Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

У січні 2020 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою шляхом виселення із квартири , просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення із квартири. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 05 червня 2019 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Потьомкіною І.А. відповідно до ст. 61 закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки від 22 травня 2019 року затвердженого начальником Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області посвідчено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності двокімнатна квартира загальною площею 44,81 м2, житловою площею 31,09 м2, розташована за адресою: [ADDRESS] , вартість 318 751, 30 грн., яка придбана нею на прилюдних торгах за 318 751, 30 грн., що раніше належала [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири, посвідченого 14 березня 2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В. І. за реєстровим номером 625, зареєстрованого в Реєстрі прав власності за № 17967854. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 169361674, сформований 05 червня 2019 р., зазначений номер запису про право власності: 31869552 та дата, час державної реєстрації 05 червня 2019 р., а підставою виникнення права власності є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 434, виданий 05 червня 2019 року, видавник Потьомкіна І. А.- приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу. 05 червня 2019 року, вона, [PERSON] , набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після набуття права власності на квартиру, у вказаній квартирі залишилися незаконно проживати [PERSON] - батько колишнього власника [PERSON] , та зі слів [PERSON] у вказаній квартирі без реєстрації проживає він сам, а також його мати [PERSON] . Вище вказані особи не є членами сім`ї [PERSON] . Починаючи з 05 червня 2019 року відповідачі у квартирі незаконно проживають, за користування комунальними послугами оплату не здійснюють, доступу до квартири власнику не надають. На письмові вимоги [PERSON] звільнити квартиру та забезпечити вільний доступ до квартири шляхом повернення ключів від вхідних дверей, відповідачі відмовляються отримувати письмові листи від відділення зв`язку «Укрпошта». На неодноразові вимоги добровільно звільнити її квартиру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , категорично відмовляються і продовжують незаконно користуватися належною квартирою за вищевказаною адресою, чим порушують право на вільне користування та розпоряджання власністю. Фактично відповідачі проживають за місцем без реєстрації вже більше ніж шість місяців. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13 березня 2020 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають разом з ним є передбаченою. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 404/3571/19, № провадження 2-з/404/44/19 від 24 травня 2019 року суд постановив, забезпечити заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію/перереєстрацію права власності та інших речових прав щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , та реєстрацію права власності чи іншого речового права щодо за іншими особами. На підставі цієї ухвали суду, державним реєстратором Нікітенко Олександром Володимировичем, Міська рада міста Кропивницького, Кіровоградська обл., внесено цей вид обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 2-3436/11 № провадження 4-с/404/11/19 зупинено провадження по даній справі, на час проведення рецензійного звіту висновку про вартість майна, наданого експертом-оцінювачем Сидоровим Р.С. під час проведення виконавчого провадження [NUMBER]. На підставі доручення заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Журавко В.М. від 13 листопада 2019 року № 12310/10-02, начальником Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Федотовим С.В. в період з 21 листопада 2019 року по 25 листопада 2019 року проведено перевірку законності виконавчого провадження [NUMBER] та постановлено: Визнати дії державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області Житньої В.А. при примусовому виконанні виконавчого провадження виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-3436/11 від 22 травня 2012 року виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів в сумі 223378,53 грн. несвоєчасними та такими, що вчинені з недотриманням вимог ст. 2,18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 29 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень. На підставі заяви Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області до Головного управління поліції у Кіровоградській області по фактам порушення діючих Законів Украйни державним виконавцем Житньою В.А., під час проведення виконавчого провадження [NUMBER], відкрито кримінальне провадження № 12019120020009311 від 14 грудня 2019 року. 15 лютого 2020 року його визнано потерпілим. Представник позивача, адвокат Петров В.П., був присутнім під час розгляду Кіровським районним судом м. Кіровограда справи № 404/3899/19 провадження № 2/404/1038/19 де належним чином надавав відзив на позовну заяву, в якій зауважив, що ніякій критиці не підлягає факт викладений у позові, що у спірній квартирі проживають батьки позивача, але як розцінювати факт, а саме довідку № 4077 від 25 червня 2019 року КП «ЖЕО № 1 МРМК» де вказано, що у даній квартирі дійсно проживає [PERSON] , а в копії паспорту прописка вказує що вона зареєстрована у с. Дмитрівка. Також, [PERSON] був присутнім під час розгляду Кіровським районним судом м. Кіровограда справи № 2-3436/11 номер провадження 2/1109/156/2012, та знає про зупинення розгляду справи на час проведення рецензійного звіту висновку про вартість майна. Звернено увагу, слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області який проводе слідчі дії по кримінальній справі № 12019120020009311, на підписи громадянки [PERSON] в паспорті, вимогах на виселення та в договорі про надання правничої допомоги з адвокатом Петковим В.П. Також з громадянином [PERSON] , під час проведення слідчих дій по кримінальній справі № 12019120020009311, була зустріч з представником СБУ по факту незаконних дій під час придбання майна. Складається враження, що громадянка [PERSON] взагалі не володіє ситуацією, а під її прізвищем виступає хтось інший, а це вже омана суду, шахрайство. 01 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . Вказано, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2013 року з її сина [PERSON] стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 221 550 грн. 03 коп. та судові витрати. У 2007 році її син уклав кредитний договір в забезпечення виконання зобов`язань за договором, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було також укладено договір іпотеки квартири. Предметом іпотеки за даним договором стала вказана у позові квартира. Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС від 20 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 2-343, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда. Постановою державного виконавця від 22 лютого 2017 року звернуто стягнення на пенсію боржника. Відрахування проводиться з доходів отриманих від головного управління ПФУ в Кіровоградській області. Постановою від 13 листопада 2018 року державним виконавцем накладено арешт та заборонено відчужувати все нерухоме майно, що належить боржнику. Постановою державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький від 22 листопада 2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки арештованого майна та визначення його ринкової вартості, саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 14 березня 2007 року приватним нотаріусом Ваврентович В.І. за реєстровим номером 625, зареєстрованого в реєстрі прав власності за № 17967854. 18 грудня 2018 року державним виконавцем направлено лист, щодо ознайомлення сторони виконавчого провадження з оцінкою арештованого майна. Але фактично [PERSON] не було ознайомлено із результатами даної оцінки, і проведена вона була без фактичного огляду. 22 травня 2019 року на підставі протоколу проведення електронних торгів № 404055 від 06 травня 2019 року, виданого ДП «Сетам» Міністерства юстиції України складено акт про реалізацію предмета іпотеки. 24 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним, фактичним виконанням виконавчого листа № 2-3436/11. 05 червня 2019 року приватним нотаріусом Потьомкіною І.А. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки було посвідчено, що позивачу, [PERSON] належить на праві власності зазначена квартира. Позивач вважає, що вона набула права власності, а вони проживають у спірній квартирі незаконно і тому намагається виселити. Вважає, що питання правомірності набуття права власності позивача вирішується судом і до його вирішення реалізація такого права шляхом виселення їх з квартири є передчасною. Позивач переоформила договори на споживання комунальних послуг на власне ім`я, чим позбавила можливості сплачувати за спожиті комунальні послуги. На даний час мають можливість сплачувати лише за електроенергію. Зазначала, що виселення, без надання іншого житла, згідно чинного законодавства неможливе. Квартира була предметом іпотеки та виступала, як забезпечення його зобов`язань перед банком, саме за споживчим кредитом, наданим позичальнику в іноземній валюті - доларах США. На час проведення електронних торгів вказана квартира була і є на даний час, єдиним та постійним місцем їх проживання, реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому електронні торги та складений державним виконавцем акт не відповідають вимогам закону. Таким чином, спірна квартира відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена. На час проведення електронних торгів у власності [PERSON] не перебуває жодного іншого нерухомого майна. Дана квартира є постійним, єдиним місцем проживання та іншого нерухомого майна не зареєстрованого за [PERSON] . Повідомлення про проведення прилюдних торгів не було опубліковано в друкованих засобах масової інформації, сторони виконавчого провадження не повідомлялись про день, час проведення електронних торгів та початкову ціну продажу майна, державний виконавець не перевірив наявність обставин, які відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключають можливість звернення стягнення на квартиру, вважаю що результати електронних торгів є недійсними. Відповідно підстави набуття права власності позивачем по даній справі є неправомірними і таке право власності також є недійсним. Таким чином, вимога позивача про визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , особами, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення із квартири є незаконною, необґрунтованою, надуманою та такою, що не підлягає задоволенню. