Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

09.01.2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття з нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона має на праві приватної власності земельну ділянку площею 5, 5718 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Маючи намір продати належну їй земельну ділянку, вона звернулася за консультацією до нотаріальної контори, де їй повідомили про те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 213237044 від. 25.10.2022 р., на все її майно відділом державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 198239 від 27.01.2010 р. 24.11.2023\~року вона\~звернулася до\~Першого відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Вознесенському районі\~Миколаївської області\~ Південного\~Міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса),\~із заявою\~про зняття\~арешту з майна. Але отримала повідомлення про те, що згідно АСВП та внаслідок перевірки журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчих проваджень, журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції та журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям за 2018-2023 роки, на виконання не надходили виконавчі провадження про стягнення боргів з неї та станом на 05.10.2023 року не перебувають. Підстав для зняття арештів з усього майна боржника у відділі відсутні. Надати більш детальну інформацію щодо виконавчих проваджень, які перебували на виконанні у Веселинівському відділі ДВС, в яких вона мала статус Боржника неможливо, у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчих проваджень. Оскільки виконавчі провадження відносно неї були знищені та ідентифікувати в якому саме виконавчому провадженні був накладений арешт не можливо, а також з урахуванням того, що арешт на нерухоме майно не знято, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, оскільки наявне обтяження створює перешкоди у здійсненні права володіти та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою суду від 10.01.2024 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) О.Буланча надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно повідомила, що згідно АСВП щодо боржника [PERSON] наявний арешт на все нерухоме майно, Реєстраційний номер обтяження 9454235 від 27.01.2010 року, підстава обтяження- постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 198239, 27.01.2010, ВДВС Веселинівського РУЮ. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що [PERSON] має на\~праві приватної\~власності земельну\~ділянку площею 5, 5718 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, кадастровий номер земельної ділянки 4821755000:01:000:0114,\~право власності якої зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 48231523 від 25.10.2022 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 313241601 від 25.10.2022 р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 213237044 від 25.10.2022 р., на все майно [PERSON] відділом державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції (код ЄДРПОУ 34226821) накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 198239 від 27.01.2010 р. Відповідно до Договору іпотеки від 25 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль», як Іпотекодержателем, та позивачем [PERSON] , як Іпотекодавцем, було укладено Договір Іпотеки, за яким в забезпечення Кредитного договору № 014/0021/82/128488 , [PERSON] було заставлене належне їй майно, зокрема, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (надалі Житловий будинок), та земельна ділянка розміром 1257 кв. м, кадастровий номер земельної ділянки 4821755100:04:017:0167, розташована за адресою: [ADDRESS] , (надалі Земельна ділянка). Договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Болгарчук О. Ф. (надалі Нотаріус) та зареєстрований в реєстрі за № 1850. У зв`язку\~з порушенням\~ [PERSON] \~умов Кредитного\~договору, ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» 15 вересня 2009 року звернулося до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості. Веселинівський районний\~суд Миколаївської\~області заочним\~рішенням,\~ухваленим 18.11.2009\~р.\~у справі\~№ 2-437/2009,\~позов договору ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» задовольнив,\~розірвав Кредитний договір\~№ 014/0021/82/128488,\~ укладений\~19.09.2008\~року між\~ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль»та [PERSON] та вирішив: стягнути з [PERSON] на користь позивача ВАТ „Райффайзен Банк Аваль в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованість за кредитом № 014/0021/82/128488 у розмірі 8730 (вісім тисяч сімсот тридцять) євро 74 цента, еквівалент в національній валюті 95897 (дев`яносто п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн. 58 коп., звернувши стягнення на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу будинку на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Рішення набрало законної сили 30.11.2009 р. На виконання вище зазначеного рішення суду, відділом державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції було відкрите виконавче провадження, в ході якого виконавцем 27.01.2010 р. було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА № 198239, на підставі якої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зроблено запис про арешт нерухомого майна за № 9454235 від 27.01.2010 р. Крім того, 23.01.2012 р. в цьому ж провадженні виконавцем було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 29392466, на підставі якої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зроблено запис про арешт нерухомого майна за № 12636360 від 19.06.2012 р. Викладене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 213237044 від. 25.10.2022 р. та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 361110365 від 08.01.2024 р. Згідно довідки Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 2120/14.6 від 02.08.2017 р., виконавчі документи про стягнення з [PERSON] боргів, згідно АСВП та внаслідок перевірки журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчих проваджень, журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції та журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям за 2014-2017 роки, на виконання надходили, але при цьому завершені згідно п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчі провадження станом на 02.08.2017 року не перебувають. Надати більш детальну інформацію не є можливим у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчих проваджень відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 у зв`язку зі сплином строків зберігання. Згідно повідомлення за № 47390 від 24.11.2023 р. позивача повідомлено про те, що, згідно АСВП та внаслідок перевірки журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчих проваджень, журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції та журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям за 2018-2023 роки, на виконання не надходили виконавчі провадження про стягнення боргів з неї та станом на 05.10.2023 року не перебувають. Додатково повідомляєно, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень арешт на все нерухоме майно Реєстраційний номер обтяження: 9454235 від 27.01.2010 року. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 198239, 27.01.2010, ВДВС Веселинівського РУЮ. Дані щодо підстави накладення вказаного арешту у відділі відсутні. Надати більш детальну інформацію або надати матеріали виконавчого провадження не виявляється можливим, у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчих проваджень відповідно до пункту 6 розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2017 року № 699/30567 у зв`язку зі сплином строків зберігання». Одночасно було повідомлено, що ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників від 08.01.2024, інформація щодо [PERSON] , [INFO] , в Єдиному реєстрі боржників відсутня. Ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У силу ч. ч. 1 та 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", який діяв на час винесення постанов про арешт майна, та ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" . Відповідно до ст. 57 Закону 606-XIV, який діяв на час винесення постанов про арешт майна, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Аналогічна вказівка міститься й в ст. 56 діючого Закону України "Про виконавче провадження". Ч. 2 ст. 57 Закону 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону N 606-ХІV "Наслідки завершення виконавчого провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Ч. 2 ст. 50 цього ж Закону встановлено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Схожа норма міститься й в Законі 1404-VIII. Зокрема, відповідно до ст. 40 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Отже, вищевказаними положеннями закону на державного виконавця покладено обов`язок щодо зняття (скасування) арешту майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження. Однак виконавчі провадження було завершено посадовими особами ДВС без вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна позивача, раніше накладеного у зв`язку з відкриттям виконавчих проваджень. Як наслідок, записи про існування відповідного арешту досі містяться у Реєстрі обтяжень нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно із положеннями статті 18 Закону 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За такого, арешт, накладений у межах виконавчого провадження, з огляду на фактичне завершення останнього та знищення матеріалів вказаного виконавчого провадження, втратив своєю актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування відсутні. Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 сформував наступну правову позицію: застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті і Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті і Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками надежних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Вказане узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 1 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження N 61-1980СВ21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження N 61-18160СВ19) та від 13.07.2022 року у справі № 2/3001/806/11 (провадження № 61-3814СВ22). Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постанові КЦС ВС від 12.10.2022 № 203/3435/21 (61-5467СВ22). За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача (ів), відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд вважає невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникають з моменту такої реєстрації. Ч. 3 ст. 3 цього Закону встановлено, що обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Верховний Суд 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467 св22) дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На підставі вищевикладеного, зважаючи, що виконавчі провадження, по відношенню до позивача були знищені та ідентифікувати в якому саме виконавчому провадженні був накладений арешт не можливо, а також з урахуванням того, що арешт на нерухоме майно не знято, з метою захисту прав та законних інтересів позивача, та усунення перешкоди у здійсненні права володіти та розпоряджатися майном, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved