Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] в якому, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №014-RO-82-93069258 від 14.06.2021 р. в сумі 61860,28 грн.та понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1400,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги представник позивача зазначив, що 14.06.2021 р. між ТА «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено Кредитний договір №014-RO-82-93069258. 20.12.2022 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги №114/5-57-F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «ФК «Сіті фінанси» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі і за кредитним договором №014-RO-82-93069258 від 14.06.2021 р., сума заборгованості за яким становить 61860,28 грн., з яких: 51201,66 грн. сума заборгованості по тілу кредиту; 10658,62 грн. сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 12.05.2023 р. позивач направив відповідачу досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, однак вказана вимога відповідачем не виконана. 22.09.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. 20.11.2023 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в яких вказано, що з заяви-договору від 14.06.2021 р. вбачається, що кредитний договір складається з заяви-договору від 14.06.2021 р., заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди №PDV2-1390866 від 23.02.2016 р., також з Правил та тарифів банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. Однак позовна заява та додані до неї документи не містять підтверджень, що саме ці правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи вказані документи. На підтвердження перерахування коштів відповідачу, позивачем було надано банківську виписку по рахунку. Разом з тим доказів на підтвердження доводів позивача щодо перерахування банком на картковий рахунок відповідача суми кредиту в розмірі 44365,57 грн. та отримання відповідачем вказаної суми, позивач не надав. Відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений з вищевказаними документами про надання кредиту. Відповідач не згодний з розрахунком суми боргу. Відповідно до отриманої виписки з банку від 25.10.2023 р. розмір заборгованості становить 49061,38 грн. Відповідач зазначив наступний розрахунок заборгованості за кредитним договором: сума кредиту 44365,57 грн., оплачено відповідачем 17731,20 грн. + планові платежі по кредиту 2677,55 грн., нараховані відсотки по кредиту = 22427,01 грн.; 44366,57 грн. + 22420,01 грн. + 2677,55 грн. 17731,20 грн. 2677,55 грн. = 49061,38 грн. Сума боргу відповідача складає 49061,38 грн. Договір про капіталізацію та реструктуризацію відповідач не підписував. Відповідач є споживачем та на нього розповсюджується законодавство про захист прав споживачів. В зв`язку з цим відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 11.12.2023 р. до суду від представника позивача надішли додаткові пояснення у справі, в яких вказано, що аргументи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності та не спростовують докази наведені у позовній заяві. Кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису позичальника. Незрозумілим є твердження відповідача щодо необізнаності з умовами договору, укладанням договору та наданням коштів за кредитом. Відповідач у своєму відзиві на позов зазначає, що ним сплачувались кошти на погашення заборгованості та надав виписку по рахунку як доказ даних оплат. На підтвердження заборгованості відповідача та видачу кредитних коштів позивач додав до позову копію виписки по рахунку відповідача та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Сума заборгованості становить 61860,28 грн. Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. В зв`язку з цим просив суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просив про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позов, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 14.06.2021 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-93069258. Відповідно до умов кредитного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 44365,57 грн. Процентна ставка 52,90% річних. (а.с.5-16) Випискою по особовому рахунку за період з 13.06.2021 р. по 13.06.2022 р. підтверджується надання АТ «Райффайзен Банк Аваль» вищевказаного кредиту. Разом з тим, згідно виписки по рахунку від 19.04.2023 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором №014-RO-82-93069258 складає 61860,28 грн. (а.с.17-21) З розрахунку заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-93069258 від 14.06.2021 р. станом на 23.12.2022 р. становить: сума заборгованості за кредитом 51201,66 грн., заборгованість за процентами 10658,62 грн., всього сума заборгованості 61860,28 грн. (а.с. 25-26) 20.12.2022 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/5-57-F, з якого вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. (а.с.27-33) Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №114/5-57-F від 20.12.2022 р. ТОВ «ФК «Сіті фінанси» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014-RO-82-93069258 від 14.06.2021 р., сума заборгованості за яким становить 61860,28 грн., з яких: 51201,66 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту; 10658,62 грн. сума заборгованості по відсоткам. (а.с.23, 34) Позивач є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором №014-RO-82-93069258 від 14.06.2021 р. Таким чином, ТОВ «ФК\~«Сіті фінанси» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а АТ «Райффайзен\~Банк Аваль»\~ втратило такі права. 12.05.2023 р. ТОВ «ФК «Сіті фінанси» поштою направило [PERSON] Досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором вих..№1-86864 від 08.05.2023 р. (а.с.35-38) Однак відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19. Згідно\~статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За\~ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями\~ст. 611 ЦК\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені\~статтею 625 ЦК України. За умовами ст.ст.\~1049\~та\~625 ЦК України\~після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016 р. у справі за № 6-1412цс16). Таким чином, твердження відповідача [PERSON] про те, що він не розумів правил надання кредиту, ставив під сумнів укладання в електронному вигляді кредитного договору, суперечить тому, що відповідач здійснював погашення боргу за кредитним договором та зробив самостійний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який зазначив у відзиві на позовну заяву, і сума боргу на думку відповідача складає 49061,38 грн. Крім того твердження відповідача, що виписки за картковими рахунками не можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором є безпідставними. Загальний розмір\~заборгованості відповідача\~ [PERSON] ,\~що підлягає\~стягненню становить 61860,28 грн., з яких: 51201,66 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту; 10658,62 грн. сума заборгованості по відсоткам. Позовні вимоги\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Сіті\~фінанс» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості обґрунтовані належними доказами, а тому підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другоїстатті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою\~статті 137ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідноз умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною п`ятою\~статті 137ЦПК\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою\~статті 137ЦПК\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною 4статті 62ЦПК України\~повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями26,27Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Захист інтересів\~позивача здійснює\~адвокат Титаренко\~В.В.,\~що підтверджується\~копією Договора №14/06/2023 про надання правової допомоги від 14.06.2023 р. (а.с.41-43). Стороною заявника до матеріалів цивільної справи долучено копії додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 14.06.2023 р., в якому міститься детальний опис виконаних робіт, кількістю часу на надання правової допомоги та розміром гонорару, Замовлення №78 від 12.07.2023 р., Акт виконаних робіт (надання послуг) до Замовлення №78 від 13.07.2023 р., згідно яких витрати на правову допомогу складають 1400 грн. (а.с.44-46) Стороною заявника до матеріалів цивільної справи долучено копію платіжної інструкції №1139 від 21.07.2023 р., згідно якої оплата за послуги з правничої допомоги за Замовлення №78 до договору №14/06/2023 від 14.06.2023 р. складають 1400 грн. (а.с.47) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Відповідно до частини 8статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2статті 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 грн.

Outcome: approved