Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Баришівського районного суду Київської області з позовом до\~ [PERSON] про поділ майна подружжя.\~ В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що\~14 серпня 2018 року у виконавчому комітеті Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області, за актовим записом №01, було\~зареєстровано її шлюб із відповідачем у даній справі. Від спільного сумісного подружнього проживання мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, відповідач почав проявляти агресію відносно неї, застосовувати фізичну силу, а тому, в даний час в провадженні Баришівського районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа про розірвання шлюбу. На\~ даний час у неї з чоловіком виникли непорозуміння щодо користування, розпорядження та володіння спільним майном подружжя, а саме автомобілем\~ PEUGEOT PARTTNER, VIN код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , тому постало питання про поділ його в натурі. Оскільки відповідачем по справі питання про добровільний поділ спільного майна вирішено не було, позивач змушена звернутися до суду з даним питанням, так як під час шлюбу ними було придбано у спільну сумісну власність автомобіль PEUGEOT PARTTNER, VIN код [NUMBER] д.н.з [NUMBER] , вартість якого відповідно до Акту з експертної оцінки від 01.02.2024 року становить 74 393 гривні. Оскільки позивач має на утриманні двох неповнолітній дітей, [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2021 року народження, при цьому [PERSON] є інвалідом дитинства, тому вважає за необхідне клопотати перед судом про визнання права власності на автомобіль PEUGEOT PARTTNER, VIN код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] за нею, позивачкою [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. \~Ухвалою суду від 15.02.2024р. відкрито провадження у вищевказаній\~ цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач \~ [PERSON] та її представник адвокат Блохіна О.В. не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] \~у\~ судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти\~ задоволенні позову не заперечував. \~ Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України,\~ учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі,\~ якщо відповідно до положень цього Кодексу,\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. \~ \~ \~ \~ \~Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог с конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 14 серпня 2018 року у виконавчому комітеті Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області, за актовим записом № 01, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.08.2018р. (а.с.10). Від спільного сумісного подружнього проживання сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.01.2023р.) та [PERSON] , [INFO] \~(свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.08.2021р.) (а.с. 8,9). Позивач\~ [PERSON] має на утриманні двох неповнолітній дітей, [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2021 року народження, при цьому [PERSON] є інвалідом дитинства, що вбачається із відповідного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 05.05.2024р., шлюб між сторонами розірвано. \~ У спільній власності [PERSON] та [PERSON] перебуває автомобіль PEUGEOT PARTTNER, VIN код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , який було придбано під час шлюбу\~ (а.с. 11). Вартість автомобіля PEUGEOT PARTTNER, VIN код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] ,\~відповідно до Акту з експертної оцінки від 01.02.2024 року становить 74 393 гривні (а.с. 12-20). \~ \~ \~ \~09 лютого 2024р. [PERSON] було перераховано 36\~696, 50 грн. на депозитний рахунок у якості застави за 1/2 частину автомобіля (а.с. 2). \~ \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. На підставі статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Згідно з приписами частини 3 статті 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу майно є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. У відповідності до положень частин 1 та 2 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з приписами статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до положень частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 2 статті 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Належний сторонам на праві спільної сумісної власності автомобіль PEUGEOT PARTTNER, VIN код [NUMBER] д.н.з [NUMBER] , є неподільною річчю. Відповідач, як співвласник автомобіля, не заперечує проти виділу своєї частки майна шляхом отримання грошової компенсації такої частки через неможливість поділу майна в натурі.\~Відповідач, в поданій до суду письмовій заяві, позовні вимоги визнав повністю, чим висловив свою згоду на отримання\~ грошової компенсації його частки у праві власності на вказаний автомобіль. З визначеним позивачем розміром вартості частки спірного автомобіля, а відповідно і розміру грошової компенсації, яка підлягає сплаті, відповідач погодився. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості частки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 36\~696, 50 грн. \~Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. \~При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень, а також понесла витрати на правничу допомогу у сумі 15\~000, 00 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам позивача. Згідно ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України, «витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~ За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами».\~Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 15 000,00 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню.\~

Outcome: approved