Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що 25.10.2022 о 15 год. 10 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Hyundai», номерний знак [NUMBER] , у м. Київ по вул. Братиславській, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з належним йому автомобілем «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , який від удару виштовхнуло вперед, що спричинило зіткнення з причіпом легковим, номерний знак [NUMBER] , та автомобілем марки «Nissan», номерний знак [NUMBER] , у результаті чого автомобілі та причіп отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai», номерний знак [NUMBER] , застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власника наземного транспорту АР 2985173 в АТ «ПРОСТО-страхування». Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власника наземного транспорту АТ 3127441 в АТ «Страхова група «ТАС». Оскільки обидві страхові компанії є учасниками системи прямого врегулювання збитків, він звернувся до своєї страхової компанії АТ «Страхова група «ТАС» для отримання страхового відшкодування. За умовами договору обов`язкового страхування АР 2985173 ліміт за шкоду завдану майну складає 130 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. 14.11.2022 ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 127 392 грн. 18 коп. Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №259.22ЕД від 06.01.2023, вартість матеріальної шкоди, завданого власнику автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження автомобіля, становить 326 287 грн. 50 коп., ринкова вартість автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням пошкоджень наявних після дорожньо-транспортної пригоди від 25.10.2022 становить 141 909 грн. 99 коп. Таким чином, експерт дійшов висновку, що автомобіль відновлювати економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту (363 896 грн. 13 коп.) перевищує вартість досліджуваного автомобіля до його пошкодження (326 287 грн. 50 коп.). Враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту на момент оцінки перевищує ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження, то матеріальний збиток приймається в розмірі, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, тобто 326 287 грн. 50 коп. Оскільки вартість автомобіля до його пошкодження складає 326 287 грн. 50 коп., а ринкова вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень наявних після ДТП становить 141 909 грн. 99 коп., тоді вартість матеріальної шкоди становитиме 184 377 грн. 51 коп. (326 287 грн. 50 коп. - 141 909 грн. 99 коп.). Посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 127 392 грн. 18 коп., не покриває фактичного розміру шкоди, позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 54 377 грн. 51 коп. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та судові витрати. Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві вказав на наступне. Зазначав, що між ним та АТ «Просто страхування» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власника наземного транспорту АР 2985173 від 20.06.2022, забезпеченим за яким є автомобіль «Hyundai», номерний знак [NUMBER] . Позивач до АТ «Просто страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. Посилаючись на те, що позивач дійшов хибного висновку про те, що відшкодування у розмірі 127 392 грн. 18 коп. є страховим відшкодуванням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власника наземного транспорту АР 2985173 від 20.06.2022, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 25.10.2022 о 15 год. 10 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Hyndai». номерний знак [NUMBER] , у м. Київ по вул. Братиславській, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, та який від удару виштовхнуло вперед, внаслідок чого відбулося зіткнення з причіпом легковим, номерний знак [NUMBER] , та автомобілем марки «Nissan», номерний знак [NUMBER] , у результаті чого автомобілі та причіп отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.11-14). Відповідно до постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адмінстративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 13-14). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05.09.2020 власником автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 10) Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до договору обов`язкового страхування наземного транспорту АТ 3127441 (а.с. 16). Обгрунтовуючи позов [PERSON] , зокрема, вказав на те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai», номерний знак [NUMBER] , застрахована згідно договору АР 2985173 в АТ «ПРОСТО-страхування», цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , застрахована згідно договору АТ 3127441 в АТ «Страхова група «ТАС». Оскільки обидві страхові компанії є учасниками системи прямого врегулювання збитків, він звернувся до своєї страхової компанії ПрАТ «Страхова група «ТАС» для отримання страхового відшкодування. За умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу АР 2985173 від 20.06.2022 ліміт за шкоду завдану майну складає 130 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. 14.11.2022 ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 127 392 грн. 18 коп., що підтверджується випискою з карти (а.с. 17). Відповідно до підпункту 1 пункту 1.1 першого розділу Положення «Про пряме врегулювання збитків», яке затверджено протоколом Президії МТСБУ N 376/2016 від 10.03.2016 (далі - Положення) пряме врегулювання збитків (ПВЗ) - це виконання страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність потерпілого, обов`язків страховика який застрахував цивільно-правову відповідальність відповідальної особи за скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У частині відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням або фізичним знищенням транспортного засобу потерпілого. Згідно з пунктом 2.1 другого розділу Положення при прямому врегулюванні збитків страховик потерпілого організовує проведення страхової виплати потерпілому в ДТП, з яким такий страховик уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів який є чинним на момент ДТП. Після проведення такої страхової виплати страховик відповідального компенсує страховику потерпілого сплачені кошти відповідно до умов Розділу 5 цього Положення Згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 другого розділу Угоди про пряме врегулювання збитків від 25.03.2016 страховик, який здійснив пряме відшкодування збитків, має право вимоги до страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіяла шкоду, у розмірі, визначеному згідно з Положенням про пряме врегулювання збитків. Страховик, що здійснює пряме врегулювання збитків має право залучати третіх осіб які надають послуги з визначення причин та обставин настання страхових випадків та розміру збитків. Страховик, який застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіяла шкоду, зобов`язаний компенсувати страховику, що здійснив пряме відшкодування збитків, суму, яка визначається відповідно до Положення про пряме врегулювання збитків. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, згідно норм чинного законодавства позивач для повного відшкодування завданої йому шкоди внаслідок пошкодження автомобіля має право на отримання різниці між фактичним розміром шкоди і отриманим страховим відшкодуванням. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода відшкодовується: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Слід також зазначити, що відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку). Згідно зі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У висновку експертного автотоварознавчого дослідження №259.22ЕД від 06.01.2023 зазначено про те, що вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді від 25.10.2020, становить 326 287 грн. 50 коп. (а.с. 18-39). Ринкова вартість автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням пошкоджень наявних після дорожньо-транспортної пригоди від 25.10.2022 становить 141 909 грн. 99 коп. Крім того, у висновку зазначено, що автомобіль «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , відновлювати економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість досліджуваного автомобіля до його пошкодження, що з точки зору такої загальної засади цивільного судочинства як розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) означає економічну необґрунтованість його ремонту, а відтак, наділяє статусом «фізично знищеного транспортного засобу». У силу норм Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. За змістом експертизи вбачається, що ринкова вартість автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , до дорожньо-транспортної пригоди становить 326 287 грн. 50 коп., а ринкова вартість зазначеного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 141 909 грн. 99 коп. Отже, відшкодуванню власнику автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , (позивачу у справі) згідно Закону підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що складає 184 377 грн. 51 коп. З матеріалів справи вбачається, що позивачу страховою компанією ПрАТ «Страхова група «ТАС» було сплачено 127 392 грн. 18 коп. (а.с. 17). Разом з тим, позивач, обгрунтовуючи позов у частині розміру невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, просив враховувати суму страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, враховуючи вимоги позивача, суд приймає до уваги суму виплати страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн. Таким чином, невідшкодована сума становить 54 377 грн. 51 коп. Відповідно до ст. 1194 ЦК України різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з [PERSON] , а тому позов в цій частині підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 54 377 грн. 51 коп. Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Оскільки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] зазнав душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, суд, враховуючи характер та тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 147 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 355 грн. 60 коп. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, не зазначено час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Ураховуючи те, що позивачем не надано суду обгрунтованого розрахунку суми витрат, понесених на правову допомогу, не зазначено час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу немає.

Outcome: partial