Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. 04.12.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просив: визнати за ним право приватної власності на легковий автомобіль «БМВ - 335і», 2014 р.в., сірого кольору, д/н/з [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] та стягнути з гр. [PERSON] на його користь витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 08 вересня 2023 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «БМВ -\~335і»,\~2014\~р.в., сірого кольору, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти, у попередньо узгодженому розмірі, а відповідач передав йому зазначений автомобіль, ключи та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У зв`язку з відсутністю у відповідача часу, останній не зміг перереєструвати спірний автомобіль. Він звертався до відповідача з проханням перереєструвати автомобіль, однак через зайнятість відповідач не міг визначитись з часом її проведення. На теперішній час, [PERSON] взагалі відмовився та не вчинив будь-яких дій спрямованих на переоформлення придбаного у нього ним автомобіля, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в загальному порядку. ( а.с.23) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.02.2024 року\~\~ закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.( а.с.45) Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засідання представник позивача адвокат Бервено О.М., який діяв на підставі ордера серії АЕ № 12153532 аід 10.01.2024 року, позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення що відповідають змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, \~про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач відсутній за зазначеною адресою, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.27) Крім того, [PERSON] викликався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 26.02.2024 року на офіційному сайті Роздільнянського районного суду Одеської області (https://rz.od.court.gov.ua/sud1524/) було розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання, яке відбудеться 13.03.2024 року о 10:00 год в приміщенні Роздільнянського районного суду.( а.с.46) Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України \~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до \~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~\~ ч.1ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд\~ його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2\~ст. 247 ЦПК України \~розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 11.06.2019 року, автомобіль марки «БМВ -\~335і»,\~2014\~р.в., сірого кольору, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , відповідачем у справі (а.с. 8). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 7826/23/012032 від 08.09.2023 року, укладених між [PERSON] , відповідачем у справі, та [PERSON] , позивачем у справі, продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у власність транспортний засіб марки «БМВ - 335і», 2014 року випуску, сірого кольору, номер кузова: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за продавцем 11.06.2019 року. За домовленістю сторін вартість транспортного засобу складає 49900грн. (а.с.7). Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21). Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18). Правове регулювання\~відносин,\~пов`язаних\~з купівлею-продажем\~транспортних засобів,\~здійснюється на\~підставі положень\~ЦК України\~з урахуванням\~загальних положень\~про договір\~та спеціальних\~правил,\~закріплених у\~відповідних положеннях\~Закону України\~«Про дорожній\~рух» та\~Порядку державної\~реєстрації (перереєстрації),\~зняття з\~обліку автомобілів,\~автобусів,\~а також\~самохідних машин,\~сконструйованих на\~шасі автомобілів,\~мотоциклів усіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~причепів,\~напівпричепів,\~мотоколясок,\~інших прирівняних\~до них\~транспортних засобів\~та мопедів,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~07\~вересня 1998\~року №\~1388,\~(далі\~-\~Порядок). Відповідно до ч.2,ч.3,ч.4 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація). Згідно з п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Пункт 7 Порядку вказує, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно з пунктом 12 Порядку, здійснення оптової та роздрібної торгівлі засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200\~(далі - Порядок № 1200), оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України). Таким чином, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отже, сам по собі факт укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу не створює право власності покупця, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п. 33 Порядку перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі зміни їх власників. Враховуючи викладене, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Так, судом встановлено, що автомобіль марки «БМВ -\~335і»,\~2014\~р.в., сірого кольору, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , відповідачем у справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 11.06.2019 року (а.с. 8). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 7826/23/012032 від 08.09.2023 року, укладеного між [PERSON] , відповідачем у справі, та [PERSON] , позивачем у справі, продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у власність вищезазначений транспортний засіб (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, спірний автомобіль відповідачем, як власником автомобіля, з реєстрації для продажу не знімався, останній є зареєстрованим власником цього автомобіля, а позивач, який вважає себе власником вказаного транспортного засобу, жодних заходів для його реєстрації за собою, починаючи з 08.09.2023 року не вживав, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль, оскільки продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отже, як вже зазначалось вище, сам по собі факт укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу у простій письмовій формі не створює право власності покупця, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог закону, проте [PERSON] цим правом не скористався. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах: від 17.04.2019 року у справі № 761/18330/15-ц (провадження № 61-18861св18), від 28.11.2018 року у справі № 662/397/17 (провадження № 61-24913св18), від 26.09.2018 року у справі № 757/488/16-ц (провадження № 61-23233св18), від 20.06.2018 року у справі № 682/2009/16-ц (провадження № 61-19946св18), від 17.10.2019 року у справі № 380/11122/16 (провадження № 61-30234св18) та постанові Верховного Суду у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) від 05.04.2023 року Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах, тому сторони мали можливість здійснити перереєстрацію спірного автомобіля з використанням інших, передбачених Порядком № 1388, способів реєстрації, зокрема, шляхом особистої явки до органу реєстрації транспортних засобів, спірний автомобіль, відповідачем, як власником транспортного засобу з обліку для продажу не знімався, позивач з вересня 2023 року автомобіль не перереєстрував, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд звертає увагу, що суд не може підміняти орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб і перебирати на себе повноваження, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed