Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

06.02.2024\~у вказаній\~справі було\~ухвалено рішення,\~яким позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1000 (одній тисячі) гривень відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено. 12.02.2024 засобами поштового зв`язку до суду подано відповідачем [PERSON] заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заяви відповідач зазначила, що у відзиві було вказано попередній розрахунок судових витрат в сумі 3000 грн за надану їй правничу допомогу, однак фактично вона сплатила адвокату 6000 грн. Зазначила, що ці витрати підтверджуються: квитанціями до прибуткового касового ордера про оплату, розрахунком та погодженням винагороди за надану правничу допомогу (послуги) адвоката від 10.02.2024, які додано до заяви, і матеріалами справи (ордером, витягом з договору про надання правничої допомоги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю). Факти надання правничих послуг підтверджуються наявними у матеріалах справи процесуальними документами, поданими адвокатом. 19.02.2024 через систему «Електронний суд» позивач подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просила повністю відмовити відповідачу у стягненні судових витрат, посилаючись на те, що з наданих відповідачем документів неможливо встановити точної вартості отриманих послуг, а також факт їх оплати. В обґрунтування клопотання позивач зазначила, що у договорі з адвокатом, який відповідач надала до суду, не вказана ціна договору, у пункті 4 зазначено, що винагорода оплачується за додатковою домовленістю та її граничний рівень, але це не є тотожним встановленню ціни договору. Відповідно до положень статті 564 ЦК України додаткова домовленість має бути вчинена у тій самій формі, що й сам договір, однак такої суду не надано. Відтак відповідач не надала суду доказів погодженого сторонами гонорару на момент укладення договору, що унеможливлює встановлення відповідності оплачених послуг договірним умовам, а розрахунок та погодження винагороди від 10.02.2024 погоджений після сплати гонорару. Крім того, позивач вказувала, що така дія, як «виїзд в с. Мала Жмеринка на місце можливих подій по спору та ознайомленням з характером спору» не належить до правничої допомоги і не охоплюється договором, тому не підлягає оплаті. Очікування судового засідання не є послугою правничого характеру, тому не є підставою для оплати. Судове засідання 02.02.2023 тривало 8 хвилин, тому підлягає оплаті в сумі 48 грн. Аналіз попередніх справ не є правничою допомогою у справі, неможливо встановити час, тому сума за цю дію не є встановленою і не може бути стягнута з позивача. Клопотання про витребування іншої справи було безпідставним та не було задоволено судом, тому оплату за його складання не може бути стягнуто з позивача, відтак нарахована сума 3300 грн не є визначеною належним чином. Ознайомлення з відповіддю на відзив і ознайомлення з уточненою позовною заявою не входить до обсягу послуг, передбачених договором, оскільки ним сторони не передбачили оплату за ознайомлення із процесуальними документами, що направляються на адресу відповідача іншою стороною, і уточнювалась лише прохальна частина. Крім того, представник відповідача затягував розгляд справи та зловживав процесуальними правами, оскільки наполягав на відкладенні розгляду справи для ознайомлення із уточненою позовною заявою, хоча така заява надсилалася у належний спосіб його довірительці, тому 1800 грн відшкодуванню не підлягають. Заперечує також проти оплати 3000 грн за додатковий аналіз матеріалів справи та законодавства і судової практики, підготовку клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, що було здійснено 09-11 грудня 2023, оскільки потреба в додатковому аналізі необґрунтована і раніше плата нараховувалась, клопотання було безпідставним і суд у його задоволені відмовив. За 05.01.2024 нарахована плата 2700 грн, однак у цей день справа не розглядалась. За 06.02.2024 нараховано 900 грн за «виїзд в Жмеринський міськрайсуд», що не є правничою послугою і ці витрати не підтверджені. Складання розрахунку 10.02.2024 за 900 грн не є правничою допомогою. Позивач також вказувала, що виписувати прибутковий касовий ордер має право виключно особа, яка отримала готівку за наслідком касової операції, тобто під час отримання готівки через касу такої особи з відображенням такої операції у відповідних книгах обліку. Однак суду не надано доказів, що адвокат Костриця В. С., який є ФОП, має касу і веде касову книгу. У судове засідання в приміщення Барського районного суду Вінницької області з`явилась представник позивача адвокат Ткаченко Т. В. Проти стягнення витрат на правничу допомогу з позивача заперечила, висловивши аргументи, які подібні тим, що були викладені у письмовому клопотанні позивача. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду не подали. Згідно з частиною 4 статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Враховуючи приписи частини 4 статті 270 ЦПК України, а також приписи частини 8 статті 141 ЦПК України, згідно з якими розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), а не на підставі усних пояснень, тому суд поставив проводити розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за відсутності відповідачів та представника відповідача [PERSON] на підставі наявних матеріалів. Вирішуючи заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд керується таким. Відповідно до\~частини 3,\~5\~статті 246 \~ЦПК України\~якщо сторона\~з поважних\~причин не\~може до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі подати докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному\~статтею 252\~цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦПК України суд,\~що\~ухвалив\~судове\~рішення,\~може\~за\~заявою\~учасника\~справи\~чи\~з власної\~ініціативи\~ухвалити\~додаткове\~рішення,\~якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частин першої-шостої статті 137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з\~частиною 8\~статті 141\~ЦПК України\~розмір\~витрат,\~які\~сторона\~сплатила\~або\~має сплатити\~у\~зв`язку\~з\~розглядом\~справи,\~встановлюється\~судом\~на\~підставі\~поданих сторонами\~доказів\~(договорів,\~рахунків\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Даними відбитка поштового штампу на конверті підтверджується, що докази щодо судових витрат були подані представником відповідача в межах строку, визначеного частини 8 статті 141 ЦПК України. Частиною 3\~статті\~141\~ЦПК\~України\~передбачено,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 137 ЦПК передбачені спеціальні правила розподілу витрат на правничу допомогу адвоката. Так, нормами вказаної статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей\~розподілу\~судових\~витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має\~бути\~співмірним із: складністю справи\~та\~виконаних\~адвокатом\~робіт\~(наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на\~виконання\~відповідних\~робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг\~та\~виконаних\~робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі\~недотримання вимог\~частини\~четвертої\~цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої\~сторони,\~зменшити\~розмір\~витрат\~на\~правничу\~допомогу,\~які\~підлягають розподілу\~між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з\~нормами статті\~19\~Закону України\~«Про\~адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність»\~видами\~адвокатської діяльності\~є,\~серед\~іншого,\~надання правової\~інформації,\~консультацій\~і\~роз`яснень з\~правових\~питань,\~правовий супровід\~діяльності\~фізичних\~осіб,\~складення\~заяв,\~скарг,\~процесуальних та\~інших\~документів\~правового\~характеру; представництво інтересів фізичних і осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є\~формою\~винагороди\~адвоката за\~здійснення\~захисту,\~представництва та\~надання\~інших\~видів правової\~допомоги\~клієнту. Порядок\~обчислення\~гонорару\~(фіксований\~розмір,\~погодинна\~оплата),\~підстави\~для\~зміни розміру\~гонорару,\~порядок\~його\~сплати,\~умови\~повернення\~тощо визначаються\~в\~договорі\~про надання\~правової\~допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Гонорар є\~формою\~винагороди\~адвоката за\~здійснення\~захисту,\~представництва та\~надання\~інших\~видів правової\~допомоги\~клієнту.\~Порядок\~обчислення\~гонорару (фіксований\~розмір,\~погодинна\~оплата),\~підстави\~для зміни\~розміру\~гонорару,\~порядок\~його\~сплати,\~умови\~повернення\~тощо визначаються\~в\~договорі\~про надання\~правової\~допомоги.\~При\~встановленні розміру\~гонорару\~враховуються складність\~справи,\~кваліфікація\~і\~досвід адвоката,\~фінансовий\~стан\~клієнта та\~інші\~істотні\~обставини.\~Гонорар\~має\~бути розумним\~та\~враховувати\~витрачений адвокатом\~час. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. (Аналогічна позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 689/1101/18. Отже, для цілей розподілу витрат на правничу допомогу розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги, порядок його обчислення та сплати має бути зазначений в договорі про надання правничої допомоги, оскільки саме згідно з умовами договору відповідно до приписів пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК та на підставі наданих доказів щодо фактично надано обсягу наданих послуг суд визначає розмір витрат, які підлягають розподілу. За умовами пункту 4.1 витягу з Договору про надання правової (правничої) допомоги та представництво від 02.02.2023, який відповідач [PERSON] надала на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката (арк.с. 39 том 3), винагорода оплачується за додатковою домовленістю, але не повинна перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі за годину участі адвоката у судовому засіданні та під час вчинення інших дій, пов`язаних з використанням даного Договору. Доказів оформлення додаткової домовленості щодо розміру винагороди адвоката на виконання пункту 4.1 витягу з Договору про надання правової (правничої) допомоги та представництво від 02.02.2023, суду не надано. Крім того, у відзиві (арк. с. 51-53 том 3) відповідач [PERSON] зазначила, що попередньо визначені суми судових витрат, які вона має понести, становлять, щонайменше 3000 грн за надання їй правничої допомоги в формі: ознайомлення з матеріалами (документами) позову, виїзд на місце можливих подій по спору, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судовому засіданні, аналіз документів-доказів та попередніх справ, законодавства та судової практики, складання до суду клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, даного відзиву та клопотання. Однак відповідач заявила до відшкодування витрат на правничу допомогу удвічі більшу суму, від тієї, яка була вказана орієнтовною у відзиві. Згідно з\~частинами 1-3\~статті 134\~ЦПК України,\~разом з\~першою заявою\~по суті\~спору кожна\~сторона подає\~до суду\~попередній (орієнтовний)\~розрахунок суми\~судових витрат,\~які вона\~понесла і\~які очікує\~понести в\~зв`язку із\~розглядом справи. У\~разі неподання\~стороною попереднього\~розрахунку суми\~судових витрат\~суд може\~відмовити їй\~у відшкодуванні\~відповідних судових\~витрат,\~за винятком\~суми сплаченого\~нею судового\~збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відсутність в договорі про надання правничої допомоги конкретного розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру), ненадання суду доказів оформлення додаткової домовленості щодо розміру винагороди адвоката на виконання пункту 4.1 вказаного договору, позбавляє суд можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру гонорару адвоката, а також позбавляє можливості перевірити відповідність наведених у розрахунку від 10.02.2024 фактичних витрат умовам раніше укладеного договору із відповідачем, а також пересвідчитись в обґрунтованості збільшення у два рази витрат на правничу допомогу, у порівнянні із попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, яка була вказана у відзиві. Зокрема, розрахунок від 10.02.2024, згідно з яким витрати на правничу допомогу збільшилися удвічі, містить перелік видів правничої допомоги, обґрунтованість яких матеріалами справи не підтверджується і заперечується позивачем. Так, ознайомлення із заявою позивача від 06.09.2023 про уточнення позовних вимог та складання заперечення протягом трьох годин, за що нараховано 1800 грн, хоча у самих же запереченнях (арк. с. 1-3 том 4) адвокат вказав, що позовні вимоги позивача в редакції від 06.09.2023 лише дещо скорочені і узагальнені. Не доведено також обґрунтованості додаткового, тобто фактично повторного, аналізу матеріалів справи та чинного законодавства, оскільки правова позиція позивача не змінювалася (пункт 10 розрахунку). Крім того, у розрахунок від 10.02.2024 включено оплату за складання самого розрахунку, що не потребує правничих знань, і за складання заяви про винесення додаткового рішення, що не є витратами на професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою. З наведених мотивів суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено відповідності наведених у розрахунку від 10.02.2024 витрат умовам раніше укладеного договору із відповідачем, не доведено обґрунтованості цих витрат і їх розумності. Таким чином, у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити повністю. Водночас, під час ухвалення рішення судом не було здійснено розподілу витрат на сплату судового збору. Відповідно до приписів статті 270 ЦПК України суд вправі вирішити це питання з власної ініціативи. Згідно з статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов\~задоволено на\~10\~%\~стосовно вимог\~про стягнення\~моральної шкоди\~(судовий\~збір за\~якою розраховується\~як із\~вимоги майнового\~характеру),\~а позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~то судовий\~збір в\~сумі 107,\~36\~грн (1073,6\~грн х\~10%)\~слід стягнути\~на користь\~держави рівними\~частками з\~кожного із\~відповідачів,\~тобто по 26 (двадцять шість) гривень 84 копійки.

Outcome: dismissed