Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом до ТДВ СК «Альфа Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 07.09.2021 о 8:05 в м. Київ по вул. Бударіна 3Г сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій [PERSON] , керуючи автомобілем Hyundai Sonata, д/н [NUMBER] , при русі заднім ходом не впевнилася в безпеці та відсутності інших автомобілів на проїжджій частині, скоїла наїзд на автомобіль Nissan Juke, д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] , який здійснював рух в напрямку проспекту Перемоги. Вказані обставини встановлені постановою Святошинського районного суду міста Києва №759/22149/21 від 25.11.2021, згідно якої, визнано вину водія [PERSON] , що керувала автомобілем Hyundai Sonata з державним номером [NUMBER] , чим порушила ст. 124.КУпАП. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу яким керувала вказана особа, застрахована страховиком ТДВ СК «Альфа Гарант». Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Також зазначає, що автомобіль Nissan Juke 2018 року випуску, на момент ДТП був на гарантії у офіційного дилера та до 07.09.2021 не був учасником інших дорожньо-транспортних пригод. Зазначає, що сукупна вартість ремонту автомобіля позивача становить 42899,71 грн., в тому числі, вартість запчастин - 28278,40 грн., вартість робіт - 14621,32 грн. Відповідачем ТДВ СК Альфа Гарант 16.11.2021 було частково відшкодовано позивачу страхове відшкодування в розмірі 20801,71 грн., загальна сума страхового відшкодування яке підлягає компенсації відповідачем на користь позивача становить 22098,00 грн. 08.02.2022 позивачка, направила заяву та копії документів на доплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Альфа Гарант», проте відшкодування станом на 30.12.2022 так і не отримала. Позивачка вказує, що неодноразово зверталась в усній формі, за телефоном до ТДВ СК «Альфа Гарант» з проханнями отримання страхового відшкодування в повному обсязі, але відповідач щоразу ухилявся від чіткої аргументованої відповіді. В якості аргументів відповідач керувався стрибками валютних курсів і ростом цін на запчастини, мовляв ціни на запчастини і ремонтні роботи виросли, і відповідач не повинен компенсувати валютні стрибки. Зазначає, що документи на відшкодування витрат в повному обсязі, були подані до страховика 08.02.2022, і починаючи з 10.05.2022, відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, страховиком має бути сплачена пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, позивачка вважає, що станом на 30.12.2022 термін прострочення страхового відшкодування складає вже більше ніж 200 днів. Тому, просить суд, стягнути на її користь пеню, у розмірі 10479,90 грн. суму матеріальних збитків в розмірі - 22098,00 грн. Окрім того, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, вказує, що їй, позивачці, та її родині завдано моральної шкоди, яка полягає у значних душевних переживаннях і оцінюється позивачкою в сумі 3000,00 грн. Моральна шкода зокрема обґрунтовується тим, що в наслідок ДТІ, малолітня дитина позивача, 2020 року народження, яка на момент ДТП знаходилася в автомобілі, отримала психологічну травму, внаслідок чого, позивачка була вимушена звертатися за консультацією до дитячого психолога. Окрім того, внаслідок злісного ухилення відповідача, від здійснення позивачці матеріального відшкодування, остання була вимушена збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до страхової компанії, що позначилося на її душевному стані та призвело до погіршення самопочуття та взаємовідносин у сім`ї, розмір завданої моральної шкоди оцінила у 3000,00 грн, з урахуванням клопотання про зміну позовних вимог. Ухвалою суду від 05.01.2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження під головуванням судді Волкової С.Я. Ухвалою суду від 20.04.2023 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження, у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. У зв`язку із звільненням судді Волкової С.Я. з посади судді Печерського районного суду м. Києва, здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Ухвалою суду від 05.07.2023 справу за вказаним позовом прийнято до провадження судді Новака Р. В., за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» з доводами викладеними у позовній заяві не погоджувалась, вважала їх необґрунтованими, з огляду на те, що на виконання вимог п. 34.2 ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТ» 07.09.2021 відповідачем було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено відповідний протокол огляду ТЗ, який підписаний позивачкою. Заперечення щодо неправомірних дій представника страховика під час огляду пошкодженого Т3 та визначення розміру страхового відшкодування позивачкою страховику не надавались. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Вказує, що товариство вчасно, а саме в 10 ти денний термін передбачений ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» направило свого представника для огляду пошкодженого автомобіля, що підтверджується протоколом огляду, здійснило розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому законом на підставі Аварійного Сертифікату №56-D/98/9 від 04.11.2021. Відповідно, до Аварійного Сертифікату №56-D/98/9 від 04.11.2021вартість матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля NISSAN Juke, AI8842KA із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 24962,06 грн, без врахування ПДВ 20801,72 грн. Зазначає про те, що оскільки відповідачу, станом на 16.11.2021, не було надано належних доказів понесених витрат, а саме актів виконаних робіт, рахунків, платіжних доручень тощо, відповідачем, згідно ст. 1 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування та виплачене страхове відшкодування в розмірі 20801,72 грн. за вирахуванням 20% ПДВ, на рахунок наданий заявником, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Отже, вважає, що страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем. Право позивача самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, та вимагати відшкодування витрат на експертне дослідження в разі якщо страховик не направить вчасно свого представника на огляд пошкодженого автомобіля (ст. 34 вказаного Закону). Страхове відшкодування було визначене та перераховане у відповідності до вимог ст. 34 Закону країни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи те, що у відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування, визначеного в рахунку СТО та акті виконаних робіт, тому, підстав для задоволення позовних вимог немає. У відповіді на відзив [PERSON] зазначила, що доводи відповідача є необґрунтованими, з огляду на те, що, як зазначалося вище, 08.02.2022 нею було подано заяву на доплату страхового відшкодування, а також акт виконаних робіт, що включає ПДВ, отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати і суму вказаного в акті податку. Просить суд прийняти до уваги, що аварійний комісар Коляда В.В. , що склав аварійний сертифікат №56-D/98/9 від 04.11.2021 не оглядав авто позивача Nissan Juke ДН [NUMBER] ні 07.09.2021, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, ні в будь-який інший день. Отже, лише суд може призначити проведення оцінки без огляду автомобіля, а оскільки ні оцінювач (експерт, спеціаліст, автотоварознавець) ні сертифікований та незалежний аварійний комісар, не проводили огляд пошкоджень автомобіля, то і висновок аварійного комісара, що був взятий страховиком за основу для розрахунку страхового відшкодування не є економічно обґрунтованим. Вважає, що в даному випадку, саме акт виконаних робіт на відновлювальні роботи, наданий офіційним та сертифікованим дилером являється належним доказом проведення ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень отриманих автомобілем Nissan Juke при дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 07.09.2021, та належним підтвердженням понесених позивачем витрат на проведення відновлювальних робіт. Також вказує, що даний акт відображає повний перелік ремонтних впливів, матеріалів та складових, і в порівнянні з протоколом огляду авто, спостерігається повна відповідність між ними в частині технологічних операцій. Просить суд, також прийняти до уваги той факт, що вона звернулася саме до сертифікованого та офіційного дилера ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» за послугою проведення відновлювального ремонту, з причини небажання втрати офіційної гарантії, оскільки авто на той момент мало термін експлуатації менше трьох років та знаходилося на гарантійному обслуговуванні у вищезазначеного дилера. Отже, підставою для виплати страхового відшкодування може бути або експертна незалежна оцінка проведена незалежним та незацікавленим оцінювачем майна, або акт виконаних робіт та копії платіжних документів на відновлювальний ремонт автомобіля, а оскільки оцінка проведена не була, то єдиним коректним документом, що свідчить про фактично понесені витрати та в рамках виконання ч. 2 ст.1192 ЦКУ, розмір понесених збитків має бути відшкодований в повному обсязі. В ході судового розгляду позивачка подала клопотання про зміну позовних вимог, яке обґрунтовано тим, що з моменту позовної заяви сплинуло 4 місяці, тому, збільшився розмір відсотків за несвоєчасну сплату розміру страхового відшкодування. Ухвалою суду від 19.10.2023 клопотання позивачки про зміну позовних вимог задоволено, та прийнято до розгляду. Окрім того, закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах доводів та вимог позовної заяви, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.09.2021 о 8.05 в м. Київ по вул. Бударіна 3Г сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій [PERSON] , керуючи автомобілем Hyundai Sonata, д/н [NUMBER] , при русі заднім ходом не впевнилася в безпеці та відсутності інших автомобілів на проїжджій частині, скоїла наїзд на автомобіль Nissan Juke, д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] , який здійснював рух в напрямку проспекту Перемоги. Вказані обставини встановлені постановою Святошинського районного суду міста Києва № 759/22149/21 від 25.11.2021, згідно якої, визнано вину водія [PERSON] , що керувала автомобілем Hyundai Sonata з д/н [NUMBER] , чим порушила ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу яким керувала вказана особа, застрахована страховиком ТДВ СК «Альфа Гарант» і підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №204742849. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження. Сукупна вартість ремонту автомобіля позивача, згідно акту виконаних робіт №3Н-2028211 від 04.02.2022, становить 42899,71 гривень, в тому числі вартість запчастин - 28278,40 грн., вартість робіт - 14621,32 грн. Відповідачем ТДВ СК Альфа Гарант 16.11.2021 було відшкодовано позивачу страхове відшкодування в розмірі 20801,71 грн. Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України. Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17.08.2022 в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)). Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди. Згідно статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (пункт 36.6 статті 36 вказаного Закону). Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21.03.2018), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати. Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10.06.2020), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і при розгляді 13.12.2023 справи №727/11739/21 та справи 759/28079/21. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заперечення щодо неправомірних дій представника Страховика під час огляду пошкодженого Т3 та визначення розміру страхового відшкодування позивачем не надавались страховику. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Товариство вчасно в 10 ти денний термін передбачений ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» направило свого представника для огляду пошкодженого автомобіля, що підтверджується протоколом огляду, здійснило розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому законом на підставі Аварійного Сертифікату № 56-D/98/9 від 04.11.2021. Відповідно до Аварійного Сертифікату №56-D/98/9 від 04.11.2021 вартість матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля NISSAN Juke, AI8842KA з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу з урахування TB, CTAHOBHTL 24962,06 без врахування ПДВ 20801,72 грн. Так як товариству, станом на 16.11.2021, не було надано належних доказів понесених витрат зі сплати ПДВ, а саме актів виконаних робіт, рахунків, платіжних доручень тощо, Товариством, згідно ст. ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий та виплачене страхове відшкодування в розмірі 20 801,72 грн. за вирахуванням 20% ПДВ на рахунок вказаний заявником, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідач 16.11.2021 перерахував страхове відшкодування в розмірі 20801,72 грн. на рахунок вказаний в заяві про виплату страхового відшкодування. Позивач здійснив ремонт пошкодженого автомобіля вже після отримання страхового відшкодування. Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем. Право позивача самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, та вимагати відшкодування витрат на експертне дослідження в разі якщо страховик не направить вчасно свого представника на огляд пошкодженого автомобіля (ст. 34 вказаного Закону). Страхове відшкодування було визначене та перераховане у відповідності до вимог ст. 34 Закону країни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи те що у відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування, визначеного в рахунку СТО та акті виконаних робіт від .02.2022, підстав для задоволення позовних вимог немає. Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у порядку та у спосіб, передбачений Законом. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що огляд транспортного засобу, аварійний сертифікат, розрахунок страхового відшкодування проведені з порушеннями законодавства і позивач реалізував своє право на їх оскарження або заперечував відповідні дослідження, що свідчить про його фактичну згоду із їх результатами. Враховуючи наведені вимоги закону та умови полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь позивачки, виходячи із наданих звітів позивача, з огляду на те, що страхове відшкодування було визначене та перераховане потерпілій особі у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілою особою отримане, заперечень від позивача щодо розміру такого відшкодування страховику не надходило. Отже, оскільки у відповідача відсутнє зобов`язання перед позивачкою зі сплати страхового відшкодування, визначеного з урахуванням наданих позивачем звітів, то підстав для стягнення страхового відшкодування, немає. Крім того, оскільки вимоги щодо стягнення пені та моральної шкоди є похідними від вимоги про стягнення страхового відшкодування, підстави для їх задоволення відсутні. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат, у порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed