Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним вище позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.\~ В обґрунтування позову вказує, що 16 жовтня 2023 о 08 год. 23 хв. в м. Чернівці на перехресті вул. Січових Стрільців - Кишинівської, водій [PERSON] , рухаючись транспортним засобом марки «Опель» державний номерний знак [NUMBER] по другорядній дорозі, не надав перевагу у русі транспортному засобу марки «Субару» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Субару" державний номерний знак [NUMBER] зазнав значних механічних пошкоджень. Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.11.2023 у справі №725/8677/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП . На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . Вказує, що звернулася до Страхової компанії із заявою про страхове відшкодування витрат, завданих внаслідок зазначеної ДТП. Страховою компанією виконано передбачений законом обов`язок і здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 23850,65 грн., що підтверджується платіжними дорученнями . Проте фактичний розмір завданої шкоди є значно вищим від отриманого страхового відшкодування. Відповідно до висновку експерта № 76/23 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Субару» реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження у ДТП 16.10.2023 року, становить 80 282 (вісімдесят тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 71 коп. Стверджує, що відповідач Тріщук, як винуватець ДТП, повинен відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 53232,06 грн. , що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування, франшизу в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) гривень та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. Крім того , вказує, що вказані подіїі , які пов`язані з ДТП спричинили їй душевних страждань та моральних переживань, змусили переживати стреси. Враховуючи вищезазначене, розмір заподіяної моральної шкоди, завданої потерпілій [PERSON] відповідачем [PERSON] внаслідок скоєння ним ДТП оцінює в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, які просить стягнути з відповідача на її користь. Крім того , з метою підготовки необхідних документів та представництва її інтресів у суді, оплатила 20000 гривень гонорару адвокату та вважає, що дані витрати також слід стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та вказали, що діями відповідача завдано не тільки майнову шкоду позивачу , але й моральну , яка полягає у зволіканні відповідача відшкодувати шкоду. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши позицію сторін по справі , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 16 жовтня 2023 о 08 год. 23 хв. в м. Чернівці на перехресті вул. Січових Стрільців - Кишинівської, водій [PERSON] , рухаючись транспортним засобом марки «Опель» державний номерний знак [NUMBER] по другорядній дорозі не надав перевагу у русі транспортному засобу марки «Субару» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Субару" державний номерний знак [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. По даному факту , постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.11.2023 року ( справа № 725/8677/23 ) , [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень. При розгляді вказаної справи , [PERSON] у судовому засіданні свою вину визнав повністю. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки «Субару» реєстраційний номер [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] ( а.с.17). Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи застрахована згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , виданого страховою компанією ПрАТ «УСК « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» . Позивач звернулася до Страхової компанії із заявою про страхове відшкодування витрат, завданих внаслідок зазначеної ДТП. Страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 23850,65 грн., що підтверджується довідкою (а.с.9). Згідно висновку експерта № 76/23 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Субару» , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 16.10.2023 року, становить 80 282 (вісімдесят тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 71 коп. ( а.с.24-31) Відповідно до ч. 1 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно дост. 1166 ЦК України- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України -шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч.3ст.22\~ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четвертастатті 1187 ЦК). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з\~статтею 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі - Закону № 1961-IV). Згідно з ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~ст. 1194 Цивільного кодексу України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 касаційний суд зазначив, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 Цивільного кодексу України. За таких обставин, враховуючи,\~що дорожньо-транспортна пригода , у якій пошкоджено належне позивачу майно сталася з вини відповідача, доказів на спростування своєї вини ним не подано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо покладення на відповідача обов`язку відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди та стягнення з нього на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, тобто ( 80282,71-23850,65- 3200 (франшиза), що складає 53232,06 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн., суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Згідно з ч. 2\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що внаслідок ДТП їй була завдана моральна шкода. Так, в момент ДТП вона перенесла сильний психологічний стрес та душевні переживання і, з слів її представника такі переживання тривали довгий час після ДТП. З огляду на доведеність того факту, що внаслідок протиправних винних дій відповідача відбулась ДТП, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль , що об`єктивно викликало у неї переживання та порушення звичного способу життя, вимагало часу та зусиль для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння їй моральної шкоди та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок ДТП наслідків, глибини моральних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного їй майна, ставлення до порушення та його наслідків з боку відповідача, а також факт відшкодування страховою компанією завданої матеріальної шкоди, інші обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості. Позивачкою не обґрунтовано і не наведено доказів глибини страждань , які б призвели до суттєвої зміни аспектів життєдіяльності, що у свою чергу не дає суду можливості задовольнити позов в частині стягнення 50000 гривень моральної шкоди. Згідно зі\~ст. 133 цього Кодексу\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки , позивачкою було понесено витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2000 гривень та оплачено судовий збір за подання позову у розмірір 858,88 гривень , дані витрати підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу , слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 15\~ЦПК України учасники\~справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2\~ЦПК України). Відповідно достатті 1\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137\~ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання юридичної (правової) допомоги №262 від 19.10.2023 року, копію додатку №1 року щодо погодження між Замовником та Виконавцем фіксованого розміру винагороди за участь у справі в сумі 20 000,00 грн., звіт про обсяг та детальний опис виконаних робіт, що відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України містить відомості про складність виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг, а також докази сплати відповідних коштів на рахунок адвокатського об`єднання. Позивачкою у передбаченому\~ЦПК\~порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу , проте , враховуючи принцип достатності та відповідності реальних затрат фахівця на участь у цій справі, розміру витрат на правову допомогу , характеру спірних правовідносин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь 5000 гривень витрат на правову допомогу. З урахуванням викладеного, відповідно ст. ст.\~625,\~979,\~988,\~1166,\~1167,\~1194 ЦК України\~\~

Outcome: partial