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Петков В.П. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Зазначав, що на даний час проживає у дачному будинку, його батьки проживають у будинку його матері, який знаходиться у незадовільному стані. В квартирі за адресою: [ADDRESS] знаходяться його з батьками особисті речі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника відповідача [PERSON] , адвоката Сьори О.М. надійшла заява, відповідно якої вона просила суд проводити судове засідання без її участі та участі відповідача [PERSON] . Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що 30 березня 2007 року між [PERSON] та Пат КБ «ПриватБанк» укладено договір № KGМDGA01580444, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 26 400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 березня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язання, 30 березня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № KGМDGA01580444. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Квартира належала [PERSON] на праві договору дарування квартири. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 221 550 грн. 03 коп., судовий збір у сумі 1708 грн. 50 коп. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. В решті позовних вимог відмовлено. На підставі вказаного рішення суду Фортечним ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-3436/11 від 22 травня 2012 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда. 05 червня 2019 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Потьомкіною І.А. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки від 22 травня 2019 року, затвердженого начальником Фортечного ВДВС м. Кропивницький, посвідчено, що позивачу, [PERSON] , [INFO] , належить на праві власності двокімнатна квартира, загальною площею 44,81 м2, житловою площею 31,09 м2, розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 318 751,30 грн., яка придбана нею на прилюдних торгах, що раніше належала [PERSON] , [INFO] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 14 березня 2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. за реєстровим номером 625. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 169361674, сформований 05 червня 2019 р., зазначений номер запису про право власності: 31869552 та дата, час державної реєстрації 05 червня 2019 р., підставою виникнення права власності є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 434, виданий 05 червня 2019 р., видавник Потьомкіна І. А.- приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу. Відповідно до довідки № 4077 від 25 червня 2019 року, виданої КП «ЖЕО № 1 МРМК», [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований з 25 червня 2019 року. [PERSON] , 1937 р.н. знятий з реєстрації 25 червня 2019 року. Позивач зазначає, що у її квартирі залишаються незаконно проживати відповідачі. Позивачем надсилались вимоги про добровільне виселення із квартири, які відповідачами виконані не були. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Водночас, відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Конституційне право особи на житло містить заборону примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону чи за рішенням суду. Особа може користуватися лише тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Таке право виникає у власника житла (гл.28 ЦК), членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст.156 ЖК), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, ст.61 ЖК), членів його сім`ї (ст.816 ЦК, ст. 64, 160 ЖК) . Право власності на квартиру відповідача [PERSON] , було правовою підставою для проживання, як самого відповідача так і членів сім`ї чи інших осіб за адресою: [ADDRESS] . 05 червня 2019 року право власності відповідача [PERSON] на вказану квартиру припинилося. Так як відповідач втратив і право користування квартирою, а відповідно до ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України члени сім`ї чи будь-які інші фізичні особи, також втратили право користування квартирою у зв`язку з припиненням права власності у відповідача. В постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 р. викладена правова позиція, згідно якої, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц п.38, 92 міститься висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. В зв`язку з цим негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного порушення права. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов`язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 р. примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Дії позивача по добровільному виселенню відповідачів з квартири результатів не дали. Враховуючи вище викладені обставини, суд вважає, що відповідачі перешкоджають позивачу у здійсненні її права власності на вказану квартиру. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення із квартири. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved