Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій після зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 4596,93 грн та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб та є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептування публічного договору постачання природного газу побутовим споживачем є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ - «Кіровоградгаз» та вноситься до особового рахунку Споживача). Відповідач акцептувала договір, фактично споживаючи природний газ. Позивач в період з жовтня 2020 року по червень 2023 року включно поставив відповідачу природний газ на загальну суму 29041,77 грн. Після пред`явлення позову на зазначену суму та відкриття провадження у справі відповідач сплатила заборгованість на суму 25447,42 грн. Залишок непогашеної відповідачем заборгованості становить 4596,93 грн. У відзиві на позов відповідач зазначила, що позивач безпідставно завищив позовні вимоги, оскільки не врахував платежі за газ, які вона здійснила за період з жовтня 2020 по лютий 2021 на загальну суму 5188,06 грн. У вересні 2023 вона провела платежі на погашення заборгованості на загальну суму 25722,54 грн. Крім того, відповідач зазначила, що у витязі з білінгової системи «Газоліна» позивач вказав неправильну адресу: [ADDRESS] , що не відповідає адресі, за якою надавалась послуга із газопостачання - [ADDRESS] . Відповідач вважає, що наявна переплата за її особовим рахунком, тому вона просила відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Представник позивача у клопотанні, поданому до суду 12.10.2023, зазначив, що після звернення до суду із даним позовом та відкриття провадження відповідач погасила заборгованість на суму 25447,42 грн, станом на 11.10.2023 вона має заборгованість у розмірі 4596,93 грн. Також представник позивача зазначив, що адреса, за якою надавалась послуга з газопостачання та належність будинку відповідачу підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, відповідач користується послугами з газопостачання за такою адресою і здійснює їх оплату з 2018, а також частково сплатила спірну заборгованість за особовим рахунком, присвоєним за цією адресою, тим самим визнала наявність заборгованості. У зв`язку з чим представник позивача просить стягнути з відповідача суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) у розмірі 4596,93 грн та судовий збір. Відповідач у письмовому запереченні зазначила, що після отримання відзиву на позов позивач подав до суду новий витяг із білінгової системи «Газоліна», в якій збільшив період розрахунку заборгованості, а саме: з листопада 2018, а не з жовтня 2020, як зазначено в позовній заяві. При цьому, до розрахунку заборгованості позивач включив заборгованість з липня по вересень 2023, однак заяву про збільшення позовних вимог до суду не подавав. Крім того, у витягах різняться розміри заборгованості станом на жовтень 2020 - 177,59 грн в долученому до позову, та 5365,65 грн у витягу, який позивач подав до суду 12.10.2023. Відповідач повторно вказала на безпідставне неврахування позивачем сум фактично внесених коштів за газопостачання. За підрахунками, які навела відповідач у своєму запереченні, загальна сукупність коштів, які вона сплатила за газопостачання, свідчить, що станом на жовтень 2023 за період з жовтня 2020 по червень 2023 заборгованість повністю погашена та наявна переплата. Також просила не стягувати з неї судовий збір, оскільки позивач не скористався досудовим порядком врегулювання спору і не зважаючи на відсутність боргу просить стягнути з неї судовий збір. В окремо поданій заяві відповідач просить застосувати позовну давність, відмовити у задоволенні позовних вимог, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору та зобов`язати позивача зарахувати переплату за фактично спожитий природний газ за період з жовтня 2020 по червень 2023 включно в сумі 1296,07 грн, в подальшу оплату після червня 2023. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що оновлений фінансовий стан відповідача, подався після часткового погашення нею боргу, охоплює весь період користування послугами з газопостачання з метою розуміння розрахунку заборгованості та відображення, за які періоди зараховані кошти, що сплатила відповідачка. Фактично заборгованість у відповідача виникла з листопада 2018 року, однак при пред`явленні позову, розмір заборгованості станом на вересень 2020 не був зазначений у фінансовому стані для зменшення терміну позовної давності. Після зменшення позовних вимог сума боргу у розмірі 4596,93 розрахована за період листопада 2018 по вересень 2023. Відповідачка в судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнала, пояснила, що визнає несвоєчасність сплати нею заборгованості за природний газ за період з жовтня 2020 по червень 2023, проте спірну заборгованість вона сплатила під час розгляду справи. Відповідач уважає неправильним зарахування позивачем сплачених нею коштів після відкриття провадження в рахунок погашення боргу, який існував до жовтня 2020 і не охоплюється позовними вимогами. Такі дії сторони позивача вплинули на подальший розрахунок заборгованості, який не відповідає дійсності. За її власними розрахунками заборгованість за газопостачання у неї відсутня та мається переплата. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ слід відмовити, виходячи з таких підстав. Суд установив, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"», код ЄДРПОУ 40121452, має, зокрема, такий вид економічної діяльності як торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) (а.с.13-14). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.08.20223 та № 349765426 від 10.10.2023 житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.88-90). Відповідно до ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2023 у справі № 390/793/23 ТОВ "Газопостачальна Компанія "Нафтогаз України" відмовлено у видачі судового наказу за заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ у сумі 30219,40 грн і судового збору в сумі 268,40 грн (а.с.15). В довідці про фінансовий стан споживача - особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я - [PERSON] , станом на червень 2023 за адресою: [ADDRESS] , зазначено обсяг спожитого газу та тарифи з жовтня 2020 року по червень 2023 року. За проведеним розрахунком фінансового стану за вказаним вище особовим рахунком вбачається, що за вказаний період спожито природний газ на загальну суму 48465,94 грн. При цьому зазначені наступні оплати: 469,54 грн (враховано у вересень 2020), 21,26 грн (враховано у вересень 2020), 633 грн (враховано у вересень 2020), 1899,5 грн (враховано у вересень 2020), 765,32 грн (враховано в вересень 2020), 1399,44 грн (враховано у вересень 2020), 3512,32 грн, 2399,88 грн, 477,41грн, 477,41 грн, 501,48 грн, 557,2 грн, 795,69 грн, 994,62 грн, 962,79 грн, 1996,96 грн, 1997,2 грн, 500 грн, 2761,04 грн, 1193,53 грн. Загальна сума сплати врахованої за вересень 2020 становить 5188,06 грн. Сума сплати за період з жовтня 2020 по червень 2023 становить 19127,53 грн. Заборгованість за споживання газу складає 29041,77 грн (а.с.10). З квитанцій (15 шт.), які надала до суду відповідач, вбачається, що 24, 28 та 29 вересня 2023 за особовим рахунком № [NUMBER] отримувачу ТОВ «Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"» платник [PERSON] в рахунок заборгованості за січень і лютий 2023 та весь 2022 рік, внесла кошти на загальну суму 25447,42 грн (а.с.45-59). В довідці про фінансовий стан споживача - особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я - [PERSON] станом на жовтень 2023 за адресою: [ADDRESS] , зазначено обсяг спожитого газу та тарифи з листопада 2018 року по вересень 2023 року. За проведеним розрахунком фінансового стану за вказаним вище особовим рахунком вбачається, що за вказаний період за особовим рахунком № [NUMBER] наявна заборгованість за споживання газу, яка складає 4596,93 грн. При цьому зазначені наступні оплати: 963,56 грн, 1963,56 грн, 3927,12 грн, 1000 грн, 1290 грн, 1282,34 грн, 3000 грн, 1658,46 грн, 310,4 грн, 417,6 грн, 400 грн, 645,18 грн, 3366 грн, 1494,33 грн, 1423 грн, 1761 грн, 692,17 грн, 597,68 грн, 999,42 грн, 1002,24 грн, 469,54 грн, 21,26 грн, 633 грн, 1899,5 грн, 765,32 грн, 1399,44 грн, 3512,32 грн, 2399,88 грн, 477,41 грн, 477,41 грн, 501,48 грн, 557,2 грн, 795,69 грн, 994,62 грн, 962,79 грн, 1996,96 грн, 1997,2 грн, 500 грн, 2761,04 грн, 1193,53 грн, 3437,38 грн, 1538,42 грн, 3182,76 грн, 1710,73 грн, 970,74 грн, 883,21 грн, 2197,38 грн, 31,83 грн, 1957,39 грн, 190,97 грн, 954,83 грн, 803,65 грн, 1233,32 грн, 3135,01 грн, 3174,8 грн. Загальна сума оплат, які [PERSON] сплатила позивачу за послуги газопостачання за період з жовтня 2020 по червень 2023, становить 49763,01 грн (а.с.86-87). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що газопостачання здійснюється позивачем за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок, згідно якого в період з жовтня 2020 року по червень 2023 року спожито природнього газу на суму 48465,94 грн. Згідно квитанцій, які надала відповідач, після відкриття провадження вона внесла кошти в рахунок погашення заборгованості на суму 25447,42 грн. Після чого позивач надав суду оновлену довідку про фінансовий стан, згідно якої в період з жовтня по червень відповідач сплатила йому 24315,59. Отже, загальна сума коштів, які сплатила відповідач позивачу за послуги із газопостачання становить 49763,01 грн. Згідно із п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засади цивільного законодавства є добросовісність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.10.2018 року по справі № 917/1307/18, в постанові від 23.10.2019 по справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною, отже стандарт доведення - це достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У рішенні ЄСПЛ по справі "J.K. AND OTHERS v. SWEDEN" заява № 59166/12 судом зазначено, що договірна держава зобов`язана брати до уваги не лише докази, подані заявником, але й усі інші факти, які мають значення у справі, яка розглядається. У цивільних позовах закон не вимагає такого високого стандарту, як "доведення поза розумним сумнівом" скоріше суддя має вирішити справу на основі "балансу ймовірностей". Термін «перевага сумнівів» використовується в контексті стандарту доказів, що стосується фактичних тверджень, зроблених заявником. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України", заява № 22750/02, суд зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи, про що зазначено в рішенні по справі "Руїз Торійа проти Іспанії", заява від 09.12.1994. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних, про що зазначено в рішенні по справі "Артіко проти Італії", заява від 13.05.1980. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (справи, "Дюлоранс проти Франції" заява № 34553/97, "Донадзе проти Грузії" заява №74644/01). У даній справі позивачем суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] , після зменшення позовних вимог має заборгованість перед позивачем у сумі 4596,93 грн. Висновок суду ґрунтується на зіставленні нарахованої суми вартості спожитого природнього газу за період з жовтня 2020 по червень 2023, а саме: 48465,94 грн та сплачених відповідачкою коштів - 49763,01 грн. Суд відхиляє твердження представника позивача, що після виникнення заборгованості за декілька місяців ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» може самостійно визначати періоди, за які споживач вносить кошти після відкриття провадження або враховувати такі кошти в рахунок боргу за періоди, що виходять за межі позовних вимог. Крім того, позов пред`явлено на заборгованість, що виникла за період з жовтня 2020 по червень 2023. В той же час представник позивача в судовому засіданні пояснив, що після зменшення позовних вимог сума боргу у розмірі 4596,93 розрахована за період листопада 2018 по вересень 2023, та погодився, що це фактично збільшення позовних вимог, але заява про збільшення позовних вимог суду не подавалась. Суд зауважує, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено одночасне зменшення та збільшення позовних вимог в одній заяві, тому відхиляє врахування до розміру заборгованості сум, які позивач нарахував за період до жовтня 2020 та після червня 2023, оскільки вони перебувають поза межами позовних вимог. Отже, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ слід відмовити повністю. Клопотання відповідача про закриття провадження через відсутність предмета спору задоволенню не підлягає, оскільки норми п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України не поширюються на випадки незгоди щодо цього однієї зі сторін спору, позаяк за обставинами даної справи позивач стверджує про наявність заборгованості, а відповідач заперечує проти цього, отже спір існує. Крім того, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги відповідача про зобов`язання позивача зарахувати переплату в подальшу оплату за спожитий природний газ після червня 2023, так як зазначене є вимогою зобов`язального характеру та може бути предметом судового розгляду виключно після подання відповідної заяви, зокрема оформленої у формі зустрічної позовної заяви з дотриманням вимог цивільного процесуального закону, проте така заява відповідачем не подавалась. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. В той же час суд установив правомірність звернення позивача до суду по захист своїх прав, оскільки на час пред`явлення позову мала місце непогашена заборгованість за надану ним послугу. Відповідач після відкриття провадження сплатила заборгованість в частині, необхідній до повного її погашення, тим самим визнала позов в межах позовних вимог, доведених суду. Досудове врегулювання спору щодо стягнення заборгованості за послуги з газопостачання діючим законодавством не вимагається як обов`язкове, тому суд відхиляє клопотання відповідача з проханням не стягувати з неї судовий збір і вважає, що судовий збір слід стягнути з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 5, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 256, 527, 714, 903 ЦК України,

Outcome: dismissed