Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позиція сторін у справі У листопаді 2021 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування (далі - Орган опіки та піклування) звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 25 травня 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення з адміністрації КНП «Перинатальний центр м. Києва» про дитину - дівчинку, яку [INFO] о 09:04 народила громадянка [PERSON] . Під час бесіди з породіллю з`ясовано, що вона не має житла, перебуває в скрутному фінансовому становищі, наявність родичів заперечує. За зазначеним повідомленням представником Служби у справах дітей та сім`ї та Печерським районним центром соціальних служб зроблено спільний вихід до Перинатального центру. З гр. [PERSON] проведена бесіда, під час якої були підтверджені факти, викладені в листі Перинатального центру. Гр. [PERSON] дійсно не мала житла та доходів. Але вона зареєструвала народження дитини і намагалася отримати державні виплати на дитину при народженні, пояснюючи це тим, що інших доходів в неї немає. Також, вона запевняла, що зможе орендувати квартиру для проживання з дочкою за зазначені виплати. Гр. [PERSON] були надані повні та змістовні роз`яснення, відповідно діючого законодавства України, яке передбачає захист прав дітей. Зокрема, і те, що виписати її разом з дитиною з Перинатального центру в нікуди - неможливо. Надавати інформацію про батька дитини або інших родичів, гр. [PERSON] відмовилася. Було з`ясовано, що гр. [PERSON] за рішенням суду від 10 січня 2020 року виписано з адреси: [ADDRESS] і, на даний час, реєстрація місця проживання - відсутня. Вона вирішила залишити дитину в Перинатальному центрі, написавши заяву про відмову забирати дитину. Наразі дитину поставлено на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 16.11.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на якому розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - мати дитини -не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Відзив на позов не надходив. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 травня 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї Печорської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення з адміністрації КНП «Перинатальний центр м. Києва» про дитину - дівчинку, яку 16 травня 2021 року о 09:04 народила громадянка [PERSON] . Гр. [PERSON] написала заяву про відмову забрати дитину з Перинатального центру, про що у присутності начальника сектору ювенальної превенції Печерського УП ГУНП складено акт закладу охорони здоров`я органу внутрішніх справ України про дитину яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 25 травня 2021 року. 26.05.2021 року Службою у справах дітей та сім`ї було отримано пакет документів на малолітню [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування. Дитину поставлено на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в Службі у справах дітей та сім' Печерської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до наказу № 56 від 26 травня 2021 року. Відповідно до розпорядження Печерської райдержадміністрації від 01 червня 2021 року № 341 «Про надання дитині статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус. 16.11.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на якому розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - мати дитини -не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Згідно із листом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 16 січня 2024 року, адресованому Службі у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Службою у справах дітей Одеської міської ради (далі - Служба) Ваш запит, зареєстрований 12 грудня 2023 року №105/38-7815 щодо проведення акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та з`ясування наявності умов для повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , розглянуто. У зв`язку з тим, що [PERSON] , [INFO] , змінила адресу проживання спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі 21 грудня 2023 року проведено обстеження умов проживання житла за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт. За результатами обстеження встановлено, що у квартирі не створені належні умови проживання для виховання та розвитку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , немає окремого спального ліжка, стола, одягу, іграшок, книжок тощо. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, наявність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки позивачем доведено та судом встановлено наявність такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні матері від виконання її батьківських обов`язків, адже дитиною вона практично не цікавиться, належним умов для її проживання, виховання, догляду не створює. Одночасно за правилами частини другої статті 182 СК України суд стягує з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved