суду від Ужгородської окружної прокуратури надійшла письмова відповідь на відзив відповідача, за яким вона просить суд доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві відхилити, а вказаний позов задоволити в повному обсязі з огляду на наступне. Щодо доводів відповідача про те, що Законом України від 20.09.2019 № 132-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» з 01.01.2020 виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Необхідно зазначити, що вказане питання було предметом розгляду Великої Палати Верховного суду у справі № 643/21744/19 (постанова від 14.12.2021), за висновком якої: замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. За таких обставин у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування (пункти 67-73). Враховуючи, що спірний житловий будинок має площу понад 300 квадратних метрів, забудовник в будь-якому разі повинен був сплатити пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту в розмірі 3 % загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування. Враховуючи те, що спірний будок введено до експлуатації 11.06.2018 та після реконструкції 21.09.2018, окружна прокуратура звернулась до суду з позовною заявою в межах строку позовної давності, який з 02.04.2020 продовжено на строк дії введеного на всій території України карантину та з 17.03.2022 продовжено на строк дії воєнного стану. В судовому засіданні 11.03.2024 року прокурор підтримав свій позов та просив суд його задовольнити з підстав зазначених у ньому та письмовому відзиві на позов. Представник позивача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення від нього не надходило. Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, а саме з Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), поданої 18.06.2017 року [PERSON] до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ним було проведено будівництво індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , кадастровий номер 2110100000:24:001:0510, код об`єкту 1110.3 (будинки садибного типу), загальною площею 1\~660,29 м.кв., житловою площею 565,45 м.кв., нежитлова площа 1 094,84 м.кв., поверховість технічний + 4, вартістю 7\~171\~200,00 грн. У п. 22 цієї декларації зазначено, що кошти пайової участі у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідно до договору, укладеного 07.06.2018 року Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі голови Андріїва Б.Є. сплачено в повному обсязі 179\~280,00 грн., платіж № TS 208341 від 07.06.2018 року Приват Банк. Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), поданої 21.01.2018 року [PERSON] до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ним була проведена реконструкція горища власного житлового будинку під 7 окремих квартир по [ADDRESS] , код об`єкту 1122.1 (Будинки багатоквартирні масової забудови), загальною площею 426,09 м.кв., житловою площею 144,79 м.кв., нежитлова площа 281,3 м.кв., поверховість мансардний поверх існуючого будинку (п`ятий), вартістю 1\~548\~000,00 грн. У п. 22 цієї декларації також зазначено, що кошти пайової участі у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідно до договору, укладеного 19.09.2018 року з Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради сплачено в повному обсязі платіж № TS 228361 від 19.09.2018 року Приват Банк. Слід зазначити, що зазначені у деклараціях платіжні доручення № TS 208341 від 07.06.2018 року Приват Банк та № TS 228361 від 19.09.2018 року Приват Банк не були надані відповідачем суду, тому факт сплати внесків не підтверджений належними та допустимими доказами, натомість відповідач заперечив наявність обов`язку їх сплачувати та просив суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Суд приймає до уваги той факт, що згідно з випискою з рахунку Ужгородської міської ради, відкритому в УДКСУ у м. Ужгород по ККДБ 2417000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту» за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 вбачається, що кошти у вигляді пайової участі від [PERSON] (вказані у ним декларації у сумі 179 280 грн., а також по другій декларації) не надходили. Згідно з листом Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.12.2022 № 4200/03-18 вбачається, що договір про пайову участь замовника у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста за будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , не укладався. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/109-22/4986-БТ від 23.06.2022, проведеної у рамках кримінального провадження № 32021070000000015 від 17.06.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 192 та ч. 1 ст. 209 КК України, обвинувальний акт у якому стосовно [PERSON] скеровано до суду, збудована і введена [PERSON] в експлуатацію будівля по [ADDRESS] (якій в подальшому присвоєно адресу: [ADDRESS] ) спроектована і збудована як багатоквартирний жилий будинок та відповідає коду Державного класифікатору будівель і споруд № 1122 - «Будинки з трьома і більше квартирами». Згідно із Висновком судово економічної експертизи від 15.08.2022 № СЕ-19/107-22/7095-ЕК Закарпатського науково дослідного експертно криміналістичного центру також підтверджуються збитки, завдані місцевому бюджету спричинені несплатою у 2018 році громадянином [PERSON] пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту по об`єкту житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) на загальну суму 261\~576,00 грн. Відповідач, в обґрунтування своєї позиції, посилається на висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] , наданий у кримінальному провадженні № 3202107000000015 за клопотанням адвоката Шерегі Віктора Миколайовича, яким встановлено, що: При здійсненні підготовки до будівництва та безпосереднього будівництва будівлі за адресою: [ADDRESS] (якій в подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] ), у відповідності до законодавства України та Державних будівельних норм, була дотримана процедура у відповідності до законодавства України та Державних будівельних норм України. Також не було виявлено порушень вимог законодавства України та Державних будівельних норм України при проведенні робіт з реконструкції вказаного об`єкту, що проводилась після його прийняття належним чином в експлуатацію, та при прийнятті в експлуатацію після завершення. Разом з тим, слід зазначити, що мають місце неістотні недоліки при оформленні окремих документів, які ніяким чином не впливають на ідентифікацію об`єкта, його технічні, міцнісні та інші характеристики. Однак вимог законодавства України та Державних будівельних норм України при цьому порушено не було. Так, згідно з наданими для проведення даної судової експертизи документами відсоток забудови земельної ділянки, на якій збудовано будівлю за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] (якій в подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] ), становить 26 %, тоді як у відповідності з згідно із Містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки № 22 від 03.03.2017 р. та Змінами до них від 19.04.2017 р., такий показник було передбачено величиною 25 %. Відхилення між вказаними показниками становить 1 %. Така числова величина розбіжності (1 %) є незначною. При цьому слід зазначити, що встановлення граничної величини відсотка забудови земельної ділянки чинним на той час законодавством України та Державними будівельними нормами України передбачено не було. Такі обмеження на даний час передбачено ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Згідно з положеннями пункту 6.1.14 та Таблиці 6.2 цих норм при чотириповерховій забудові максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки становить 45 %. Тобто наявний згідно з представлених експерту документів показник забудови земельної ділянки величиною 26 % є значно меншим за регламентований на даний час максимально допустимий відсоток (45 %). Також має місце описка (технічна помилка) при оформленні Декларації про готовність до експлуатації від 11.06.2018 р., згідно з якою відбулося прийняття вказаного об`єкту в експлуатацію після завершення будівництва, та Декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 21.09.2018 р., згідно з якою відбулось прийняття вказаного об`єкту в експлуатацію після завершення робіт з реконструкції горища. У вказаних документах неправильно зазначено дату видачі Паспорта громадянина України [PERSON] , який є забудовником об`єкту. Зокрема, при означенні у вказаних документах чисел місяця та року видачі паспорту забудовника гр. [PERSON] цифри «6» та «7» були переставлені місцями: у позначенні місяця замість цифри «7» в Декларації про готовність до експлуатації зазначено цифру «6», а в позначенні року в цій же Декларації - замість цифри «6» зазначено цифру «7». Однак, така описка ніяким чином не впливає на готовність об`єкта в експлуатацію та технічні і інші характеристики об`єкта нерухомого майна, і у відповідності з положеннями абзацу другого пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № 461 може бути виправленою. В зв`язку з цим вказана описка є неістотною. Будівля, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] (якій в подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] ) станом на час оформлення дозвільних документів на його будівництво та прийняття в експлуатацію після завершення будівництва згідно ДК 018-2000 «Державний класифікатор будівель та споруд» слід було віднести до підкласу 1110.3 «Будинки садибного типу», а станом на час оформлення дозвільних документів на реконструкцію горища та прийняття в експлуатацію після завершення такої реконструкції - до підкласу 1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови». Такі ж самі підкласи по ДК 018-2000 «Державний класифікатор будівель та споруд» зазначено і у відповідних документах, що були оформлені відповідно для будівництва і реконструкції вказаного об`єкта та прийняття його в експлуатацію. Як зазначено у ч. 2, 3, 4, 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, яка діяла на час здійснення будівництва) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: об`єктів будь-якого\~призначення на\~замовлення державних\~органів або\~органів місцевого\~самоврядування за\~рахунок коштів\~державного або\~місцевих бюджетів; будівель\~навчальних закладів,\~закладів культури,\~фізичної культури\~і спорту,\~медичного і\~оздоровчого призначення; будинків\~житлового фонду\~соціального призначення\~та доступного\~житла; індивідуальних\~(садибних)\~житлових будинків,\~садових,\~дачних будинків\~загальною площею\~до 300\~квадратних метрів,\~господарських споруд,\~розташованих на\~відповідних земельних\~ділянках; об`єктів\~комплексної забудови\~територій,\~що здійснюється\~за результатами\~інвестиційних конкурсів\~або аукціонів; об`єктів\~будівництва за\~умови спорудження\~на цій\~земельній ділянці\~об`єктів соціальної\~інфраструктури; об`єктів,\~що споруджуються\~замість тих,\~що пошкоджені\~або зруйновані\~внаслідок надзвичайних\~ситуацій техногенного\~або природного\~характеру; об`єктів, передбачених\~Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу,\~за рахунок\~коштів інвесторів; об`єктів\~інженерної,\~транспортної інфраструктури,\~об`єктів енергетики,\~зв`язку та\~дорожнього господарства\~(крім\~об`єктів дорожнього\~сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми. Таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Разом з тим, 01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019, якими ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права. Стаття 40 вищевказаного Закону визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із ч. 2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. На виконання вищезазначених вимог закону, Рішенням Ужгородської міської ради від 03.06.2011 за №170, із внесеними змінами на підставі рішення Ужгородської міської ради від 28.02.2017 за № 606, затверджено Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Пунктом 3.1 Положення визначено граничний розмір пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб - замовників будівництва, що становить 3 % загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування - для багатоквартирних житлових будинків, індивідуальних житлових будинків загальною площею більше 300 квадратних метрів, квартир влаштованих в об`ємах горищ існуючих будинків та реконструйованих з нежитлових приміщень. У цій справі договори про пайову участь між відповідачем та позивачем не укладалися, всупереч відомостям, зазначеним відповідачем у Деклараціях про готовність об`єктів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 по справі № 339/3 88/16-ц та від 22.09.2021 по справі № 904/2258/20. Як зазначено у постанові Велика\~Палата Верховного Суду від 14\~грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) визнання судом укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє\~за\~відсутності на час розгляду справи норми\~статті 40\~Закону № 3038-VI, яка зобов`язувала\~замовника будівництва об`єкта укласти вказаний договір,\~суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. У зв`язку з порушенням замовником будівництва зобов`язання про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та сплати пайового внеску у позивача виникає право вимагати стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до\~поновлення порушеного\~права\~органу місцевого самоврядування. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що звернення до суду з вимогою про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним\~за встановлених судами фактичних обставин справи не є належним способом захисту права чи інтересу позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї\~глави застосовуються\~незалежно від\~того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; витребування\~майна власником\~із чужого\~незаконного володіння; повернення\~виконаного однією\~із сторін\~у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки спірний будок введено до експлуатації 11.06.2018 та після реконструкції 21.09.2018, а Ужгородська окружна прокуратура звернулась до суду із позовною заявою 23.03.2023 року в межах встановленого трирічного (загального) строку позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності був продовжений з 02.04.2020 на строк дії введеного на всій території України карантину та з 17.03.2022 зупинений на строк дії воєнного стану, відповідно до п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тобто не сплинув на час звернення до суду прокурора із цим позовом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що незважаючи на той факт, що договори про пайову участь між відповідачем та позивачем не укладалися, цей факт не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми. Таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію, проте не було виконане відповідачем, що підтверджується належними та допустимими доказами. Судом перевірений розрахунок прокурора сум внесків, які підлягають сплаті, який відповідає відомостям, зазначеним відповідачем у Деклараціях про готовність до експлуатації об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), підтверджений висновком експерта, та не оспорювався відповідачем, відтак позовні вимоги є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Витрати із сплати судового збору у розмірі 3\~923,64 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь Ужгородської окружної прокуратури у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved