Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) поширену у статті під назвою «Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?» опублікованій на сторінці 7 в газеті «Немирівський вісник» №4 (66) [INFO] наступну інформацію: - «Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?»; - «Але дотримання законів - це не про таких, як ця пані. Усі давно знають, якими методами [PERSON] йде до влади. Питання лише, до чого готуватися цього разу? Наймані двійники уже були на минулих виборах. Наклепи, фейки, підкупи виборців використовуються і далі?»; - «прихватизувавши» землі в центрі [PERSON] ; - «виручка бізнесменші за день сягає приблизно за пів мільйона гривень. Відповідно, близько 15-ти мільйонів на місяць. Проте не всіх працівників власниця оформляє на роботу. Інколи в трудовому договорі вона зменшує кількість пророблених годин, а з деякими свого часу взагалі не розрахувалася за роботу. Більше того, [PERSON] сплачує єдиний податок на 3 групі». Зобов`язати [PERSON] - засновника газети «Немирівський вісник», авторів статті «Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?» в газеті «Немирівський вісник» за №4(66) від [INFO] (за авторством [PERSON] та [PERSON] ), спростувати недостовірну інформацію, викладену у статті, яка була опублікована на сторінці 7 газети «Немирівський вісник» №4 (66) 12 жовтня 2020 року відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), шляхом публікації, після набрання судовим рішенням законної сили, у першому, найближчому випуску тієї ж газети, на тій же сторінці, тим же шрифтом, тексту спростування. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) поширену на сторінці 4 в спецвипуску газети «Немирівський вісник» від 19 жовтня 2020 року, надрукованому на замовлення Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" під авторством керівника Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентина Телегузова: «Валентин Телегузов: «Наш Край» очистив Немирівську районну партійну організацію від непорядних людей», а саме про непорядність [PERSON] , та про те, що [PERSON] зрадила політичній партії та її принципам. Зобов`язати [PERSON] - засновника газети «Немирівський вісник» та керівника Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентина Телегузова спростувати недостовірну інформацію поширену на сторінці 4 в спецвипуску газети «Немирівський вісник» від 19 жовтня 2020 року, надрукованому на замовлення Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" під авторством керівника Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентина Телегузова: «Валентин Телегузов: «Наш Край» очистив Немирівську районну партійну організацію від непорядним людей», а саме про непорядність [PERSON] , та про те, що [PERSON] зрадила політичній партії та її принципам, шляхом публікації, після набрання судовим рішенням законної сили, у першому, найближчому випуску тієї ж газети, на тій же сторінці, тим же шрифтом, тексту спростування. Стягнути з [PERSON] , на користь позивача моральну шкоду в сумі 140000 гривень (сто сорок тисяч гривень). Відшкодувати понесені позивачем судові витрати. Позов обґрунтований тим, що в газеті «Немирівський вісник» за №4(66) від [INFO] опубліковано статтю під авторством [PERSON] та [PERSON] «Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?». Окрім того, в спецвипуску газети «Немирівський вісник» від 19 жовтня 2020 року, надрукованого на замовлення Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" опубліковано статтю керівника Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентина Телегузова: «Валентин Телегузов: «Наш Край» очистив Немирівську районну партійну організацію від непорядних людей». Вказані статті містять негативну інформацію про позивача. Позивачка зазначили, що негативна недостовірна інформація щодо позивача міститься вже в назві статті: - «Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?»; - «Але дотримання законів - це не про таких, як ця пані. Усі давно знають, якими методами [PERSON] йде до влади. Питання лише, до чого готуватися цього разу? Наймані двійники уже були на минулих виборах. Наклепи, фейки, підкупи виборців використовуються і далі?»; - «прихватизувавши» землі в центрі Немирова; - «виручка бізнесменші за день сягає приблизно за пів мільйона гривень. Відповідно, близько 15-ти мільйонів на місяць. Проте не всіх працівників власниця оформляє на роботу. Інколи в трудовому договорі вона зменшує кількість пророблених годин, а з деякими свого часу взагалі не розрахувалася за роботу. Більше того, [PERSON] сплачує єдиний податок на 3 групі». Поряд із цим, автори статті називають позивача ««Королевою» туалетів». З огляду на наведене, як зазначає позивачка, у вказаній статті позивачу нанесено образу брутальним і принизливим іменуванням. У такій самій брутальній, зневажливій та принизливій для позивача формі, зображено її, як особу, яка порушує закон, принципи моралі та загальновизнані правила співжиття. Окрім того, в спецвипуску газети керівник Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентин Телегузов позиціонує позивача у справі, як непорядну людину, яка зрадила принципам партії і, зокрема, політичну партію. Опублікована інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Також позивачка зазначила, що сама публікація статей свідчить про поширення інформації, і з їх змісту вбачається, написання її відносно [PERSON] . Сама назва містить звинувачення позивача у справі у «політичній проституції», наклепах та підкупу виборців. Далі застосовано наступний вислів: «Але дотримання законів - це не про таких, як ця пані. Усі давно знають, якими методами [PERSON] йде до влади. Питання лише, до чого готуватися цього разу? Наймані двійники уже були на минулих виборах. Наклепи, фейки, підкупи виборців використовуються і далі?» Таким чином, на думку [PERSON] , вбачаються фактичні твердження про те, що позивач законів не дотримується, використовувала «найманих двійників» на минулих виборах, а також використовує наклепи, фейки і підкупи виборців. [PERSON] стверджує, що зазначені недостовірні твердження спростовуються, щонайменше, відсутністю судових проваджень щодо позивача у адміністративних, цивільних, кримінальних, господарських справах, у справах про адміністративні правопорушення. Позивач зазначає, що дана інформація порушує її особисті немайнові права і є недостовірною. Щодо вислову «прихватизувавши» землі в центрі [PERSON] » зазначила, що цей вислів не розтлумачено ні авторами, ні редакцією, не наведено, в якому сенсі його застосовано. Однак вислів чітко вказує на незаконність набуття у власність землі. Автори спотворили слово приватизація, додавши до його кореня одну літеру і докорінно змінили і сенс слова і його будову, чим поставили законне набуття землі у власність, як недолік і негативну рису позивача. Вислів фактично формує у суспільства бачення юридичної формальності при фактичній незаконності набуття землі. Однак, землі у власності в центрі [PERSON] в позивача не має взагалі. Також, позивачка зазначає, що неперевіреною, недостовірною, та такою що містить фактичні твердження є наступна розповсюджена інформація: «...виручка бізнесменші за день сягає приблизно за пів мільйона гривень. Відповідно, близько 15-ти мільйонів на місяць. Проте не всіх працівників власниця оформляє на роботу. Інколи в трудовому договорі вона зменшує кількість пророблених годин, а з деякими свого часу взагалі не розрахувалася за роботу. Більше того, [PERSON] сплачує єдиний податок на 3 групі». На думку позивачки, наведені твердження є нічим не підтвердженими та голослівними. При цьому, позивач зазначає, що є платником податків на загальній системі оподаткування (на час публікації). В контексті таких доходів і позиції позивача, що у місті має бути громадська вбиральня, у статті відносно позивача застосовано «брутальну» образу - автори статті називають позивача ««Королевою» туалетів», «не зробила жодного туалету для своїх відвідувачів», тобто зробила, як «спекулянти, які звикли наживатися будь-якою ціною, навіть не задумуючись про людей, які їм приносять гроші». Доказів того, що не всіх працівників оформлено на роботу, що зменшено кількість пророблених годин, що позивач «наживається», що не розраховується за роботу із працівниками немає, а відтак, на думку [PERSON] , є приниження її честі і гідності. Також порушення особистих немайнових прав і є недостовірною інформацією, на думку [PERSON] , є позиціонування керівником Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентином Телегузовим позивача у справі як непорядну людину, яка зрадила принципам партії і, зокрема, політичну партію, без наведення будь-яких доказів «непорядності», будь-якого розкриття суті принципів відповідної політичної партії та обставин, в яких полягала «зрада». [PERSON] зазначила, що зміна політичного курсу і бачення активного і авторитетного члена партії використано партією для приниження ділової та політичної репутації позивача, як політичного та громадського діяча, в той час, як жодних фактичних обставин не наведено. [PERSON] зазначає, що вона є жінкою, підприємцем, громадським та політичним діячем, відомою у Немирові особистістю, честь і гідність якої беззаперечно принижено наведеними статтями, метою яких було спотворення образу та її репутації в період виборчого процесу, коли формування суспільної думки, що здійснюється, зокрема, шляхом розповсюдження інформації за допомогою ЗМІ, впливає на вибір кожного члена територіальної громади. Вибір висловів і виразів, добірка порівнянь і стиль поданого матеріалу самі по собі створюють негативне сприйняття особи, стосовно якої написано статті. Засіб масової інформації - газета розрахована на широку аудиторію читачів. І під питанням відповідач вже стверджує про використання наклепів, фейків та підкуп виборців. Таким чином, брутальними образами позивачу, відповідачами завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 140000 гривень, яка полягає у стражданнях, яких позивач зазнала внаслідок поширення недостовірної інформації, зокрема й через принизливі висловлювання; приниження її честі і гідності як громадянина та ділової репутації як політичного та громадського діяча; зниження ділової репутації, порушення спокою; хвилюваннях та переживаннях; порушенні сну; з`явилось постійне відчуття пригніченості та порушення нормальних життєвих зв`язків. Водночас, внаслідок даних обставин погіршилося також фізичне здоров`я позивача, у вигляді зниження імунітету, захисних сил організму, виникнення загальної слабкості, головних болях, підвищення тиску, виникнення різних запальних процесів тощо. У зв`язку з поширенням недостовірної інформації позивач вимушена виправдовуватись перед суспільством, відновлюючи свій попередній авторитет, що також завдає її фізичних та психологічних страждань. Також в опублікованій статті позивача ображено шляхом висловлення щодо неї в брутальній, принизливій і непристойній формі, а саме, називаючи її «королевою туалетів», «спекулянткою» «непорядною». [PERSON] зазначає, що для стягнення моральної шкоди достатньо самого факту публікації образ (в даному випадку таких, як іменування позивача ««королевою» туалетів», «спекулянткою», звинувачення у «політичній проституції», «непорядності»). Додаткових доказів таке стягнення не вимагає. Критика або висловлення позиції у відповідних питаннях можна висловлювати в необразливій формі, яка нестиме лише недостовірні дані, але не буде мати образливого характеру, уникаючи таких висловів, як «проституція», «спекуляція», «прихватизація», та «королева туалетів». Однак, застосування таких висловів, позиціонує позивача суспільству в такому світлі і такому амплуа, що залишає пам`ять на довгі роки. Відповідно стягнення грошової компенсації за завдану моральну шкоду є єдиним законодавчо визначеним механізмом, здатним компенсувати моральну шкоду відповідного характеру. На думку позивача, зазначена інформація порушує її особисті немайнові права і є недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а також спричинила їй моральну шкоду, а тому є всі складові юридичного правопорушення, що вказує на обґрунтованість позовних вимог. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 30.12.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 18.01.2021 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідач [PERSON] 01.03.2021 надіслав на електронну пошту суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав у повному обсязі та зазначив наступне: що він ніколи не давав інтерв`ю для газети, на яке посилається позивачка, цитати, наведені в газеті йому не належать; ні редактори, ні журналісти не узгоджували з ним ні текст, ні розміщення його фотографії в газеті, на яку посилається позивачка; він ніколи не висловлювався публічно в адресу позивачки з будь-якими образами, неправдивими твердженнями тощо, які б могли зачепити її честь, гідність та ділову репутацію; про існування газети з його фото і, начебто його висловлюваннями, він довідався в суді. Вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що він давав інтерв`ю та на розміщення інформації, його світлини, цитат та того, що він будь-яким чином причетний до публікації на яку вона посилається. А також позивачка не надала будь-якого належного обґрунтування існування моральної шкоди та розміру її компенсації. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 13.04.2021 позовну заяву залишено без руху. 14.04.2021 надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання пред`явлених до неї позовних вимог в частині спростування недостовірної інформації,яка була поширена на сторінці 4 в спецвипуску газети «Немирівський вісник» від 19 жовтня 2020 року, надрукованому на замовлення Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" під авторством керівника Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентина Телегузова: «Валентин Телегузов: «Наш Край» очистив Немирівську районну партійну організацію від непорядних людей», а саме про непорядність [PERSON] , та про те, що [PERSON] зрадила політичній партії та її принципам, шляхом публікації після набрання судовим рішенням законної сили у першому найближчому випуску тієї ж газети, на тій же сторінці, тим же шрифтом, тексту спростування неправдивої інформації про позивача [PERSON] 14.04.2021 надійшла заява [PERSON] про відмову від заявлених вимог до [PERSON] та [PERSON] . 19.04.2021 до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 21.04.2021 позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Вінницького апеляційного суду ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 21.04.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12.07.2021 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. 21.09.2021 до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 24.05.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судове\~засідання позивач\~та її\~представник не\~з`явилися,\~від представника\~надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через офіційний сайт судової влади.\~ Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.1ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.81ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою діяльність у сфері торгівлі. У №4 газети «Немирівський вісник» від 12 жовтня 2020 року опубліковано статтю під назвою «Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?», авторами якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Вказана стаття містить наступні висловлювання: - «Але дотримання законів - це не про таких, як ця пані. Усі давно знають, якими методами [PERSON] йде до влади. Питання лише, до чого готуватися цього разу? Наймані двійники уже були на минулих виборах. Наклепи, фейки, підкупи виборців використовуються і далі?»; - «прихватизувавши» землі в центрі Немирова; - «виручка бізнесменші за день сягає приблизно за пів мільйона гривень. Відповідно, близько 15-ти мільйонів на місяць. Проте не всіх працівників власниця оформляє на роботу. Інколи в трудовому договорі вона зменшує кількість пророблених годин, а з деякими свого часу взагалі не розрахувалася за роботу. Більше того, [PERSON] сплачує єдиний податок на 3 групі». Також в спецвипуску газети «Немирівський вісник» від 19 жовтня 2020 року, надрукованого на замовлення Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" опубліковано статтю керівника Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентина Телегузова: «Валентин Телегузов: «Наш Край» очистив Немирівську районну партійну організацію від непорядних людей». Вказана стаття містить наступні висловлювання: «Ми позбулися від непорядних людей, які зрадили нашим принципам і, зокрема, політичну партію, а саме від колишньої очільниці партійної організації [PERSON] , таких представників як Т.Сквірська, А.Лахнік, [PERSON] та ін….». Звертаючись до суду з позовом позивач надала суду копії вказаних газет із зазначеними статтями. Конституцією України\~в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~ст. 28 Конституції України\~кожен має право на повагу до його гідності. А в силу\~ст. 21 Конституції України\~усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Згідно з ч.1\~ст. 201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; …, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. У відповідності до\~глави 22 ЦК України\~до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканими (згідно із частиною другою статті\~297\~та частиною першою статті\~299 ЦК України). У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34 Конституції України). Разом з тим відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності зі\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У пунктах 1, 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей\~32,\~34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Захист такого права здійснюється способами, встановленими\~главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.\~ Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. В абзаці 2 п. 4\~постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року\~зазначено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У відповідності до роз`яснень Верховного Суду України у пункті 9 постанови Пленуму від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ч.4,6 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації а порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливим у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюдненні в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Предметом доказування в даному спорі є: по-перше, факт поширення відповідачем негативної інформації, по-друге, недостовірність поширеної відповідачем інформації. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до пункту 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що згідно з положеннями\~статті 277 ЦК\~і\~статті 10 ЦПК\~обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до вказаних вище положень Закону саме на відповідача покладаються обов`язки: переконатися у достовірності поширеної ним інформації; у разі відсутності доказів достовірності оспорюваної інформації, утриматися від її поширення; надати суду докази достовірності такої інформації, а в разі їх відсутності\~видалити та спростувати її. Положення національного законодавства та сталою практикою Європейського суду з прав людини підтверджується обов`язок відповідача у цій категорії справ перевіряти поширену ним інформацію та її джерела. \~\~\~Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно із ч.2\~ст.30\~Закону України\~«Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на\~характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми. Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов`язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака частіш за все відсутня. Судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності, і яка об`єктивно є або істиною чи хибною, і при цьому, неодмінно однією з двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. Тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Судом встановлено, що позивач є підприємцем, громадським та політичним діячем місцевого рівня. Інформація, яку оспорює позивач:\~«Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?»; «Але дотримання законів - це не про таких, як ця пані. Усі давно знають, якими методами [PERSON] йде до влади. Питання лише, до чого готуватися цього разу? Наймані двійники уже були на минулих виборах. Наклепи, фейки, підкупи виборців використовуються і далі?»; «прихватизувавши» землі в центрі Немирова; «виручка бізнесменші за день сягає приблизно за пів мільйона гривень. Відповідно, близько 15-ти мільйонів на місяць. Проте не всіх працівників власниця оформляє на роботу. Інколи в трудовому договорі вона зменшує кількість пророблених годин, а з деякими свого часу взагалі не розрахувалася за роботу. Більше того, [PERSON] сплачує єдиний податок на 3 групі», є фактичними, а не оціночними, твердженнями, оскільки містить фактичні дані, істинність яких може бути перевірена. Вказана інформація була оприлюднена у суспільно-політичній газеті «Немирівський вісник» №4 (66) [INFO] під заголовком «Політична проституція, наклепи, підкуп виборців: на що ще здатна бізнесменша заради влади?», тобто доведено її до відома більше ніж однієї особи, що вважається поширенням інформації в контексті ч.1\~ст.\~277\~ЦК України та узгоджується з висновками викладеними в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Враховуючи зміст поширеної відповідачем вищевказаної інформації щодо позивача, не доведеність її достовірності, суд дійшов висновку, що така інформація є недостовірною, негативною, такою, що принижує та порочить честь позивача в очах оточуючих - громадськості, читачів. Дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про позивача, її діяльність, в тому числі і як законослухняного громадянина, тому суд в цій частині позов задовольняє.\~\~ Статтею 277 ЦК України\~передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. При цьому, суд вказує, що якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Відповідно до частин першої та другої\~статті 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»\~громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. А відтак, суд вважає, що в даному випадку, спростування має здійснюватися шляхом публікації, після набрання судовим рішенням законної сили, у першому, найближчому випуску тієї ж газети, на тій же сторінці, тим же шрифтом, тексту спростування. Щодо визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію іншої частини інформації, зазначеної позивачем в позові, а саме, яка поширена на сторінці 4 в спецвипуску газети «Немирівський вісник» від 19 жовтня 2020 року, надрукованому на замовлення Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" під авторством керівника Вінницької обласної організації політичної партії "Наш Край" Валентина Телегузова: «Валентин Телегузов: «Наш Край» очистив Немирівську районну партійну організацію від непорядних людей», то із урахуванням наведених норм матеріального права та усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що не є поширенням недостовірної інформації, інформації, яка є оціночними судженнями, та не містять фактичних даних, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації, не містить лайки, нецензурних слів, не зачіпає особистого життя позивача, не посягає на його честь, гідність та ділову репутацію, відтак не потребує судового захисту, тому у задоволенні вимог щодо спростування іншої частини інформації, суд відмовляє. Відповідно до ст.30\~Закону України\~«Про інформацію» оціночні судження не підлягають спростуванню. Окрім цього, в частині щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд вказує на наступне. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.\~23,\~280 ЦК України, а також п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода, якщо інше не встановлено законом, відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як слідує із роз`яснень, викладених у пункту 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4\~(із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до\~роз`яснень пункту 5 та пункту 9 цієї ж постанови\~Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до вимог ст.\~76,\~77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання спростувати таку інформацію, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем до матеріалів справи долучено квитанцію про сплату судового збору №0.0.1937879042.1 від 11.12.2020 в розмірі 5465,20 грн. ( 3363,20 грн. за 4 вимоги немайнового характеру, 2102,00 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди). Оскільки суд позов задовольняє частково та в частині вимог до відповідача [PERSON] , з останньої на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1681,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial