Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

11.10.2023 до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29.04.2017 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Голопристанському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 28. За час шлюбних відносин у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 144 від 13.09.2017 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/10722/18 від 22.10.2018 шлюб між сторонами було розірвано. На момент народження дитини, відповідач проживав в Москві. Позивач з відповідачем планували, що вона з дитиною через півроку після народження дитини переїде до відповідача. Але згодом, позивачці стало відомо, що відповідач зраджує їй. Після цього позивач передумала переїжджати до відповідача. Коли дитині виповнився рік, відповідач приїхав в Запоріжжя і звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до позивача про розірвання шлюбу. Згодом, після розірвання шлюбу з [PERSON] , відповідач знову одружився. Жодного разу не допомагав їй фінансово утримувати спільну доньку. Із самого малку та до дня звернення до суду, відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Усі питання щодо виховання вирішуються самостійно позивачем без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Позивач влаштувала своє життя та життя доньки, дитина проживає в любові та злагоді. Таким чином вважають, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Також, окремо зазначили, що позивач має законне право на отримання аліментів на утримання спільної малолітньою дочки до досягнення нею 18 років з негайним виконанням рішення суду. Просили позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення цієї заяви до досягнення нею повноліття та вирішити питання щодо судових витрат. 06.12.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 23.01.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали прохали його задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Додатково позивач пояснила, що з відповідачем вона зустрічалася і вони вирішили укласти шлюб та народити дитину. На Дитина була бажаною та вони мали щодо неї плани. На той час вони мешкали в Херсонській області. При цьому, [PERSON] завжди перебував на заробітках в Російській Федерації, тому коли народилася дитина, то до досягнення нею року він її бачив всього двічі. Наразі він також перебуває на території країни агресора. [PERSON] після досягнення дитиною року, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки у нього склалися інші стосунки в РФ. Шлюб розірвано за його ініціативи. Як до того, так і після розірвання шлюбу [PERSON] ніколи не цікавився дочкою та зараз з нею взагалі не спілкується. Дитина також взагалі не знає свого біологічного батька, ніколи його не згадує. Зараз у неї є чоловік, який також піклується і про [PERSON]. Вважає, що є потерба у позбавленні відповідача батьківських прав, оскільки він в житті дитини взагалі відсутній. Останній свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив. Додатково вказала на те, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утриманні дочки. В судове засідання представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району не з`явився, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи за її відсутності, вважали, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був неодноразово належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду за увесь час знаходження справи на розгляді не надав, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не складав. Згідно ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими для заочного розгляду. Відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта громадянина України № [NUMBER] виданого органом 2314 від 12.11.2018 та довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 23765-2018 від 20.11.2018 [PERSON] народилася [INFO] в м. Гола Пристань Херсонської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.8-9). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Голопристанським РС УДМС України в Херсонській області від 23.11.2011 гр. [PERSON] народився [INFO] в м. Гола Пристань Голопристанського району Херсонської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , не є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 11-12, 34, 38, 46-47). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.04.2017 по 22.11.2018. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , про що 13 вересня 2017 року Голопристанським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області складено актовий запис № 144, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Голопристанським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 13.09.2017 (а.с.10). [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] разом з її матір`ю [PERSON] та має рнокпп [NUMBER] (а.с.10-11). Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2018 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу була задоволена та шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.11.2018 (а.с.13). Позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.11.2015 (а.с.14-15) та за вказаним місцем проживання характеризується лише з позитивного боку (а.с.21-22). [PERSON] є працевлаштованою та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.16-19, 53-54) за місцем роботи характеризується тільки з позитивного боку (а.с.22 на звороті). Згідно нотаріально посвідченої заяви від 26.03.2018 гр. [PERSON] надав свою згоду на зняття з реєстраційного обліку/реєстрацію місця проживання за будь-якою адресою, на власний розсуд матері або законного представника, його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до наданої КНП «Центр медико-санітарної допомоги № 10» інформації у листі від 06.10.2023 № 2439/01-08 дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у Центрі з народження. На диспансерному обліку не перебуває. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладена з лікарем педіатром Центру [PERSON] . Дівчинка на огляди та профілактичні щеплення з`являється регулярно, в супроводі її матері [PERSON] .. Мати виконує рекомендації лікарів, здійснює піклування про стан здоров`я дитини та догляд за нею. Батько [PERSON] , за час спостереження дитини, до лікаря чи адміністрації закладу з приводу здоров`я доньки не звертався (а.с.20). Дитина відвідувала заклад дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу № 154 «Сонячне місто» Запорізької міської ради, до якого її влаштувала мати [PERSON] , яка була відповідальною та відвідувала усі заходи. За повідомленнями всіх працівників, які виконували супровід дитини, тато дівчинки [PERSON] ніколи не приводив доньку до закладу, не допомагав налагодити співпрацю в період дистанційного навчання, не телефонував співробітникам з приводу успіхів його дитини. Додатково була складена та надана психолого-педагогічна характеристика на вихованця закладу [PERSON] , [INFO] (а.с.20-21). З 04.09.2023 [PERSON] , [INFO] , відвідує центр дитячої освіти та розвитку «Juliet school», де займається за навчальною програмою 1 класу. До цього закладу дитину влаштувала мати [PERSON] , яка приводить та забирає дитину із закладу. На батьківських зборах присутня лише мати. Жоден з опитаних працівників закладу не повідомив будь-яких відомостей щодо батька дитини та його участі у житті дівчинки (а.с.52). Згідно висновку районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР як органу опіки та піклування від 19.01.2024 № 01-13/2855 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вважала за доцільне позбавити останнього його батьківських прав (а.с. 74). Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] вона знає з квітня 2016 року ще до народження у неї дитини, вони є колегами по роботі. За увесь час їх знайомства вона бачила гр. [PERSON] лише один раз ще до того як у подружжя народилася донька. Після того жодного разу вона не бачила та нічого не чула про відповідача. Ні на свята, ні на дні народження до дитини [PERSON] не приїздив, будь-яких подарунків чи коштів на утримання дитини позивачеві не надавав. Наразі їй відомо, що [PERSON] створила сім`ю з іншим чоловіком на ім`я [PERSON] , якого вона часто бачить з дитиною, він піклується про неї та про її матір. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачем більше 6-ти років, вони разом працюють. [PERSON] виховує доньку [PERSON] . З біологічним батьком дитини вона жодного разу не зустрічалася хоча часто проводить час разом з родиною позивача. Ні на будь-які свята чи дні [PERSON] останній не приїздив. Дитина його взагалі не знає та не згадує. Зараз у [PERSON] склалися стосунки з іншим чоловіком, якого [PERSON] і вважає своїм батьком. З народженням дитини [PERSON] доглядати допомагала її матір, але зараз бабуся повернулася до Херсонської області. Вихованням дитини, її здоров`ям та розвитком завжди займалася одна [PERSON] , будь-якої підтримки з боку батька дитини їй не було. Думка дитини судом не з`ясовувалася, оскільки проти цього заперечувала її мати, так як вважала, що це травмує дитину, яка свого біологічного батька взагалі ніколи не бачила та не знає. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За загальним правилом, батько, в разі наявності у нього постійного місця роботи, сплачує аліменти на дитину в розмірі 1/4 від загального заробітку на одну дитину і 1/3 від заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей та 1/2 - на трьох і більше дітей. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ від 16.07.2015 року). Відповідно до п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст.165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав батька дітей - [PERSON] , [INFO] , а саме через ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що є наслідком свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками протягом більше 6 років. Факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується поясненнями позивача та свідків, наданими суду письмовими доказами: характеристикою зі школи, довідкою про зареєстроване місце проживання дитини, висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. А тому суд з максимально можливим урахуванням інтересів дитини вважає, що позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню, так як обставини, на які посилається позивач, як на підстави позову, передбачені законом, встановлені у судовому засіданні під час їх перевірки наданими суду доказами. При цьому, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд вважає, що за встановлених в судових засіданнях обставин, останні підлягають частковому задоволенню в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача на користь позивача в розмірі 858,88 грн. та держави в розмірі 1073,60 грн.. Щодо судових витрат з надання правничої допомоги, то питання щодо них підлягає вирішенню після надання стороною позивача відповідних доказів в порядку, визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України, згідно заяви наданої представником позивача.

Outcome: partial