Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просить встановити той факт, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що 25.11.2006 між заявником [PERSON] та [PERSON] (заінтересована особа) було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №4518. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] . У 2010 році вищезазначений шлюб набув формального характеру, сторони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства, а заінтересована особа, залишивши малолітню дочку із її батьком, переїхала на постійне місце проживання за іншою адресою. 07.09.2016 рішенням Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/3349/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб було розірвано. При цьому, неповнолітня дочка колишнього подружжя - [PERSON] постійно проживала разом зі своїм батьком у квартирі його матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] із 2010 року. З цього ж часу та до тепер утриманням дочки та її вихованням заявник займається самостійно, зокрема піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини; спілкується з дитиною, що необхідно для її нормального самоусвідомлення; надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; створює умови для отримання нею освіти. Разом з тим, [PERSON] як матір участі в утриманні та вихованні неповнолітньої [PERSON] не бере з часу переїзду від тодішнього чоловіка, оскільки була зайнята вирішенням проблем особистого характеру, а пізніше повторно вийшла заміж та займається вихованням малолітньої дитини, народженої у новому шлюбі. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, з огляду на безпекову ситуацію, що склалася в країні через війну та її непередбачувані наслідки, а також враховуючи те, що через наявність статусу військовозобов`язаного міг у будь-який час бути мобілізованим, заявник вважав оптимальним рішення про переїзд дочки на тимчасове проживання та навчання за межі України. У березні 2022 року в супроводі родички, яка зі своєю дитиною в той час також виїжджала, неповнолітня [PERSON] виїхала закордон та досі там перебуває. Сам же [PERSON] у червні 2022 року з метою виконання свого військового обов`язку звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а з 11.08.2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, де по теперішній час перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою №4824 від 13.10.2023. Однак, заявник не очікував, що війна в Україні та відповідно його військова служба, і фізична розлука з донькою затягнуться на такий тривалий час, адже дистанційне спілкування у месенджерах не заміняє собою особисте спілкування та спільне проживання доньки із батьком. Тривале перебування поза рідним домом, розлука з батьком, який ще й перебуває у безпосередній близькості до бойових дій негативно впливають на психоемоційний стан дитини заявника, а спілкування із психологом такий стан дівчинки суттєво не може покращити без усунення першопричини, що до нього призвела. Згідно із рекомендаціями педагога, наданими в процесі роботи із [PERSON] , [INFO] , з приводу та на потребу зміни емоційного стану та самопочуття дитини зазначено, що під час бесід та подальшого спостереження встановлено, що в [PERSON] підвищена тривожність, розлад сну, емоційний спад, періодична збудженість, запаморочення, наявне відчуття небезпеки та виражена вразливість. З урахуванням триваючих стресових факторів загалом: війна, переїзд, розставання з батьком, який до цього безпосередньо займався її вихованням та забезпеченням, можна констатувати, що дитині необхідне перебування в безпечному середовищі. Для цього присутність батька поруч бажана та рекомендована. У зв`язку з усім вищевказаним, виникла необхідність встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , оскільки цей юридичний факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право заявника на звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту «г», пункту 2 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Той факт, що заявник самостійно виховує свою неповнолітню дочку підтверджується наступними доказами: 1. У Рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 07.09.2016 у цивільній справі №463/3349/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вказано, що позивачка (тепер [PERSON] ) свої вимоги з поміж іншого мотивує тим, що протягом шести років вони разом не проживають як сім`я, а відповідач в судовому засіданні вказав, що донька народжена в шлюбі проживає разом з ним. 2. Згідно із актом засвідчення факту проживання від 26.09.2023 у квартирі [ADDRESS] -ті фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , постійно з 1977 року до тепер, [PERSON] , [INFO] постійно з 1979 до 11.08.2022. Із 11.08.2022 до цього часу мобілізований до лав Збройних Сил України, [PERSON] , [INFO] постійно із квітня 2007 року до березня 2022 року. З березня 2022 року до тепер тимчасово перебуває закордоном, що підтверджують сусіди: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 3. Відповідно до акта засвідчення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини від 26.09.2023 [PERSON] , [INFO] , який проживає у кв. [ADDRESS] , із 2010 року самостійно здійснює виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , при чому, з того ж часу мати дитини - [PERSON] , [INFO] участі у її вихованні не приймає, що підтверджують сусіди: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 4. Листом №421 від 27.09.2023 адміністрація середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 м. Львова поінформувала, що [PERSON] , [INFO] з 2013р. по 2022р. навчалася у середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 29 м. Львова та отримала свідоцтво про здобуття базової середньої освіти [NUMBER] . Батько [PERSON] займався вихованням доньки, систематично цікавився її успішністю та станом справ у школі, відвідував батьківські збори. 5. Довідка №066 від 25.09.2023, видана [PERSON] про те, що він дійсно брав участь у контролі за навчанням доньки [PERSON] у львівській школі мистецтв №9 в період з 2013 р. по 2021 н.р. Систематично проводилась оплата за навчання. Батько учениці виховував та займався організацією навчально- виховного процесу. Регулярно відвідував шкільні і мистецькі заходи, в яких була задіяна донька, забезпечував усім необхідним у підготовці до уроків. Участь матері в навчально- виховному процесі доньки не спостерігалась. 6. Листом №536 від 06.11.2023р. адміністрація КНП «6-а міська поліклініка м.Львова» відповідно до своєї компетенції у відповідь на адвокатський запит від 26.10.2023 (вх. №2119 від 30 10 2023) повідомила, що від 24.09.2018 [PERSON] має укладену декларацію з сімейним лікарем [PERSON] . Під час укладення декларації довіреною особою визначено [PERSON] . Згідно зі службовою запискою сімейного лікаря [PERSON] пацієнтка [PERSON] часто хворіла простудними захворюваннями в осінньо-зимовий період з 2013 по 2019 роки. Батько [PERSON] перебував у супроводі із [PERSON] при зверненні за медичною допомогою у заклад. Також здійснювались виклики додому за адресою: [ADDRESS] . З дитиною присутнім був батько, інколи бабуся. Лікування проходило в амбулаторних умовах, усі призначення та рекомендації виконували вчасно. Батько належним чином виконує свої обов`язки. 7. Відповідно до інформації, наданої 28.09.2023 Личаківським районним судом м.Львова на адвокатський запит [PERSON] , згідно з програмою Д-3 в провадження Личаківського районного суду м. Львова будь-яких позовних заяв, заяв де б стороною проходили [PERSON] та [PERSON] протягом 2011-2023р.р. не надходило. Вказана інформація свідчить про те, що аліменти на утримання дитини із матері не стягуються. Ухвалою від 16.02.2023 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, призначити справу до розгляду в судове засідання на 15.03.2023. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала та просила заяву задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, разом з тим подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, не заперечила. Заслухавши пояснення представника заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ст.293, 315 ЦПК суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Натомість особливістю справ окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є та обставина, що суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Як вбачається зі змісту заяви, а також пояснень представника заявника, наданих в судовому засіданні, встановлення факту самостійного виховання заявником своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , необхідне заявнику для реалізації права заявника на звільнення з військової служби на підставі абз.12 пп.г, п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа, шлюб між якими розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2016 (а.с.12-13), є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Заявник є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у військовій частині з 11.08.2022 по теперішній час, що підтверджується копією посвідчення та довідки (а.с.9, 10). З представлених представником заявника копій акта засвідчення факту проживання від 26.09.2023 (а.с.15), Довідки Львівської школи мистецтв №9 від 25.09.2023 №066 (а.с.14), листа в.о. директора середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №29 м.Львова №421 від 27.09.2023 (а.с.17), листа в.о. генерального директора КНП «6-а міська поліклініка м.Львова» №536 від 06.11.2023 (а.с.19), а також показів допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , яка є знайомою заявника, [PERSON] , який є хрещеним батьком неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами заявника, судом встановлено, що до початку війни та у зв`язку з цим виїзду за кордон неповнолітня [PERSON] проживала з батьком, він займався її навчанням і вихованням, водив дочку на гуртки, піклувався про її здоров`я. Разом з тим наведене, лише підтверджує факт проживання дитини з батьком та належне виконання заявником своїх батьківських обов`язків, однак саме по собі не свідчить про те, що заявник самостійно виховує дитину віком до 18 років в аспекті правового зв`язку такого факту з правом, передбаченим ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану. Так, ч.1 ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частинами 3, 4 ст.155 СК України визначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 ст.157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили, що мати дитини заінтересована особа у справі [PERSON] не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини. Більше того, з долученої до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, копії відповіді голови Личаківського районного суду м.Львова від 28.09.2023 на адвокатський запит [PERSON] , вбачається, що будь-яких позовних заяв, заяв де б стороною проходили [PERSON] та [PERSON] протягом 2011-2023р.р. не надходило, що свідчить про досягнення батьками згоди з питань виховання спільної дитини. За вказаних обставин, врегулювання порядку виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини в позасудовому порядку у такий спосіб, внаслідок якого більший тягар з виховання дитини покладено на заявника, не свідчить про те, що заявник самостійно виховує дитину в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки така домовленість не позбавляє матір дитини батьківських прав і не залишає дитину без материнського виховання. Більше того, в ході розгляду справи з пояснень представника заявника та показів свідків встановлено, що з часу початку війни дитина проживає не із заявником, а за кордоном, з представлених представником заявника копій зведеного звіту та електронного листа з перекладом (а.с.31-35) вбачається, що неповнолітня [PERSON] там є студенткою Католицької середньої школи ім.Архиєпископа Йордана, проживає з опікуном [PERSON] , яка спілкується з Працівником Сімейного Благополуччя з приводу тривожного стану дитини. Враховуючи вищенаведене, оскільки факт самостійного виховання заявником неповнолітньої дитини в аспекті правового зв`язку такого факту з правом, передбаченим абз.12 пп.г, п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не знайшли свого підтвердження під часу судового розгляду, так як матір дитини не позбавлена батьківських прав, зобов`язана належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, заявник із вимогами про стягнення аліментів до неї не звертався, що свідчить про досягнення батьками згоди з питань виховання спільної дитини, а тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, відсутні.

Outcome: dismissed