Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

20 лютого 2024 року позивач через свого представника - адвоката Вельчеву Н.М. звернулася до Саратського районного суду Одеської області із позовною заявою до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтувала таким. [INFO] в м. Арциз Болградського району Одеської області померла [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно: земельну ділянку площею 2,29 га, кадастровий номер: 5124582300:01:001:0303, в межах території Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Саратського) району Одеської області, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] ; 1/118 частку земельної ділянки площею 82,659 га, кадастровий номер: 5124582300:01:002:0292 в межах території Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Саратського) району Одеської області; земельної ділянки площею 2,13 га, кадастровий номер: 5124582300:01:001:0533, в межах території Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Саратського) району Одеської області, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] ; 1/72 частку земельної ділянки площею 50,436 га, кадастровий номер: 5124582300:01:002:0302, в межах території Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Саратського) району Одеської області. 23 вересня 2020 року [PERSON] за життя склала заповіт, яким призначила спадкоємцем земельної ділянки площею 2,29 га та 1/118 частки земельної ділянки площею 82,659 га, позивачку у справі [PERSON] . Спадкоємцем земельної ділянки площею 2,13 га та 1/72 частки земельної ділянки площею 50,436 га є відповідач у справі [PERSON] 02 лютого 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та цього ж дня заведена спадкова справа до майна померлої № 21/2024. Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області І.І. Сулакова від 05 лютого 2024 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що нею пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про існування заповіту, залишеного [PERSON] , їй не було відомо. Остання з 20 жовтня 2020 року змінила місце реєстрації та проживання, а після вибуття на нове місце проживання вони не спілкувалися та дружніх стосунків не підтримували. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] , який після народження хворів та потребував постійного догляду. Знаходячись в смт Сарата Одеської області після чергового обстеження дитини у лікарні, позивачка випадково дізналася про смерть [PERSON] . Влітку 2022 року у ході розмови з родичами спадкодавиці дізналася про наявність заповіту, залишеного останньою на її ім`я та на ім`я чоловіка. Враховуючи викладене, просить суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та надати додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Вельчева Н.М. в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та розгляду справи. До суду представник позивача направила заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (вх. №1921/24-Вх 13.03.2024). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав (вх. № ЕП-586/24-Вх 13.03.2024). Представник відповідача Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області О. Чернова у судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала (вх. № ЕП-579/24-Вх 12.03.2024). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідачами до суду було направлено письмові заяви про визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд приймає до уваги такі заяви відповідачів, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачами позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Розглянувши наявні у матеріалах справи документи та матеріали нотаріальної справи № 21/2024, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню з огляду таке. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] в м. Арциз Болградського району Одеської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про що 19 жовтня 2021 року зроблено відповідний актовий запис про смерть № 506. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається: з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Саратського) району Одеської області площею 2,29 га, кадастровий номер: 5124582300:01:001:0303, масив [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , належної спадкодавиці на підставі Державного акту серії ОД № 051869, виданого 08 грудня 2004 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 21 вересня 2004 року №466/А-04; з 1/118 частки земельної ділянки площею 82,659 га, кадастровий номер: 5124582300:01:002:0292 в межах території Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Саратського) району Одеської області, належність якої спадкодавиці підтверджена Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114243325 станом на 16 лютого 2018 року; земельної ділянки площею 2,13 га, кадастровий номер: 5124582300:01:001:0533, в межах території Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, масив [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , належної спадкодавиці на підставі Державного акту серії ЯЖ №718086, виданого 31 серпня 2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 травня 2007 року серії ВЕО № 491762, посвідченого державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Сулаковим І.І. і зареєстрованим у реєстрі за № 1764; з 1/72 частки земельної ділянки, площею 50,436 га, кадастровий номер: 5124582300:01:002:0302, в межах території Міняйлівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Саратського) району Одеської області, належність якої спадкодавиці підтверджена Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149662782 станом на 14 грудня 2018 року. Згідно з статті 1220 Цивільного кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, необхідно мати на увазі, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. За життя 23 вересня 2020 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Сулаковим І.І., зареєстрований у реєстрі за № 1739, та яким належну їй на час смерті земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Міняйлівської сільської ради Саратського району Одеської області площею 2,29 га, кадастровий номер: 5124582300:01:001:0303, та 1/118 частку земельної ділянки площею 82,659 га, кадастровий номер: 5124582300:01:002:0292 в межах території Міняйлівської сільської ради Саратського району Одеської області, заповіла позивачці у справі. Спадкоємцем іншого майна за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні, про що свідчить копія спадкової справи №21/2024. За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Стаття 1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. При цьому варто зауважити, що відмінностей між порядком спадкування прав, пов`язаних з землею, та будь-яких інших прав майже немає. Водночас, якщо за загальним правилом спадкоємці наділені правом на одержання свідоцтва про право на спадщину, то стосовно земельних ділянок та похідних речових прав, щодо яких здійснюється державна реєстрація, встановлюється зобов`язання звернутися до нотаріуса, а в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України). Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 05 лютого 2024 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] за пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як на поважність причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка посилається на необізнаність у наявності заповіту, зазначаючи, що спадкодавиця [PERSON] з 20 жовтня 2020 року змінила місце реєстрації та проживання, про що нею надано: повідомлення Саратської селищної ради Одеської області від 20 жовтня 2020 року №1067-02-14 про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; довідку Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 98 від 08 лютого 2024 року, згідно з якою [PERSON] знята з реєстрації 20 жовтня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з її вибуттям до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; довідку, видану Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 07 лютого 2024 року № 141 про те, що [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , та після вибуття на нове місце проживання вони не спілкувалися та дружніх стосунків не підтримували. Також позивачка зазначає, що [INFO] позивачка народила сина [PERSON] , який після народження хворів та потребував постійного догляду, на підтвердження чого надала копію свідоцтва про народження дитини та виписку з медичної картки стаціонарного хворого з 27 грудня 2021 року по 10 січня 2022 року. Про існування заповіту дізналася влітку 2022 року у ході розмови з родичами спадкодавиці. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядження ми, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Суд вважає, що [PERSON] була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавиці [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом та доходить до висновку про поважність причин пропуску позивачкою строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. У разі пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, може бути встановлено додатковий строк для її прийняття з наступних підстав: за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину; на підставі судового рішення про встановлення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є два місяці, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved