Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідач є батьком [PERSON] , який народився [INFO] в період шлюбу. З 2019 року син навчається на денній формі навчання Відокремленого структурного підрозділу Київського транспортно-економічного фахового коледжу Національного транспортного університету. Згідно з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.01.2023 у справі №753/4528/22 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.05.2022 і до закінчення навчання 30.06.2023. Зазначене рішення було звернуто до примусового виконання, відкрито виконавче провадження [NUMBER]. За розрахунком державного виконавця заборгованість відповідача по аліментам становить 72648,66 грн. станом на 01.09.2023. Просила стягнути з [PERSON] на свою користь пеню за прострочення зі сплати аліментів в розмірі 72648,66 грн. 06.12.2023 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 16.01.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18.01.2024 судом постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі про відкриття провадження у цивільній справі. 06.03.2024 судом постановлено ухвалу щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 26.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Пятін Є.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Зазначив, що про факт навчання сина в навчальному закладі дізнався тільки після отримання відомостей в додатку «Дія», після чого почав сплачувати аліменти. До цього моменту ніхто його не повідомляв про необхідність надання синові матеріальної допомоги. Суд направляв відповідачу усі документи не за місцем його проживання у м. Черкаси, а хибною адресою в м. Києві. Відповідачу не було нічого відомо про спір, який розглядався судом. Виконавча служба також усі документи направляла йому як боржнику за адресою: [ADDRESS] . Як тільки відповідач дізнався про наявність виконавчого провадження, він почав негайно виплату належних сум аліментів. Наведене свідчить про відсутність вини відповідача у несплаті аліментів. Крім того, відповідач має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства першої групи. 26.02.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що відповідач після того, як довідався про необхідність сплачувати аліменти на утримання сина, зазначив державному виконавцю адресу: [ADDRESS] . Перед зверненням до суду вона телефонувала відповідачу і просила добровільно сплачувати аліменти. [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім. 19.01.2024 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки відповідачу необхідно подати пояснення по справі, які неможливо продублювати іншими доказами. Суд з урахуванням приписів ст. 279 ЦПК України, висновку, викладеного в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 24 січня 2020 року у справі №9901/491/19 (11-1189заі19), відмовляє в задоволенні цього клопотання, оскільки бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] в період з 04.10.2003 по 29.11.2005 перебували в шлюбі, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . 18.01.2023 Святошинським районним судом міста Києва у справі №753/4528/22 було ухвалено рішення, згідно з яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.05.2022 і до закінчення навчання 30.06.2023. Зазначена справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 31.03.2023 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання вищезазначеного судового рішення. Згідно з довідкою від 01.09.2023 заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.09.2023 становить 72648,66 грн. 18.10.2023 відповідач звернувся із заявою до Святошинського міського відділу державної виконавчої служби із заявою про неможливість сплачувати аліменти [PERSON] через відсутність у нього відомостей про її відкриті банківські рахунки. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд зауважує, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини платника аліментів. Відповідач заперечував проти стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, посилаючись на те, що йому не було нічого відомо про ухвалене судове рішення, згідно з яким з нього були стягнуті аліменти, а про свій обов`язок щодо їх сплати він дізнався з додатку «Дія», оскільки ніяких повідомлень від державного виконавця він також не отримував. Суд враховує, що відповідач з 09.06.2004 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . При цьому в рішенні Святошинського районного суду міста Києва від 18.01.2023 у справі №753/4528/22, у виконавчому листі від 20.03.2023 №753/4528/22 і у постанові про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] зазначена адреса відповідача та боржника [PERSON] в [ADDRESS] . Також суд враховує, що справа №753/4528/22 розглядалась без повідомлення (виклику) сторін, про що зазначено в судовому рішенні. Докази повідомлення відповідача про ухвалене судове рішення та про вручення йому постанови про відкриття виконавчого провадження шляхом направлення цих документів за адресою: [ADDRESS] , суду не надані. Суд відзначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вище вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2020 у справі №661/905/19, згідно з яким відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що вина відповідача у несплаті аліментів відсутня, доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, тобто вчинення ним дій щодо невиконання рішення суду про їх стягнення, суду не надано. За таких обставин, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача відповідальності за несплату аліментів у вигляді пені, що має наслідком відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок Держави, оскільки позивачу, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відмовлено в задоволенні позовних вимог..

Outcome: dismissed