Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дочки [PERSON] 09.05.2015 року з ним. Вимоги обгрунтовує тим, що він як батько має можливість краще забезпечити належне виховання та розвиток своєї доньки. В судове засідання позивач не з"явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено, що розгляд провести без участі позивача, проти заочного рішення не заперечує. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області направлена за належністю заява від імені [PERSON] в якій вказано , що визнає вимоги і заперечень щодо позову не має. Представник третьої особи Носівської міської ради в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду повідомлялися належним чином, заяв про відкладення, розгляд в їх відсутність не надходило , а тому суд ухвалив розгляд проводити в їх відсутність. Представник служби в справах дітей Бобровицької міської ради в судовому засіданні зазначила, що ознайомившись з матеріалами позову вона не вбачає жодного спору, батьки вирішили питання проживання дитини за згодою, дитина зареєстрована з батьком , тому вважає, що позов не підлягає задоволенню. Крім того пояснила , що із позову не зрозуміло де на даний час дитина , щодо висновку органу опіки та піклування , то зазначила , що висновок надається органом опіки та піклування за місцем проживання дитини за заявою того з батьків який ставить питання про визначення місця проживання дитини з ним і за наявності спору. Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами , заслухавши представника служби в справах дітей Бобровицької міської ради , суд прийшов до наступного висновку. Статтею 160 СК України передбачено , що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності.Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування,спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи;показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режимувідеоконференції.Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). Крім позовної заяви позивач надав копію свого паспорта та паспорта відповідачки , копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини та копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні. На запит суду отримана відповідь , що відповідачка зареєстрована в с. Осокорівка , проте за вказаною адресою не проживає, конверти з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" поверталися до суду. Фактичне місце проживання відповідачки позивач не повідомив. Позовна заява не містить даних про наявність спору між батьками, так як позивач вказав, що дружина не перешкоджає позивачу спілкуванню з дитиною , згідно витягу про зареєстрованих в житловому приміщенні в [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована з батьком [PERSON] . В заяві , яка подана від імені [PERSON] відсутні заперечення щодо проживання дитини з батьком. Суд вважає подану заяву необгрунтованою , з"ясувати реальні обставини суд не мав можливості , так як не надано жодного належного та достатнього доказу , які мають істотне значення для прийняття законного та обгрунтованого рішення. Не зазначено де знаходиться дитина і з ким проживає з батьків на день розгляду справи , де навчається , чи проживає батько дитини за вказаною адресою , які умови проживання в батька , чи він має можливість матеріально забезпечити дитину, створити для її розвитку необхідні умови , який стан його здоров"я , чи бажає сама дитина з ним проживати чи з матір"ю , де проживає матір та які її матеріальні умови , чи взмозі вона створити належні умови для розвитку та виховання дитини . Судом визнана обов"язкова явка відповідачки , проте так як фактичне місце проживання невідоме , а позивач не вказав його , хоча виходячи зі змісту позовної заяви ( колишня дружина не перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною) воно йому відоме. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Проте в даному випадку суд вважає , що викладене в позові підлягає доказуванню так як нічим не обгрунтоване , має сумнів в достовірності поданої від імені відповідачки заяви , тому і визнавав обов"язковою явку її до суду. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed