Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

У січні 2024 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, 07.07.2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-323304 на підставі якого останній отримав кредит у сумі 137\~445,99 гривень на строк до 06.07.2026 року та сплатою 35% річних за користування кредитними коштами. Також умовами договору було визначено, що погашення кредитної заборгованості та сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно ануїтетними платежами. [PERSON] належним чином умов укладеного договору не виконував, у зв`язку із чим станом на 07.12.2023 рік його заборгованість становить 213\~618,64 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом 130\~588,72 гривень, заборгованості за відсотками 83\~029,92 гривень. Крім того, при оформленні вказаного кредитного договору у своїй анкеті-заяві від 07.07.2021 року [PERSON] зазначив про наявність фактичних сімейних стосунків та про факт спільного проживання із [PERSON] . Оскільки вказаний кредитний договір був укладений [PERSON] в інтересах сім`ї, в силу приписів ст.ст.61, 65 СК України, такий договір створює обов`язки і для другого подружжя, а отже остання повинна нести солідарну відповідальність за неналежне виконання умов такого договору. На підставі викладеного просив суд стягнути на користь банку із [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № CL-323304 від 07.07.2021 року у розмірі 231\~618,64 гривень, 3\~204,28 гривень сплаченого судового збору та 21\~361,86 гривень понесених витрат на правову допомогу. Відзив на позов від відповідачів [PERSON] , [PERSON] на адресу суду не надходив. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказах. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Фактичні обставин встановлені судом. 07.07.2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-323304, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальника грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник використати кредит на цілі, вказані у договорі, повернути кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору). Відповідно до умов договору (п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4) банк видає кредит у розмірі 137\~445,99 гривень, шляхом перерахування вказаної суми на відповідний рахунок позичальника, на строк 60 місяців, тобто до 06.07.2026 року. Кредит видається на поточні потреби. За користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 35% річних (п.4.1 договору). Також сторонами договору було обумовлено, що погашення заборгованості здійснюється відповідно до Графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору, шляхом 60 щомісячних платежів по 4\~926,00 гривень щомісячно кожного останнього числа відповідного місяця (п.6.2 кредитного договору). Пунктом 6.10 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно п.п.3.3.2., 3.3.3 кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. Кредитного договору). Банк свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів згідно укладеного кредитного договору виконав у повному обсязі, що підтверджено випискою по особовому рахунку [PERSON] 03.11.2023 року АТ «Кредобанк» направив [PERSON] і [PERSON] вимогу в якій, посилаючись на неналежне виконання умов укладеного кредитного договору, достроково погасити наявну заборгованість за кредитом станом на 27.10.2023 рік у сумі 206\~058,29 гривень (130\~588,72 грн. сума заборгованості за тілом кредиту та 75\~469,57 грн. заборгованість за відсотками). Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості заборгованість [PERSON] за кредитним договором CL-323304 від 07.07.2021 року станом на 07.12.2023 рік становить 213\~618,64 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом 130\~588,72 гривень, заборгованості за відсотками 83\~029,92 гривень. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Щодо позовних вимог до [PERSON] . У\~статті 525 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог\~статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту,а відповідачем таку вимогу було отримано». Оскільки Кредитний договір № CL-323304, що укладений між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 07.07.2021 року є споживчим, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20). Матеріали справи не містять доказів вручення [PERSON] досудової вимоги від 03.11.2023 року щодо виконання договірних зобов`язань (згідно наявних у справі матеріалах вказана вимога не була вручена [PERSON] та повернута на адресу відправника). При цьому, з огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду, сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адресу реєстрації місця проживання відповідача не є належним її повідомленням. А в кредитному договорі сторони передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. З огляду на викладене суд вважає, що банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, а на час подачі позову позивач АТ «Кредобанк» має право лише на стягнення з відповідача простроченої заборгованості та відсотків станом на 07.12.2023 року (як визначив за позовною заявою), виходячи із принципу диспозитивності судового процесу. Так, згідно Графіку платежів за Кредитним договором № CL-323304 від 07.07.2021, що є Додатком №1 до Кредитного договору [PERSON] за період з 07.07.20219 по 07.12.2023 мав сплатити позичальнику 142854,00 гривень (погашення заборгованості по тілу кредиту 38452,58 гривень та нараховані відсотки 104401,42 гривень). За вказаний період [PERSON] погасив 6857,27 гривень заборгованості по тілу кредиту та 28\~140,73 гривень нарахованих відсотків. Отже з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 07.12.2023 року (дата розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви), яка відповідно до даного розрахунку становить 107856,00 гривень (31595,31 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту та 76260,69 гривень - нараховані відсотки). Щодо вимог до відповідача [PERSON] . Статтею 21\~СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1ст.\~36\~СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За змістом ст.\~60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення містяться у ч. 3ст. 368 ЦК України. Згідно ч. 3ст.\~61\~СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із положень ч. 4ст.\~65\~СК України слідує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як передбачено ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і за таким договором подружжя набуває спільні цивільні права, то за цим договором в обох із подружжя виникають і цивільні обов`язки. Наразі, зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними засобами доказування. Матеріали справи не містять об`єктивних і достатніх даних про те, що [PERSON] , уклавши кредитний договір, використав отриманий кредит в інтересах сім`ї, тому на [PERSON] не може бути покладений обов`язок із повернення кредиту, сплати процентів. До того ж, відповідно до п. 2.4 кредитного договору зазначено, що кредит виданий на наступні цілі: на поточні потреби. Жодних належних і допустимих доказів того, що такий кредит брався [PERSON] на потреби та в інтересах сім`ї матеріали справи не містять і позивачем не доведені. З огляду на викладене в позові до [PERSON] слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1, статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов АТ «Кредобанк» заявлено із ціною 213\~618,64 гривень і задоволено на суму 107 856,00 гривень. За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» слід стягнути судовий збір у розмірі 1617,84 гривень (107\~856,00 грн. * 3\~204,28 / 213\~618,64 грн.). Щодо вимог про стягнення з відповідачів на користь банку понесених витрат на правову допомогу сумі 21\~361,86 гривень, суд зазначає, що доказів понесення позивачем таких витрат у зазначеному розмірі в матеріалах справи відсутні. За таких обставин у цій частині вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial