Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позиція сторін у справі У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Позовні вимог обґрунтовувались тим, що 29 березня 2019 року [PERSON] був затриманий в порядку ст.208 КПК слідчим ГУ НП в Київській області в кримінальному провадження, за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч.1 ст.255,ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191 ,ч.4 ст.28 ч.2 ст.364,ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України. № 12014110130000360 від 29.01.2014р. 29 березня 2018 року [PERSON] прокурором Київської області Чібісовим Дмитром Олеговичем оголошено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255,ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191 ,ч.4 ст.28 ч.2 ст.364,ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України. 30 березня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва Сидоров Є.В. ухвалив ухвалу про застосування відносно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29.01.2014р, за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч.1 ст.255,ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191 ,ч.4 ст.28 ч.2 ст.364,ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України. Визначено розмір застави у розмірі 881000(вісімсот вісімдесят одну тисячу) гривень 00 копійок. (справа №761/11474/18;провадження1-кс/761/7896/2018). У разі внесення застави покладено на [PERSON] , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою; - не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду; - утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні до завершення досудового розслідування. - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - здати на зберігання для старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області Слончака Д.О. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Визначено строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного [PERSON] , в межах терміну досудового розслідування, однак не більше 2 (двох) місяців з моменту внесення застави в розмірі, визначеному судом. У разі внесення застави і з моменту звільнення підозрюваного з-під варти у зв`язку з внесенням застави, встановленої в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. 02 квітня 2018 року заставодавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] внесено заставу разом в сумі 881000(вісімсот вісімдесят одну тисячу) гривень 00 копійок. 02 квітня 2018 року [PERSON] звільнений з під варти. 20.03.2019 року кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29.01.2014р, за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч.1 ст.255,ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191 ,ч.4 ст.28 ч.2 ст.364,ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України,- закрито постановою прокурора Генеральної прокуратури згідно п.3 ч.1 ст.294 КПК України. До участі в провадженні в якості захисників [PERSON] залучені адвокат Баховський Михайло Михайлович за договором, адвокат Славянін Михайло Олександрович за договором, адвокат Чумак Віталій Вікторович за договором, які надавали правову допомогу з дня затримання 29.03.2018 року до дня закриття кримінального провадження 20.03.2019 року. За надання правової допомоги адвокату Баховському М. М. сплачено 606000,00 грн., адвокату Славяніну М.О. 232200,00 грн. адвокату Чумаку В.В. 135000,00 грн, разом 973200,00 грн. В лютому 2020 року [PERSON] звернувся з заявою до Офісу Генерального прокурора в якій просив в порядку та спосіб передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,- Визначити розмір майнової шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури в сумі 973876 ( дев`ятсот сімдесят три тисячі вісімсот сімдесят шість) гривень 90 копійок, відшкодування якої здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. На заяву отримав лист від 02.03.2020 року згідно змісту якого Офіс Генерального прокурора розмір майнової шкоди не визначив. Таким чином завдана шкода підлягає стягненню в порядку цивільного судочинства. Представник відповідача Офісу Генерального прокурора подав відзив на позов, в якому зазначив, що договорами (угодами) про надання правової допомоги вартість надання послуг не визначена, а визначена лише в актах приймання-передачі, в яких не зазначено дати договорів, яких стосуються вказані акти та з яких не можливо встановити, які конкретно види адвокатських послуг були надані, в який період часу вони надавались та в якому обсязі. Надані суду докази: договори, акти, квитанції - як кожен окремо, так і в своїй сукупності не є належними та достатніми для підтвердження реальності, розумності, доцільності витрат понесених [PERSON] на правову допомогу адвокатів Баховського М.М., Славяніна М. О., Чумака В. В . Виходячи з принципів розумності, співмірності, ціна компенсації витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі гривень є значно завищеною і не відповідає критерію розумності їхнього розміру. Крім цього зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвокатів, які здійснювали свою діяльність протягом тривалого часу, вони не вимагали від адвокатів значних зусиль та часу. Перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури при проведенні дій, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України не відноситься до компетенції судів цивільної юрисдикції», а тому має бути надано процесуальний документ «компетентного суду, який набрав законної сили та яким встановлено незаконність дій посадових осіб», вчинених під час досудового розслідування кримінального провадження. Представник відповідача Національної поліції України подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач не надає доказів, що вказували б на існування обставин, які б свідчили, що саме Національною поліцією України відносно позивача вчинялися будь-які протиправні дії чи бездіяльність, оскільки процесуальні дії передбачені нормами КПК України, а саме: затримання [PERSON] , повідомлення про підозру, закриття кримінального провадження, здійснювалось посадовими особами саме Генеральної прокуратури У країни (нині - Офіс Генерального прокурора), а отже, Національна поліція України є неналежним відповідачем щодо позовних вимог [PERSON] оскільки прав останнього не порушувала та жодних дій відносно нього не вчиняла. Разом з цим, договорами про надання правової допомоги вартість надання послуг не визначена, такі суми визначені лише в актах приймання- передачі, однак у цих актах не зазначено дату договору (відповідно якого стосується відповідний акт), а також не зазначено види адвокатських послуг та в який період часу вони надавались. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представники відповідачів проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Слідчим управлінням Головного управління національної поліції в Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28 і частиною п`ятою статті 191, частиною четвертою статті 28 і частиною другою статті 364, частиною четвертою статті 28 і частиною третьою статті 209 КК України, про підозру у вчиненні яких 29 березня 2018 року повідомлено [PERSON] 29 березня 2018 року [PERSON] затриманий у порядку статті 208 КПК України як особа, яка підозрюється у вчиненні злочинів у кримінальному провадженні № 12014110130000360. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року у справі № 761/11474/18 [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб та альтернативний захід - застава у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму, передбачених КПК України, що становить 881 000,00 грн. 02 квітня 2018 року за [PERSON] сплачено заставу у визначеному ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року розмірі та звільнено з-під варти. Отже, [PERSON] 4 дні перебував під вартою - з 29 березня 2018 року до 02 квітня 2018 року. У подальшому кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року передано за підслідністю до Головного слідчого управління Національної поліції України. Постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України від 20 березня 2019 року закрито кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року у частині підозри [PERSON] у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. З метою захисту своїх порушених прав позивач просив відшкодувати йому майнову шкоду у вигляді понесених ним витрат на правову допомогу під час здійснення досудового розслідування, у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону (стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон)). Відповідно до частини другої статті 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним. Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості. Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. Стала судова практика свідчить про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, та надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому Законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17; від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17; від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 та інші). Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Відповідно до частини першої статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно зі статтею 11 Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Відповідно до частини першої статті 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджене Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і СБУ - відповідно до цих органів. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Сукупність зазначених умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону про відшкодування шкоди). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону про відшкодування шкоди). Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Наведений висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64),від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38),від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Згідно рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Кримінальне провадження стосовно позивача закрито органом досудового розслідування, а не судом чи Прокуратурою Київської області. Матеріали кримінального провадження перебувають в Головному слідчому управлінні Національної поліції України, який є відповідальним за визначення розміру відшкодування шкоди. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 757/13017/20-ц та підлягають врахуванню судом. Також у зазначеній постанові Верховного Суду зазначено, що належними відповідачами є Головне слідче управління Національної поліції України та Генеральна прокуратура України, а тому безпідставними є твердження представника відповідача Національної поліції України про те, що Національна поліція України є неналежним відповідачем. Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України від 20 березня 2019 року закрито кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року у частині підозри [PERSON] у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати, тобто з реабілітуючих підстав. Як зазначалось судом, закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, а відтак суд відхиляє доводи представника відповідача Офісу Генерального прокурора про те, що перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури при проведенні дій, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України не відноситься до компетенції судів цивільної юрисдикції, має бути надано процесуальний документ «компетентного суду, який набрав законної сили та яким встановлено незаконність дій посадових осіб», вчинених під час досудового розслідування кримінального провадження. Щодо розміру відшкодування У подібних правовідносинах Верховний Суд вважав за можливе застосувати аналогію закону, оскільки подібні питання відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовані положеннями ЦПК України і ГПК України (постанова від 04 квітня 2022 року у справі № 339/233/20, провадження № 61-16602св21). Як зазначено вище, згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. З метою визначення порядку застосування вказаного Закону затверджено Положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Положення). Згідно з пунктом 4 Положення завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. За змістом підпункту 4 пункту 7 Положення відповідно до ст.3 Закону (266/94-ВР) відшкодуванню громадянинові підлягають суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. В абзаці 3 пункту 10 Положення зазначено, що відповідно до п.4 ст.3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з метою захисту у кримінальному провадженні № 12014110130000360 [PERSON] 29 березня 2018 року уклав договір (угоду) про надання правової допомоги з адвокатом Баховським М. М. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 486 від 12 травня 2009 року, видане Житомирською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури), відповідно до пункту 3.2 якого позивач зобов`язався здійснити виплату адвокату гонорару за надання юридичних послуг. Захист здійснювався також на підставі ордеру серії КС № 398052 від 29 березня 2018 року. Актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року [PERSON] та адвокат Баховський М. М. узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань, згідно з договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року. Пунктом 2, 3 акта сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у розмірі 6 000,00 грн, яка була надана у слідчих діях протягом 36 год, у судових засіданнях - 15 год, виразилася у підготовці клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту протягом 50 год, тобто протягом 101,00 грн на загальну суму 606 000,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 99 від 20 березня 2019 року [PERSON] сплатив адвокату Баховському М. М. згідно з договором про надання правової допомоги та акту приймання-передачі від 20 березня 2019 року 606 000,00 грн. Також 29 березня 2018 року [PERSON] уклав договір про надання професійної допомоги з адвокатом Славяніним М. О. (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/1337 від 31 січня 2018 року, видане Радою адвокатів Закарпатської області), згідно з яким позивач зобов`язався здійснити виплату адвокату гонорару за надання юридичних послуг. Представництво здійснювалося на підставі ордеру серії ЗР № 43758 від 31 березня 2018 року. Згідно з актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року [PERSON] та адвокат Славянін М. О. узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року. Пунктом 2, 3 акта сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у розмірі 2 700, 00 грн, яка була надана у слідчих діях протягом 36 год, у судових засіданнях - 10 год, виразилася у підготовці клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту протягом 40 год, тобто протягом 86 год на загальну суму 232 200, 00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 01 від 20 березня 2019 року [PERSON] сплатив адвокату Славяніну М. О. згідно з договором та актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року 232 200, 00 грн. [PERSON] також 24 січня 2018 року уклав договір про надання професійної допомоги з адвокатом Чумаком В. В.(свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5947/10 від 09 лютого 2017 року, видане Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області), відповідно до пунктів 4.1 якого порядок та розміри оплати послуг адвоката визначаються сторонами за домовленістю. Представництво [PERSON] здійснювалося адвокатом Чумаком В. В. на підставі ордеру, серія КС, № 357359, від 24 січня 2018 року. Відповідно до акту приймання-передачі від 20 березня 2019 року [PERSON] та адвокат Чумак В. В. узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань, згідно з договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року. Пунктом 2, 3 акта сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у розмірі 2 700,00 грн, яка була надана у слідчих діях протягом 28 год, у судових засіданнях - 7 год, виразилася у підготовці клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту протягом 15 год, тобто протягом 50 год на загальну суму 135 000, 00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 20 березня 2019 року [PERSON] сплатив адвокату Чумаку В. В. згідно з договором та актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року 135 000,00 грн. 18 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою, в якій просив у порядку та спосіб, передбачений Законом, визначити розмір майнової шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у сумі 973 876,90 грн, відшкодування якої здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Листом Офісу Генерального прокурора від 02 березня 2020 року заява [PERSON] переадресована за належністю до Головного слідчого управління Національної поліції України, про що повідомлено заявника. Під час розгляду справи позивач надав суду належні, допустимі та достатні докази розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні № 12014110130000360, а також розрахунки таких витрат. Разом з тим, сторона відповідачів не надали суду контр-розрахунку розміру витрат на правничу допомогу, із наведенням які нарахування сум, на їхню думку є безпідставними чи невиправданими, не відповідають критерію реальності таких витрат. Враховуючи те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито з реабілітуючих обставин, це підтверджує незаконність дій органів досудового розслідування, позивачем доведено розмір понесених ним витрат на правову допомогу у межах кримінального провадження, заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат, суд приходить до висновку про те, що такі витрати підлягають відшкодуванню, як це передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved