Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області 19.01.2024 року для розгляду за підсудністю з Приморського районного суду м.Одеси. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 червня 2017 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час шлюбу позивачем було удочерено доньку- [PERSON] , [INFO] . Сторонами досягнуто домовленості, що після розірвання шлюбу, донька [PERSON] залишиться проживати із матір`ю - [PERSON] . На даний час та близько трьох місяців шлюбні відносини фактично припинені. Причиною розпаду сім`ї стало те, що кожен зі сторін мав різні погляди на життя, ведення спільного господарства. Позивач з відповідачем не знаходили спільної мови, втратили почуття взаємоповаги та любові, через що між ними виникали суперечки та непорозуміння, що негативно вплинуло на подружні стосунки. На думку позивача, між сторонами відсутні почуття взаєморозуміння та поваги один до одного, що є головним для сім`ї. На даний момент сім`я існує формально. Тому позивач просив їх шлюб розірвати. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 07.02.2024 року ухвалою суду позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує /а.с.26/. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов визнає. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] » /а.с.29/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 14 червня 2017 року Красноокнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, актовий запис №29 /а.с.9/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають , шлюбні відносини носять формальний характер. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому, ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 1073,60 грн. /а.с.6/. Таким чином, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80 грн. (50% від 1073,60 грн., сплаченого позивачем при поданні позову), а іншу частину судового збору у сумі 536,80 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved