Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

22.01.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку площею 1, 4951 га, кадастровий номер 7425886000:02:000:1897, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Смяцької сільської ради Щорського району Чернігівської області та за життя належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ЧН № 021295, виданого 20.12.2002 року на підставі розпорядження Щорської районної державної адміністрації № 497 від 17.12.2002 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 294; визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку площею 1, 3647 га, кадастровий номер 7425886000:02:000:1898, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Смяцької сільської ради Щорського району Чернігівської області та за життя належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ЧН № 02009, виданого 20.12.2002 року на підставі розпорядження Щорської районної державної адміністрації № 497 від 17.12.2002 р. та зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 9. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , баба позивача. [PERSON] прийняв спадщину після її смерті шляхом вступу в управління спадковим майном, але не оформив свої спадкових прав. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за законом після його смерті. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину з тих підстав, що батько позивача за життя не отримав державний акт, а державний акт [PERSON] було видано 20.12.2002 р., тобто після її смерті. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.01.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено 19.02.2024 р. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Богдановської О.М. копію спадкової справи №12/2022 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . У задоволенні решти вимог клопотння відмовлено. 26.01.2024 р. від Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника, в якому також зазначено про визнання позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 29.02.2024 р. у визнанні позову Сновською міською радою Корюківського району Чернігівської області у повному обсязі відмовлено та продовжено судовий розгляд. Закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 11.03.2024 р. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00035172318 від 21.02.2002 р. (а. с. 60). Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 74299820 від 11.10.2023 р. (а. с. 61). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9), копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00035171868 від 21.02.2022 р. (а. с. 55). До майна померлого [PERSON] було заведено спадкову справу (а. с. 52, зворот). Позивач є сином [PERSON] та онуком [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 12), копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00035171925 від 21.02.2022 р. (а. с. 55, зворот,-56), копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00035172123 від 21.02.2023 р. (а. с. 58, зворот, - 59). Як вбачається із копії довідки Сновської міської ради Корюкіського району Чернігівської області від 06.01.2022 р. № 39, згідно запису погосподарської книги № 4, номер об`єкта погосподарського обліку № 352, за 2001-2005 р., в [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] , 1921 р. н., знята з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] , ; [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Як вбачається із копії довідки Сновської міської ради Корюкіського району Чернігівської області від 16.02.2022 р. № 131, [PERSON] 1921 р. н., на день смерті постійно була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті та протягом шести місяців з дня смерті за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] , [PERSON] , [INFO] , прописаний по теперішній час (а. с. 11, 55). Як вбачається із копії довідки Сновської міської ради Корюкіського району Чернігівської області від 16.02.2022 р. № 132 на день смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , проживав [PERSON] (а. с. 55, зворот). З листа приватного нотаріуса Богдановської Оксани Михайлівни від 11.10.2023 р. № 327/01-16 «Щодо оформлення спадщини» вбачається, що оскільки документи на майно. На яке позивач бажає отримати свідоцтво про спадщину, не відповідають вимогам законодавства, видати свідоцтва про право на спадщину не вбачається за можливе. Зокрема, нотаріус акцентувала увагу на тому, що державний акт IV-ЧН № 021009 був виданий, але не був отриманий [PERSON] , а державний акт IV-ЧН № 021295 був виданий після смерті [PERSON] (а. с. 14). Згідно копії державного акта на право приватної власності IV-ЧН № 021009 вказаний державний акт на підставі розпорядження Щорської районної державної адміністрації від 17.12.2002 р. № 497 було видано [PERSON] , мешканцю с. Смяч, передано йому у приватну власність земельну ділянку площею 1, 3657 га на території Смяцької сільської ради (а. с. 17). Як вбачається із копії відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.11.2022 р. № П-1215/0-1324/6-22, вказаний державний акт був виготовлений, але [PERSON] його не отримував (а. с. 24). Зазначене також вбачається із копії відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 14.10.2022 р. № 29-25-0.3-3305/2-22 (а. с. 60, зворот). Згідно копії відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.11.2022 р. № П-1346/0-1428/6-22 [PERSON] взамін сертифікату на земельну частку (пай) серії ЧН № 003977 по колишньому КСП «Родина» Смяцької сільської ради Сновського району Чернігівської області отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ЧН № 021295 на площу 1, 4951 га для ведення особистого селянського господарства, на території Смяцької сільської ради Щорського району Чернігівської області, зареєстрований 20.12.2002 р. № 294. Державний акт видано на підставі розпорядження Щорської районної державної адміністрації від 17.12.2002 р. № 497. (а. с. 15). Вказане також підтверджується копією вказаного державного акту (а. с. 16). Вказаний державний акт [PERSON] отриманий не був, що вбачається із копії відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 14.10.2022 р. № 29-25-0.3-3304/2-22 (а. с. 60). На підтвердження позовних вимог позивачем також були надані копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -7300458512023 від 02.11.2023 р. (а. с. 25-30), із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9931052172023 (а. с. 31) та № НВ-9931400542023 (а. с. 32), Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зважає на таке. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно статті 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змістом статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно ст. 525 ЦК Української РСР року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (оголошення громадянина померлим). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частина друга статті 548 ЦК УРСР 1963 року). За змістом абз. 1, 2 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 р., в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З огляду на вищепроцитовані положення законодавства та встановлені судом обставини справи, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Між тим, суд зауважує про наступне. Згідно пунктів 16, 17 розділу 10 Перехідні положення ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У п. 1 розділу 10 Перехідні положення ЗК Українизазначено: установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У відповідності до ст. 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно абз. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Таким чином, [PERSON] за життя не набула права власності на земельну ділянку, оскільки вона померла [INFO] , а розпорядження Щорської районної державної адміністрації № 497 було прийнято 17.12.2002 р. Такі ж висновки щодо підстав для спадкування земельної ділянки сформульовано у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17. Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року в редакції, чинній на час відкриття спадщини, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як вбачається із копій матеріалів проекту організації територій земельних часток (паїв) колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Родина» Щорського районну Чернігівської області, а саме додатку 1 до протоколу № 1 засідання комісії по врегулюванню земельних відносин (а. с. 70-75)., додатку № 3 до розпорядження Щорської райдержалміністрації від 12.12.2002 р. № 492 (а. с. 78-83), додатку до протоколу № 2 засідання комісії по врегулюванню земельних відносин )а. с. 85-90), [PERSON] входила до списку членів бувшого КСП «Родина» та мала право на земельну частку (пай). Підсумовуючи викладене, оскільки [PERSON] за життя не набула права власності на земельну ділянку, однак на момент смерті їй належало право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ЧН № 003977 по колишньому КСП «Родина», саме вказане право на земельну частку (пай) успадкував [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом було встановлено, що позивач на день смерті [PERSON] постійно проживав із ним, а з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] не заявляв про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial