Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Венерська Г.І., звернулась до суду з по-зовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 14.05.2019 року по 12.09. 2023 року. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.09.2023 року, шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що на даний час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що позивачка одноособово ут-римує та виховує дитину. Водночас, місце перебування батька дитини, відповідача [PERSON] , як і йо-го місце роботи - не відомі. Оскільки відповідач грошових коштів на утримання дитини не надає, позивач просить суд стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання спільної малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак представник позивачки, адвокат Венерська Г.І., спрямувала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її та позивача відсутність. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК Укра-їни розглянути вказану справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допо-могою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрун-тованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 14.05.2019 року, що підтверд-жується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). У сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ОСББ «Червоноармійська 77а/1, 77б/1, 77в/1», за адресою [ADDRESS] - проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим до ди-тини. Згідно п.п. 1, 3 ст.28 договору між Україною та Республікою Молдова про пра-вову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. В справах зазначе-них у пунктах 1 і 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духов-ного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утриму-вати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заро-бітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володін-ня та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелек-туальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати плат-ника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що ма-ють істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі вста-новлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оп-лати. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матері-альне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 від-сотків заробітної плати цієї особи. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає - 3196 грн. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим стано-вищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. Суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають стяг-ненню на користь позивачки аліменти на утримання спільної малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомі-сяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved