Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач звернувся в листопаді 2023р. до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу виплату страхового відшкодування в сумі 4133.69грн. та судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що 20.10.2020р.по вул.Гната Хоткевича в м.Івано-Франківськ відбулася ДТП за участю застрахованого ТЗ марки Dacia днз [NUMBER] під керуванням відповідача та ТЗ марки\~ «Skoda» днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] , після якої відповідач залишив місце пригоди. Постановою суду від 19.11.2020р. встановлено, що ДТП сталося з вини [PERSON] . Згідно п.38.1.1в) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого ТЗ, який спричинив ДТП, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від огляду щодо алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Кошти в сумі 4133.69грн. виплачено за заявою потерпілого. \~\~\~\~\~\~\~ Представник позивача просив позов задовольнити, справу просив розглянути у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що на підставі відповіді НПУ за схемою ДТП було вказано пошкодження передніх дверей лівої сторони іншого автомобіля, а аварійний комісар на підставі виданого аварійного сертифікату\~ натомість зазначив про пошкодження задньої частини автомобіля, а отже відшкодування виплати безпідставно вимагає позивач по шкоді, завданій - не відповідачем. Позовна заява зареєстрована 15.11.2023р., а строк пред`явлення вимог по регресу завершився 12.11.2023р., тому слід застосувати строк позовної давності. Постановою суду відповідача дійсно визнано винним у ДТП, однак його тут же звільнено від адмінвідповідальності, обмежившись усним зауваженням, так як пошкодження припаркованого автомобіля було незначне. Отже, відповідач не притягався до адмінвідповідальності, тому вимога взагалі безпідставна. Покинув місце ДТП тому, що не було пошкодження іншого авто\~ і тиск на відповідача від водіїв, яким він перекрив рух своїм ТЗ. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.10.2020р. по вул.Гната Хоткевича в м.Івано-Франківськ відбулася ДТП за участю ТЗ марки Dacia днз [NUMBER] під керуванням відповідача та ТЗ марки\~ «Skoda» днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] , після якої відповідач залишив місце пригоди. Постановою Івано-Франківського міського суду від 19.11.2020р. встановлено, що ДТП сталося з вини [PERSON] , який керуючи автомобілем рухаючись заднім ходом не переконався в безпечності, не звернувся за допомогою сторонніх осіб, допустив наїзд на припаркований автомобіль марки\~ «Skoda» днз [NUMBER] в порушення\~ вимог п.2.3 б), 10.9 ПДР України, та будучи причетним до ДТП покинув місце події в порушення вимог п.2.10а) ПДР України (а.с.13-15). Цивільно-страхова відповідальність ТЗ відповідача [PERSON] згідно полісу від 23.10.2019р. застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», по 23.10.2020р. включно (а.с.6). Володілець ТЗ «Skoda» днз [NUMBER] [PERSON] звернулася 11.11.2020р. до позивача про виплату завданої матеріальної шкоди, було складено аварійним комісаром [PERSON] . Акт огляду ТЗ\~ марки\~ «Skoda» днз [NUMBER] , де встановлено пошкодження дверки передньої лівої (деформація) автомобіля, складено ремонтну калькуляцію від 11.11.2020р. «Аврора», визначено аварійним комісаром [PERSON] у Аварійному сертифікаті завдану шкоду власнику авто на суму 4133.69грн., оформлено позивачем Страховий Акт (а.с.16-24). При цьому, складаючи аварійний сертифікат, який стосується саме визначення розміру збитку на підставі проведеної ремонтної калькуляції аварійний комісар [PERSON] дійсно помилково вказав отримання пошкодження задньої частини автомобіля, хоча складений ним же попередньо Акт огляду ТЗ чітко зазначено передня ліва деформація. Разом з тим, така описка не може впливати на неправдивість даних щодо пошкодження автомобіля потерпілої особи, опис яких щодо пошкодження саме дверки передньої лівої (деформація) автомобіля підтверджується і іншими доказами справи. Тому, доводи відповідача про те, що аварійний комісар на підставі виданого аварійного сертифікату\~ зазначив про пошкодження задньої частини автомобіля, а отже відшкодування виплати з відповідача безпідставно вимагає позивач по шкоді, завданій не [PERSON] , є недоведеними перед судом та відхиляються. Окрім того, інспектором національної поліції, на місці ДТП при складанні протоколу було складено і схему та занесено в реєстр ДТП (а.с.10-12), в якому зазначено, що ТЗ «Skoda» днз [NUMBER] власником якого є [PERSON] перебував на місці ДТП із пошкодженнями - передня ліва частина, бокова ліва частина, натомість власник автомобіля\~ марки Dacia днз [NUMBER] [PERSON] поданий в розшук (до 3-х діб), на місці ДТП був відсутній, що ним і не заперечується про покинення місці події тільки з міркувань інших, які вважав відповідач. Також є безпідставними доводи відповідача про те, що його вина не доведена, оскільки рішенням суду підтверджено вину особи правопорушника та наявність вчинення ним порушень ПДР, в т.ч. те, що ним покинуто місце події. Сам відповідач не заперечує перебування на місці пригоди і момент ДТП, однак зазначає, що через тиск водіїв, яким перекрив рух, він змушений був поїхати геть. Така самостійно висунута версія відповідача, не спростовує встановлення судом у постанові від 19.11.2020р. самого факту порушення [PERSON] ПДР за ст.124, 122-4 КУпАП. Притягнення до адмінвідповідальності чи не притягнення не має відношення до спростування встановленої судом наявності вини. 12.11.2020р. позивачем виплачено страхове відшкодування [PERSON] на суму 4133.69грн. (а.с.25). Страховим випадком відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч.16 статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування"). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Отже, страхова компанія забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (третіх осіб) та захист майнових інтересів страхувальників, відповідальність яких застрахована і з якими наявні договірні відносини. Щодо самої визначеної суми матеріального збитку за даним страховим актом, відповідач\~ пояснень не надавав, не погоджуючись із самим стягненням з нього виплаченої шкоди, оскільки він інвалідом ІІ групи і коштів немає. Згідно підпункту в) п.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Позивач доводив в позові, що оскільки іншій третій особі була виплачена шкода завдана в ДТП, така підлягає стягненню саме з водія - відповідача (винної особи в ДТП) в користь позивача на підставі п.38.1.1в) вказаного закону, оскільки водій покинув місце ДТП, іншого матеріали справи не містять. Те, що відповідач не залишився на місці пригоди та не порушував п.2.10а) ПДР, не спростована [PERSON] та підтверджується судовим рішенням. Регресна вимога позивачем була направлена відповідачу 16.02.2021р. (а.с.26), в судових засіданнях відповідач\~ підтвердив її отримання, а отже у разі б добровільного позасудового виконання, сторона відповідача б не несла додатковий тягар по судових витратах, пов`язаних із зверненням до суду страховика. Як слідує з вимог ч.1 ст.1191 ЦК України особа, що відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", регулюють правовідносини щодо регресу. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні). Строк позивачем щодо звернення до суду з даною вимогою дотримано, оскільки позов відправлено до суду 11.11.2023р., про що свідчить штамп на конверті, а позов дійсно зареєстровано судом\~ тільки 15.11.2023р. Тому, доводи відповідача про пропуск позовної давності, яка завершувалась 12.11.2023р., не є вірним та спростовується належними доказами. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, право вимоги позивача до відповідача виникло на підставі вищевказаного. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, іншого на спростування вказаного стороною відповідача жодного доказу не надано. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які поніс позивач зокрема на сплату судового збору в розмірі 2684.00грн. (а.с.35-36) Водночас, 13.03.2024р. відповідач надав суду довідку про доходи, звертаючи увагу суду на його майновий стан чере відсутність роботи та джерел доходу та неможливість фінансову сплати коштів, які є предметом даних спірних правовідносин. Дійсно, згідно довідки від 12.03.2024р. він має статус безробітного та його дохід по виплаті філією Івано-Франківського ОЦЗ складає від 1110грн. до 1500грн. Згідно п.2 ч.7 ст. 265 ЦПК\~ України,\~ у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення. Враховуючи фінансовий стан відповідача та принцип справедливості, пропорційності та обов`язку виконання судових рішень, суд приходить до переконання про можливість розстрочки стягнених судом виплат, на 12 місяців рівними частинами, а саме: перший місяць після набрання даного рішення законної сили сума стягнених коштів до оплати [PERSON] складатиме 657грн.69коп., наступних 11 місяців - по 560грн. щомісяця до 05 числа, що разом складає - 6 817.69грн. (4133.69грн. страхового відшкодування та 2684грн. судового збору), що складатиме близько 37-38% його доходу для виконання судового рішення. На підставі ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.15, ч.1 ст.1191 ЦК України,

Outcome: approved