Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 07.06.2007 між [PERSON] та АТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/4708/82/111251 сума основного зобов`язання за зазначеним договором складала 70000,00 доларів США. Забезпеченням цього договору виступав договір поруки №014/4708/82/111251 укладений між [PERSON] та АТ «Райффайзен банк Аваль». Крім того, виконання умов кредитного договору (п.2.1) було забезпечено заставою нерухомого майна, а саме будинком та земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] .) В подальшому, в рахунок виконання зобов`язань позичальника кредитором було звернуто стягнення на нерухоме майно, що виступало забезпеченням по кредитному договору. Однак, жодних повідомлень від заставодержателя по даному факту не надходило. Відповідно ч. 3 ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу» право застави припиняється в разі реалізації предмета застави. Оскільки договір поруки має похідних характер від основного зобов`язання, вважає, що заборгованість за яким, на даний час погашено шляхом звернення стягнення на предмет застави, то відповідно ч.1 ст. 559 ЦК України вказаний договір поруки припиняється. Ухвалою суду від 22.03.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 20.04.2023 протокольною ухвалою суду залучено ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в якості правонаступника АТ «Райффайзен Банк Аваль». 08.08.2023 надійшов відзив, відповідно до якого, позовні вимоги вважав необґрунтованими, оскільки в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа № 2-2413/10 за позовом ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа ПАТ «Райффайзен банк аваль» про стягнення боргу, тому, вважаючи на практику Великої Палати Верховного Суду у даних правовідносинах позивачкою обрано неефективний спосіб захисту. Ухвалою суду від у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки інші учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності інших учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.06.2007 між [PERSON] та АТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/4708/82/111251 сума основного зобов`язання за зазначеним договором складала 70000,00 доларів США. Забезпеченням цього договору виступав договір поруки №014/4708/82/111251 укладений між [PERSON] та АТ «Райффайзен банк Аваль». Згідно п.2.5. цього договору поручитель прийняв на себе зобов`язання, у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати направлення відповідної письмової вимоги Банку. Таке виконання здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок, зазначений банком. При цьому сторони договору встановлюють, що зобов`язання поручителя перед банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та кредитним договором - не потребують. Поручитель зобов`язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобов`язань перед банком. Поручитель підтверджує: що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов`язаннями. Будь - яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 цього кодексу). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 11.01.2022 у справі №904/1448/20 (пункт 5.31), від 25.01.2022 у справі №143/591/20 (пункт 8.31), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 22.02.2022 у справі №761/36873/18 (пункт 9.21), від 09.02.2022 у справі №910/6939/20 (пункт 11.87), від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (пункт 33.2), від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (пункт 58), від 03.08.2022 у справі №910/9627/20 (пункт 8.45)). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, друга та четверта статті 202 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Поняття правочину, різновидом якого є договір, і поняття правовідносин, різновидом яких є зобов`язання, нетотожні: правочином є дії, спрямовані на створення юридичних наслідків, а правовідносини - це урегульовані суспільні відносини, змістом яких є права й обов`язки учасників цих відносин (суб`єктів правовідносин). Договірні правовідносини виникають на підставі договору. Останній є юридичним фактом (домовленістю, взаємопов`язаними діями), із яким пов`язане виникнення зобов`язання. Отже, виникнення правовідношення, зокрема зобов`язання, не є тотожним укладенню договору, а поняття «припинення правовідношення» (як спосіб захисту цивільних прав та обов`язків, передбачений пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України) не є тотожним поняттю «припинення договору». За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). З договору можуть виникати одне або декілька зобов`язань. Тобто за договором поруки, крім правовідношення поруки, можуть виникати інші зобов`язальні правовідношення, учасники (сторони) яких є одночасно сторонами поруки. Підстави припинення поруки визначені у статті 559 ЦК України. За змістом статей 559 і 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Приписи, зокрема, статті 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення прав кредитора на одержання плати від боржника. Проте у такому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/2260/17 (пункт 59)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див., наприклад, постанови від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 50), від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 (пункт 94), від 20.10.2021 у справі №9901/554/19 (пункт 19), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 24)). Тому ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права треба оцінювати, виходячи з обставин справи, залежно від того, чи зумовить задоволення такої вимоги дійсний захист інтересу позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 71)). Після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Такий правовий висновок викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20) зазначено, що «визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений». Змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Тому позовна вимога про визнання іпотечного договору припиненим не підлягає задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим. У зв`язку з наведеним судові рішення в цій частині підлягають скасуванню та в її задоволенні слід відмовити (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.04.2022 у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21)). Таким чином, зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковими для врахування судами, позивач, звернувшись з позовом про припинення договору поруки, обрав неефективний спосіб захисту, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим. Обрання позивачем неефективного або неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Окрім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа 2-2413/10 за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.10.2023 позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості, задоволено. Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] повернути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитом в розмірі 35726,52 дол. США, заборгованість за відсотками 12271,64 дол. США, пеню за прострочення тіла кредиту 45171,43 дол. США., пеню за прострочення відсотків по кредиту 14713,60 дол. США, а всього: 107 883,19 дол. США. В разі неможливості це зробити, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором 283164,82 грн. (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28.04.2010) - 35726,52 дол. США.; заборгованість за відсотки - 97263,79 грн. (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28.04.2010) - 12271,64 дол. США; пеню за прострочення тіла кредитного договору 358024,24 грн. (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28.04.2010) - 45171,43 дол. США.; та пеню за прострочення відсотків по кредитному договору - 116618,52 грн. еквівалент (відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28.04.2010) 14713,60 дол. США, а всього 829890,48 грн. (еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ станом 28.04.2010) - 107883,19 дол. США. Інформація, що міститься в ЄДРСР, є загальнодоступною інформацією та знаходиться у вільному доступі. Із вказаного рішення вбачається, що згідно заяви АТ «Райффайзен Банк» 10.01.2022, банк повідомив, що 28.01.2011 кошти, що надійшли від реалізації заставного майна за кредитним договором № 014/4708/82/111251 від 07.06.2007 в сумі 32587,50 дол. США були зараховані на часткове погашення кредиту. З вищенаведеного вбачається, що права та інтереси позивачки [PERSON] за договором поруки №014/4708/82/111251, наразі не є такими, що припинені, а тому, звернення [PERSON] до суду на даний час, є передчасними. Ухвалюючи рішення у справі у відповідності до статті 141 ЦПК України суд повинен також вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, а тому судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed