Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

У грудні 2023 року перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому вказав, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6822181300:03:016:0048 площею 1,3586 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка розташована за межами населеного пункту с. Борисів Шепетівського району Хмельницької області. 20.08.2021 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачкою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145\~ЗК\~України при використанні відповідачкою зазначених земельних ділянок, оскільки [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, тому є підстави для її конфіскації у власність держави. Шепетівською окружною прокуратурою листом від 24 листопада 2023 року повідомлено позивача про встановлення прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді та намір звернутися із позовом до суду. Тому перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером 6822181300:03:016:0048 площею 1,3586 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить громадянці російської федерації [PERSON] та знаходиться за межами населеного пункту с. Борисів Шепетівського району Хмельницької області; Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року задоволено заяву першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури про забезпечення позову. Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року прийнято позовну заяву першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. У судове засідання прокурор Шудра Ю.В. не з`явилася, надіслала до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за її відсутності, зазначає, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Плюх В.О. надіслала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності. Представник третьої особи товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фармгейт Україна» у судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без участі. Також в заяві представник зазначив, що у третьої особи відсутні заперечення проти позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надіслала. Повідомлена належним чином через оголошення про виклик особи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. На підставі ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У силу ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне. Приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст.\~23\~Закону\~України\~«Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у відповідності до положень ст. 145 ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, у листі від 10 листопада 2023 року № 10-22-0.4-3695/2-23 зазначало прокурору про неподання позову у зв`язку з відсутністю фінансової можливості вживати заходи представницького характеру, при цьому просило прокуратуру вжити заходів щодо звернення з позовною заявою до суду з вказаного питання. Таким чином, прокуратура реалізуючи покладені від імені держави повноваження щодо захисту інтересів держави, правомірно звернулася до суду із вказаним позовом. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 травня 2021 року держаним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Ефендієвою А.П. та рішення Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 11/2 від 12 липня 2021 року набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 6822181300:03:016:0048 площею 1,3586 га, яка знаходиться на території Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Із повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 28 листопада 2022 року № 6801.4-4548/6801.4.1-22 вбачається, що [PERSON] зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться, паспортом громадянина України не документувалася. Інформацією щодо громадянства російської федерації не володіє Управління ДМС України в Хмельницькій області. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 349160649 від 04 жовтня 2023 року громадянка російської федерації [PERSON] з 20.08.2021 року є власником земельної ділянки із кадастровим номером 6822181300:03:016:0048 площею 1,3586 га. На даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також зареєстроване право оренди товариства з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» на дану земельну ділянку на підставі договору оренди землі від 25.08.2021 року. Строк дії оренди до 28.08.2031 року. Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 16 жовтня 2023 року №№ 201-20231016-0006768897 визначено, що вартість земельної ділянки із кадастровим номером 6822181300:03:016:0048 площею 13586,00 кв.м. становить 27858,20 грн. Отже, відповідачка, будучи іноземною громадянкою, набула право власності на вказану вище земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року не відчужила її, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Конституція України (ст. 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. За приписами ст.\~41\~Конституції\~України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України. Частиною 5 статті 22\~ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст.\~80\~ЗК\~України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Згідно з ч. 3 ст.\~81\~ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. За змістом ч. 4 ст.\~81\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до вимог п.п. д, е ч. 1 ст.\~140\~ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до п. в ч. 1 ст.\~143\~ЗК\~України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України). У силу ч. 4 ст.\~145\~ЗК України конфіскована\~земельна ділянка\~за рішенням\~суду підлягає\~продажу на\~земельних торгах.\~Ціна проданої\~на земельних\~торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 частини 1 статті 346\~ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 1 статті 348\~ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 513/444/15-ц зроблено висновок, що якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Статтею 153\~ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки на користь Хмельницької обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у сумі 4026 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved