Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

06.10.2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє - адвокат Комліченко Вадим Сергійович, звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 400 900, 71 грн на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що в провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває ВП № 51675400, щодо виконання виконавчого листа № 755/25164/13-ц, виданого 14.11.2014 року на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2013 року, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. Відповідач свідомо та умисно ухиляється від належного виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року у справі №755/25164/13-ц та сплати аліментів на користь позивача на утримання сина, у зв`язку з чим станом на 01.09.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів за період із жовтня 2013 року по серпень 2023 року в сумі 407 074,50 грн., про що 13.09.2023 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кидонь Є.В. було складено розрахунок заборгованості зі слати аліментів станом на 01.09.2023 року. З моменту розірвання шлюбу спільний син позивача та відповідача постійно мешкає з матір`ю, яка самостійно забезпечує потреби дитини (їжа, одяг, лікування, тощо), а також його фізичний, розумовий, духовний, моральний та соціальний розвиток. Позивач вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача, який умисно ухиляється від сплати аліментів та допомоги сину. Про умисність дій відповідача свідчить його працездатний вік, однак відповідач не виконує рішення суду належним чином, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість, а тому відповідач, згідно приписів ст.196 Сімейного кодексу України, має сплатити позивачу неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2023 р. по 30.09.2023 р. у розмірі 400 900,71 грн. Зазначає, що відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Враховуючи, що розмір пені не може перевищувати 100 % загального розміру заборгованості, просила суд задовольнити позов межах заявлених вимог. 10.10.2023 року у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана у провадження судді Коваленко І.В. 30.10.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, судом роз`яснено учасникам цивільного процесу, що відповідач має право, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, надіслати відзив, який має відповідати ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, іншому відповідачу та третій особі у справі копії відзиву та доданих до нього документів. Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив) є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 14.02.2024 року представник відповідача - адвокат Середенко О.В. подав через канцелярію суду (вх.№8603, №8667) відзив на позов, а також клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, без доказів направлення іншому учаснику цивільного процесу, по тексту відзиву відповідач висловив свою позицію щодо підстав для поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов. 14.02.2024 року у судовому засіданні представник відповідача адвокат Середенко О.В. вручив представнику позивача - адвокату Комліченку В.С. примірник відзиву на позов та клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. У судовому засіданні за клопотанням представників сторін було оголошено перерву до 08 березня 2024 року для вирішення питання щодо можливості укладення між сторонами мирової угоди. 08.03.2024 року відповідач [PERSON] та його представник адвокат Середенко О.В. у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомили. 08.03.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Середенка О.В. про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, подані представником відповідача - адвокатом Середенком О.В. через канцелярію суду 14 лютого 2024 року (вх.№8603, №8667) - залишено без розгляду. 08.03.2024 року у судовому засіданні представник позивача - адвокат Комліченко Вадим Сергійович позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково повідомив суду, що вирішити з відповідачем даний спір шляхом укладення мирової угоди не виявилось можливим, оскільки відповідач та його представник на заплановану зустріч так і не з`явились. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2013 року, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. (а.с.14) 15.07.2016 року, за результатами заяви стягувача [PERSON] , державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Копитком Богданом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/25164/13, виданого 14.11.2014 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2013 року, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. (а.с.15) 23.02.2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Копитком Богданом Васильовичем, у зв`язку з наявною довідкою-розрахунком заборгованості по оплаті аліментів, де сума боргу перевищує суму платежів за 3 місяці, та з метою забезпечення повного та своєчасного виконання рішення суду, винесено постанову про арешт майна боржника, що підтверджується інформацією про виконавче провадження №51675400, яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. (а.с.16-17). Згідно з розрахунком заборгованості за аліментами, виданого 13.09.2023 Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №51675400 станом на 01.09.2023 становить 407 074,50 грн. (а.с.18-19) Як вбачається з наявного розрахунку про наявність заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.09.2023 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 3 місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 407 074,50 грн. Вище наведені факти свідчать про те, що відповідач постійно ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дитини, не сплачуючи аліменти в повному обсязі, внаслідок чого і виникла значна заборгованість. З вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались в повному обсязі, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Суд приймає вищезазначений розрахунок заборгованості по аліментах як належний доказ по справі, оскільки він не спростований відповідачем по справі. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції, чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до ст. 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 р. по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), яка відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 407 074,50 грн. Оскільки розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то суд погоджується з наявним у справі розрахунком пені за несплату аліментів, відповідно до якого розмір пені складає 400 900,71 грн, та вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню від суми несплачених аліментів розмір якої суд визначає з урахуванням положень ст. 196 СК України, в розмірі 400 900,71 грн, тобто не більше 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів. Тобто суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суму пені, рівнозначну розміру заборгованості у розмірі 400 900,71 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп., від сплати якого позивач звільнена при пред`явленні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved