Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

30.01.2024 року адвокат Дьячук Н.В. звернулася до суду в інтересах [PERSON] , з позовом до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадщину та зміну адреси, посилаючись на те, що [INFO] померла тітка позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . За життя [PERSON] , заповіту не залишила. Позивач за правом представлення отримала право на спадкування так, на час смерті тітки її рідний брат, який є батьком позивача помер. Позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва на право на спадщину але отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва. Свою відмову нотаріус обґрунтовувала тим, що в Державному реєстрі речових прав вже міститься інформація про зареєстровані права інших осіб на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка позбавлена можливості усунути виявлені розбіжності в позасудовому порядку та зареєструвати право власності померлої на будинок в Державному реєстрі речових прав, оскільки Фастівською міською радою було відмовлено позивачу у впорядкуванні поштової адреси. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. В підготовче судове засідання представник позивача надала письмову заяву де позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні, справу слухати у її відсутність. Представник відповідача в підготовче засідання надав до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, проти позову не заперечували та просили його задовольнити. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, Серії [NUMBER] виданим Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.06.2022 року. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якого увійшов в тому числі, житловий будинок [ADDRESS] , який належав спадкодавиці на підставі Договору обміну від 02.07.1999 року № 1200, посвідченого Савчук Т.П., старшим державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, що зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу № 65 реєстр 8890. Спадкодавець заповіту не залишила. Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємці після смерті [PERSON] першої пятої черги за законом відсутні. Чоловік спадкодавиці [PERSON] (свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] виданим відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області від 04.08.2007 року) помер [INFO] (свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] виданим відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області від 03.09.2007). Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач є племінницею [PERSON] , та є спадкоємцем за правом представлення, оскільки на час відкриття спадщини рідний брат спадкодавиці і батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області від 18.02.2005 року. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач звернулася з заявою до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області про прийняття спадщини, [PERSON] , приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №154/2022 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Разом з тим, позивачу приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у звязку з вже існуючою інформацією про зареєстровані права власності інших осіб на житловий будинок за вказаною адресою, а також не можливістю провести державну реєстрацію речових прав на нього так як наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на вказане нерухоме майно. Відбулася помилкова подвійна нумерація житлових будинків по [ADDRESS] . Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ Про нотаріат відмова нотаріуса є обгрунтованою. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом зазначено не можливість проведення державної реєстрації житлового будинку, який входить до спадкового майна, через існування подвійної нумерації житлових будинків в Державному реєстрі речових прав. З Довідки КП Фастівської міської ради № 577 від 12.09.2022 року вбачається, що згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01 січня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] по праву приватної власності зареєстрований на ім`я [PERSON] на підставі Договору обміну від 02.07.1999 року №1200, посвідченого Савчук Т.П., старшим державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований за № 65 реєстр 8890. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350363475 від 13.10.2023 року, міститься інформація про зареєстроване право власності на частку житлового будинку за тією ж адресою на ім`я [PERSON] . За технічними характеристиками житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , права на який зареєстровані в Державному реєстрі, містить інші технічні характеристики (розмір загальної та житлової площі, інший матеріал стін, інший склад господарських будівель та споруд). 16.03.2023 року з метою вирішення питання упорядкування об`єктів нерухомого майна шляхом зміни адреси, позивач звернулася до Фастівської міської ради з проханням зміни адреси житлового будинку [ADDRESS] на номер 135-А. Згідно відповіді Фастівської міської ради № П 238360/376 від 25.10.2023 року, позивачу повідомлено, що питання зміни адреси об`єкту нерухомого майна, зазначеного у зверненні, може бути розглянуто після державної реєстрації даного нерухомого майна. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, порядок зміни адреси об`єкту нерухомого майна здійснюється відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна Затвердженого Постановою КМУ від 07.07.2021 № 690. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами. Частинами 1-3 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Порядок присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок не може передбачати обов`язок фізичних та юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 07.07.2021 затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, відповідно до п. 52 якого визначено, що у разі виявлення дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, один чи більше з яких не є об`єктами державної чи комунальної власності та не підпадають під випадки, зазначені у пункті 50 цього Порядку, зміна, коригування адреси здійснюються на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, визнання позову відповідачем, вважає, що позов підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved