Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

04.01.2024 року позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] та просить суд - вселити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) у квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) усунути [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та передати [PERSON] один комплект ключів від цієї квартири. - стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 03.08.2023 р., яке видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові ЗМУЮ. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 2/3 частки у праві власності на кв. [ADDRESS] загальною площею 59,5 кв.м, яка складається із трьох житлових кімнат житловою площею 38,6 кв.м. Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області доводиться, що спадкоємцями за померлим [PERSON] є його вона як його дружина та його син - відповідач по справі - [PERSON] , яким належить по 1/2 частки у спадщині кожному. Вищевказане підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №73480324 від 07.08.2023 р. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №341818946 від 07.08.2023 р. підтверджується, що [PERSON] є власником 1/3 частки кв. [ADDRESS] . Відповідач у справі - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримав та не зареєстрував право власності на 1/3 частки на вказану квартину не оформив. Натомість [PERSON] без її згоди вселився у кв. [ADDRESS] та створює їй перешкоди у вселенні і користуванні належною їй власністю, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до поліції із відповідною заявою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 справу передано судді Невойту П.С. Ухвалою від 19.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 13.02.2024 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила позов задоволити. Відповідач у судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи. З врахуванням характеру поховних вимог та не подання підтверджуючих доказів на відсутність в судовому засіданні, повтона неявка, а також відсутність клопотань про долучення , витребування доказів, суд вирішив проводити розгляд справи у відсчутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції Українигарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Крім цього, відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи - доавдка від 19..12.2023 року (арк.спр.10) На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 07.08.2023 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Станкевич В.М., за реєстровим №5-550, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] (арк.спр.6-8). Власником іншої частки квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , однак належних документів у встановленому законом порядку на належну йому частку не оформив. Інша 1/3 частка кварт ири належить брату покійного, який проживає в РП. З витягу з Державного реєстру речових прав за № 341818946 від 07.08.2023 року, судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , розмір її частки квартири становить 1/3. Набувши право власності на частку у спірній квартирі позивач позбавлена можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідачем їй чиняться перешкоди, які полягають в недопуску її до майна, часткою в праві на яке вона володіє, зміна замків у спірній квартирі. Зазначені перешкоду в користуванні квартирою визначені, зокрема і в акті від 20.102.2023 року ОСББ та талоні-повідомленні про вчинення кримінального правопорушення до ВП № 1 (арк.спр.9,11). Відповідно до ст. 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що відповідач неправомірно чинить перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном, яка змушена була залишити тимчасово окуповану територію України (м.Скадовськ), переїхати до Львова, без місця проживання, а тому суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до положень ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав власника, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Таким чином факт чинення відповідачем перешкод позивачу у володінні та користуванні відповідною часткою спірної квартири є перед судом доведеним. Відповідач не спростував доводи позивача з приводу порушення його права на володіння та користування часткою у спірній квартирі, будь - яких доказів на адресу суду на спростування вказаної обставини не надав. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved