Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

В вересні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. У неї, [PERSON] , народились доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 12.11.2010 року та свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 12.11.2012 року. Батько, [PERSON] , самоусунувся від виховання своїх доньок, уникає контактів із дітьми, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] та [PERSON] , їх навчання, виховання та підготовки до самостійного життя. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 лютого 2014 року у справі №234/16609/13-ц шлюб між [PERSON] та нею, [PERSON] , розірвано. З цього моменту [PERSON] майже втратив контакт з дітьми, телефонні контакти не підтримує. Наразі, 08.07.2023 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 21 Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ). Доньки до вітчима відносяться як до батька, оскільки він забезпечує їх матеріально, цікавиться життям дітей, допомагає їй у вихованні та навчанні. Батько сплачує аліменти на дітей, проте більше не бере участі в матеріальному житті та психічному житті доньок, не забезпечує їх нормальний розвиток. Доньки після розлучення проживали з нею за її місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , проте наразі, вони з дітьми проживають у Чехії, щоб забезпечити більш безпечне становище для дітей, де вони мають квартиру, отримують соціальне забезпечена та діти відвідують школу. Згідно копій довідок, що були надані на доньок [PERSON] та [PERSON] зі школи в Краматорську де вони перебували до початку повномасштабної війни, діти є виховані, знаходяться під постійним наглядом матері і вітчима, [PERSON] , батько ж [PERSON] не бере участі у вихованні дітей та не спілкується зі школою. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Він уникає будь-яких контактів з дітьми, усі питання, шо стосуються дітей, їх розвитку та побутовими проблемами, займається вона, [PERSON] . Тому, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньок, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а. с. 1-3 ). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2023 року, вказана справа була направлена за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 36-37 ), оскільки відповідач зареєстрований в Київській області Білоцерківського району. 03 листопада 2023 року матеріали справи надійшли до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить відповідний штамп суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 листопада 2023 року головуючим суддею по справі визначено Орєхова О.І. ( а. с. 44 ) та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 07 листопада 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 11 годину 00 хвилин 28 листопада 2023 року ( а. с. 51-52 ). За клопотанням представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 19.12.2023 року ( а. с. 64 ). 12 грудня 2023 року за вх. № 56557 судом отримано відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] , в якому просили відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що ним справно виконуються обов`язки зі сплати аліментів, що підтверджується Довідкою за вихідним номером 19.12/7357/12 від 11 січня 2023 року, виданої Краматорський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУМЮ, в якій зазначено, що станом на вказану дату заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER] відсутня, а також Довідкою за вихідним номером 19.12-44357/12 від 28 листопада 2023 року, Краматорський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУМЮ підтвердив, що станом на вказану дату заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER] відсутня. Відповідач вважає, що наведені у позові обставини, носять виключно штучний характер. Він щиро любить усіх своїх дітей, в тому числі, від першого шлюбу. Він дорожить почуттями своїх доньок, з якими, незважаючи на наявні перешкоди, у нього зберігся тісний емоційний контакт. Відповідач у всіх своїх діях завжди виходив із найкращих інтересів своїх доньок. При цьому, такі інтереси завжди мали найвищий пріоритет для Відповідача, в тому числі, щодо здійснення ним батьківських прав. На переконання Відповідача, позов не несе в собі жодної адекватної правової мети, оскільки, виходячи із його змісту незрозуміло, чиї права та інтереси бажає захистити Позивачка. Окрім цього, з 2015 року Відповідач перебував вже у другому шлюбі і в 2020 році в нього народився син. Таким чином, він вже не міг приділяти донькам стільки ж часу, як і раніше. Відповідно, Позивачка, коли стверджує про те, що Відповідач уникає будь-яких контактів з дітьми, говорить неправду та перекручує істинні обставини справи. Уникнення - це свідомі дії, спрямовані на ухилення від певної дії, події або особи. Беручи до уваги особливі обставини обох сторін у цій справі, пов`язані із тим, що після розірвання шлюбу кожен з них створив нову сім`ю, вести мову про те, що Відповідач цілеспрямовано уникає будь-яких контактів з доньками, є нелогічним та бездоказовим, оскільки жодних доказів такої поведінки Відповідача Позивачкою не надано. Таким чином, Відповідач переконаний, що Позивачкою не надано жодних об`єктивних доказів, які могли б свідчити на користь позбавлення його батьківських прав. Він любить своїх доньок та піклується про них матеріально та морально в силу своїх можливостей та з урахуванням життєвої ситуації кожної із сторін. Беручи до уваги, їх більш зрілий вік, Відповідач обов`язково розглядає можливість збільшення кількості часу, який він буде проводити з доньками. Відповідач веде здоровий спосіб життя, не вживає алкоголь або наркотичні речовини, виховує сина. Відповідач також не вирізняється антисоціальними нахилами та є законослухняним громадянином, що підтверджується Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявної судимості». Крім цього Відповідач, як свідомий громадянин, намагається допомагати захисниками нашої держави, що підтверджується подякою військової частини [NUMBER] радіотехнічної бригади імені Богдана Хмельницького. До позовної заяви не додано жодного доказу, який би свідчив про його аморальний спосіб життя або про те, що його поведінка негативно відображається на дітях. Крім цього, твердження про те, що Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками також не знаходить свого підтвердження у матеріалах справи. Він проживає зі своєю новою родиною в іншому місті, тому об`єктивно унеможливлений брати участь у житті доньок участь на рівні із Позивачкою. Ті обов`язки, які на нього покладені в силу закону, в тому числі, щодо матеріального забезпечення дітей, він виконує в повному обсязі ( а. с. 69-81 ). Ухвалою суду від 16 січня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 08 лютого 2024 року ( а. с. 219-221 ). 23 січня 2024 року за вх. № 4327 судом отримано відповідь на відзив ( а. с. 224-225 ). 08 лютого 2024 року розгляд справи було відкладено до 14.03.2024 року у зв`язку з повторним викликом в судове засідання позивача ( а. с. 256-259 ). В судове засідання 14.03.2024 року позивач не з`явилася, 12.03.2024 року за вх. № 13366 судом отримано клопотання від адвоката Мазурик З.Я. про розгляд справи без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, 14.03.2024 року за вх. № 13818 судом отримано заяву, яка надійшла від представника відповідача [PERSON] про розгляд справи по суті без участі відповідача та його представника. Третя особа Служба у справах дітей Краматорської міської ради в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить Довідка про доставку електронного документу. До того ж, 12.01.2024 року за вх. № 2320 судом було отримано клопотання/заяву від [PERSON] , в якій орган опіки та піклування Краматорської міської ради просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування Краматорської міської ради ( а. с. 194-195 ). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань з боку учасників судового процесу на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 лютого 2014 року у справі № 234/16609/13-ц було розірвано ( а. с. 8 ). Від спільного проживання однією сім`єю у подружжя народилися доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 12.11.2010 року та свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 12.11.2012 року ( а. с. 6, 7 ). Встановлено, що після розірвання шлюбу, позивач уклала шлюб з [PERSON] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2023 року ( а. с. 9 ). Згідно копії Довідки, що була видана [PERSON] , матері [PERSON] учениці 6-Б класу, Краматорської української гімназії, батько не бере участі у вихованні дитини не спілкується з класним керівником та вчителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям дитини ( а. с. 12 ). З характеристики [PERSON] учениці 4-Б класу початкової школи при Краматорській українській гімназії, зазначено, що рідний батько [PERSON] участі в шкільному житті доньки не бере ( а. с. 13 ). Звертаючись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача, позивач зазначає, що відповідач жодної допомоги донькам не надає, не спілкується ними, не виявляє батьківського піклування та турботи, не цікавиться життям дітей та веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] не бажає спілкуватися з доньками та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які залишилися проживати з матір`ю. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, провадження № 61-4014св20. Навпаки, відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву наголошував, що він любить своїх доньок, цікавиться їх здоров`ям та розвитком, намагається приймати участь, він справно виконує обов`язки зі сплати аліментів, що підтверджується Довідкою за вихідним номером 19.12/7357/12 від 11 січня 2023 року, виданої Краматорський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУМЮ, в якій зазначено, що станом на вказану дату заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER] відсутня, а також Довідкою за вихідним номером 19.12-44357/12 від 28 листопада 2023 року, Краматорський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУМЮ підтвердив, що станом на вказану дату заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER] відсутня ( а. с. 158, 159 ). Крім того, до відзиву на позовну заяву, відповідач додав платіжні інструкції зі сплати аліментів ( а. с. 136-156 ). Не знайшли свого підтвердження і зазначеного в позивній заяві, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. З цього приводу, з боку позивача не було надано суду жодного належного та допустимого доказу. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України ). Згідно з Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявної судимості», станом на 29.11.2023 року [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває ( а. с. 161 ). Окрім цього, відповідач, як свідомий громадянин, намагається допомагати захисниками нашої держави, що підтверджується подякою військової частини [NUMBER] радіотехнічної бригади імені Богдана Хмельницького ( а. с. 162 ). До того ж, відповідач [PERSON] уклав 21 січня 2015 року шлюб з [PERSON] , про що свідчить повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2022 року ( а. с. 157 ) та від даного шлюбу має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження останнього, серія [NUMBER] від 27 серпня 2022 року ( а. с. 160 ). Окрім цього, матеріали справи не містять висновку органу опіки з приводу доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його неповнолітніх доньок. Так, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи не знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є не доведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами позивачем було сплачено судові витрати у розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 4 ). Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і понесенні останньою судові витрати у вищезазначеному розмірі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed