Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Представник позивача - адвокат Калінін С.К., в інтересах позивача [PERSON] за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до АТ «ПУМБ», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко А.О., в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.О. № 57900 від 11.06.2021 про стягнення на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 47358,14 грн.; стягнути з АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2936,18 грн. Позов обґрунтовує тим, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності підстав рахувати заборгованість перед відповідачем саме у такому розмірі як зазначено у виконавчому написі; позивачу не надсилалася вимога (повідомлення) про наявність боргу за кредитним договором та його погашення; нотаріусом порушені вимоги ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат». В подальшому приватним виконавцем із позивача заробітку було стягнуто 2 936,18 грн., які в силу ст.1212 ЦК України мають бути стягнутими із відповідача. 06.12.2023 ухвалою суду відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомлення) сторін. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялись на електронну пошту. Вказані документи отримані відповідачем. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представниквідповідача Д. Бойченков судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача 50% від суми судового збору за подання позовної заяви . Також просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача. У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександровичне з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.10.2017 між [PERSON] Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК`був укладений Договір №200888906301. 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис №57900, згідно якого з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК`заборгованість, що виникла за Кредитним договором №200888906301від 10.10.2017. Строк платежу за Кредитним договором №200888906301 від 10.10.2017 настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.10.2020 по 26.04.2021. Сума заборгованості складає 46 858,14 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6 778,12 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 285,20 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 8 924,93; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 29 566,51 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 1 303,38 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто сплати із стягувача в розмірі 500 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню -47 358,14 грн. 20.07.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Чубаревим Олександром Олександровичем було відкрито виконавче провадження №66133096. 04.08.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Чубаревим Олександром Олександровичем було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 03.05.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрієм Олександровичембуло прийнято виконавче провадження №66133096. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1 Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акту, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначеної судом підстави, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін. Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно наданого стороною позивача договору №б/н/23 від 07.11.2023 р. про надання професійної правничої (правової) допомоги встановлено, що між Адвокатським бюро «Калінін і Партнерс» та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до акту виконаних робіт про надання юридичних послуг від 29.11.2023 р. адвокатом було надано правничу допомогу позивачу на загальну вартість надано послуг на 5500 грн. Згідно платіжних інструкцій№@2PL864267 від 14.11.2023 р. та №133781376 від 19.12.2023 р. позивачем сплачено адвокатському бюро 5500 грн. за надані послуги. Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). За змістом ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи, що розгляд справи проводився без участі сторін, об`єм виконаних робіт, клопотання відповідача і викладені у ньому доводи, суд приходить до висновку про доцільність відшкодування позивачу витрат понесених на правничу допомогу, частково від заявлених, в розмірі 3000 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 429,44 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в загальному розмірі 429,44 грн.

Outcome: partial