Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

12 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.01.2016. В період шлюбу у сторін 03.03.2008 народились діти [PERSON] та [PERSON] . Діти проживають разом з позивачем. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дітей, на підставі якого відкрито виконавче провадження. Вказує, що відповідач не приймає участі у виховані дітей та їх навчанні, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, аліменти на утримання дітей не сплачує протягом 7 років. Станом на 15.08.2023 заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить майже 270 тис. грн. Через наявність боргу по аліментах відповідача оголошено в розшук, місце його перебування невідоме. На відповідача відкрито кримінальне провадження щодо несплати аліментів. Після отримання інформації згідно ч. 8 ст. 187 ЦПК України, ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 10.03.2033 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження. В підготовче судове засідання, призначене на 17.11.2023 та 19.12.2023 сторони та третя особа не з`явились, судом витребувано у третьої особи висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. В судові засідання, призначені на 05.01.2024, 31.01.2024 та 01.03.2024 сторони не з`явились. Позивач та третя особа надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позивач викликався в судове засідання в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 187 ЦПК України, але в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надав, зустрічний позов не пред`явив. На підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] , їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25, 26) Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року (справа № 740/2664/15) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 22 липня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції за актовим записом № 261. 09 лютого 2017 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 09.02.2017. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів станом на липень 2023 року в розмірі 269546 грн. 84 коп. (а.с. 13) Згідно витягу з ЄРДР, 25.11.2022 року розпочато кримінальне провадження №12022275440001423 за ч. 1 ст. 164 КК України за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів та утримання дітей (а.с. 14). Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 21.03.2023 за клопотанням держаного виконавця оголошено розшук боржника у виконавчому провадженні АСВП № 53205435 розпочатому на виконання рішення про стягнення аліментів (а.с. 15). За інформацією ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, станом на 11.07.2023 місцезнаходження боржника [PERSON] не встановлено (а.с. 17) Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 5 жовтня 2023 року затверджено висновок органу опіки і піклування про те, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав стосовно неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 43). Із змісту висновку слідує, що [PERSON] проживає окремо від дітей, участі у вихованні дітей не приймає. Не відвідує дітей ні вдома, ні в навчальному закладі, не телефонує, не цікавиться станом здоров`я та розвитком. Не звертався до виконкому Ніжинської міської ради з питання встановлення графіку побачень з дітьми або усунення перешкод у спілкуванні з ними. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти того, щоб батька було позбавлено батьківських прав (а.с. 64 - 66). Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч.1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач тривалий час життям дітей не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164 - 167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання яке полягає в тому, наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] і чи немає підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, суд зауважує наступне. З досліджених судом доказів вбачається, що протягом тривалого часу відповідач не виявив бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку із дітьми. Ухиляється від сплати аліментів на дітей, місце перебування відповідача не відоме. Відповідач жодним чином не демонструє свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Також, при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дітьми не зміняться в бік розлучення його з дітьми, які разом не проживають з ним протягом тривалого часу. Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітніх дітей, що як наслідок буде сприяти захисту інших їх прав. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дітьми, не призведе до відібрання дітей у батька, оскільки він з ними не проживає протягом тривалого часу, а також не призведе до ситуації за якої батько в силу об`єктивних причин не зможе бачитись зі своїми дітьми. Крім того, позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , при цьому перешкоди у спілкуванні з дітьми відсутні, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки така міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дітей. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved