Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач в листопаді 2023 року через адвоката О.В.Шмарова звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2023 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 1191. З 25.08.2023 року сторони проживають окремо один від одного . Відповідач з часу реєстрації шлюбу та по сьогоднішній день будь-яку допомогу на утримання позивачки не надає. За весь час вагітності позивачка самотужки забезпечувала себе сама всім необхідним: мала витрати на придбання медичних препаратів, відвідування лікарів, проведення ультразвукового дослідження, продуктів харчування, заправку власного автомобіля. Відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки є директором стоматологічної клініки «NivkiDent», сам є лікарем стоматологом, має у власності приватний будинок. У зв`язку з тим, що позивачка вагітна, що потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження здоров`я вагітності та народження здорової дитини. Згідно довідки № 77 «Київський пологовий будинок № 2» позивач знаходиться під наглядом в жіночій консультації Пологового будинку № 2 Подільського району з 10.10.2023 року (мати 13-14 тижнів вагітності, станом на 01.11.2023 року позивачка вагітна 17 тижнів. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання під час вагітності та на період догляду за дитиною до 3-х років в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трьох років. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 24.11.2023 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Від відповідача через адвоката Дегтярьова Д.Т. надійшов відзив на позов в якому він заперечує проти позову з посиланням на те, що відповідач не є директором стоматологічної клініки «Нивки Дент» та не працює лікарем-стоматологом. Наразі відповідач є аспірантом денної форми навчання в Приватному вищому навчальному закладі «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ» . У зв`язку з навчанням у аспірантурі на денній формі навчання відповідач припинив трудові відносини із стоматологічною клінікою «Нивки Дент» і не може надавати матеріальну допомогу позивачу. Стипендію відповідач не отримує. Приватний будинок , на який посилається позивач, не є джерелом доходів, а навпаки є джерелом витрат. За умовами договору в аспірантурі відповідач повинен сплатити за освіту 135 000 грн. за три роки навчання. На даний час сплачено лише за перший рік навчання 45 000 грн., тобто в подальшому слід буде сплатити 90 000 грн. за другий та третій рік навчання. Крім того, на даний час стан здоров`я відповідача є незадовільним та потребує лікування та дорогих ліків, що підтверджує консультативним висновком. Згідно з висновком лікаря для свого лікування відповідач повинен систематично купувати та вживати наступні ліки: пароксин 40 мг вартість на місяць 1042,53 грн.; ламотрин загальна вартість на місяць складає 464,66 грн.; міртазапін загальна вартість складає 1312,02 грн.; кветирон, загальна вартість на місяць складає 654,83 грн.; арипразол, загальна сума на місяць складає 400 грн. 50 коп. Також згідно з висновком лікаря для свого лікування відповідач повинен отримувати: психотерапію, загальна сума витрат в місяць складає 8000 грн.; консультації лікаря-психіатра у реабілітаційному центрі, загальна сума 3000 грн.; консультації інших спеціалістів - 2500 грн. Таким чином, щомісячна загальна сума витрат для лікування відповідача складає 18754,54 грн. Просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки присудження аліментів позивачу з відповідача, який не має можливості їх сплачувати, призведе до порушення рівності прав між подружжям, засад справедливості та розумності. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій посилається на те, що відповідач не надає свою довідку про доходи, хоча на час відкриття провадження по справі є ФОП - [PERSON] 29.12.2023 року на час складання та підписання відзиву на позов ФОП [PERSON] за власним бажанням припинив підприємницьку діяльність, проте відомості з Державного реєстру не надає. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Нивкидент-груп» вбачається, що товариство на 100 % є власністю [PERSON] , яка є матір`ю відповідача та (кінцевим) прямим беніфіціаром. Позивач вважає, що після того, як відповідач 25.08.2023 року вигнав її вагітну зі свого помешкання, він почав будь-які свідомі дії щодо уникнення юридичної відповідальності перед позивачем. Наданий представником відповідача договір № 2055 про умови підготовки в аспірантурі, який було укладено 21.08.2023 року між відповідачем та Приватним навчальним закладом «Європейський університет» доводить те, що у відповідача існували та існують гроші на навчання. Лікування відповідача у приватній клініці на думку позивача свідчить про те, що останній є добре забезпеченою особою, з якнайкращим матеріальним становищем, оскільки може дозволити собі достатньо високий рівень життя. Просили суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті за правову допомогу. Дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.07.2023 року у Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 1191. (а.с.5) Згідно довідки № 77 «Київський пологовий будинок № 2» позивач знаходиться під наглядом в жіночій консультації Пологового будинку № 2 Подільського району з 10.10.2023 року (мати 13-14 тижнів вагітності, станом на 01.11.2023 року позивачка вагітна 17 тижнів. (а.с.12) Як доводить суду позивач та не спростовано відповідачем сторони проживають окремо. Згідно ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право вагітної дружини, дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності та до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на ряд чинників з яких він не може сплачувати аліменти. І його навчання в аспірантурі, і утримання приватного будинку, і необхідність сплачувати за навчання в аспірантурі, і необхідність придбання ліків через незадовільний стан здоров`я, і необхідність отримання психотерапії, і консультації у лікарів тощо. Тобто, відповідач доводив суду свою відсутність доходу та наявність щомісячних систематичних обов`язкових витрат. Проте, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження джерела походження коштів, які ним витрачаються на зазначені вищевказані потреби. В даному випадку чоловік 1991 року народження може утримувати будинок приватний у м.Києві, сплачувати кошти на свої потреби доводячи суду відсутність джерела походження коштів і при цьому доводити суду свою не спроможність надавати матеріальну допомогу на утримання вагітної дружини. У зв`язку з чим суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно того, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання вагітної дружини. Наразі відповідач є працездатною особою, на час відкриття провадження у справі був зареєстрований як ФОП, мав у власності домоволодіння, перебував на посаді директора в стоматологічній клініці, має спеціальність лікар стоматолог. Доказів які вказують на істотні обставини, що дають підстави стверджувати про складне матеріальне становище суду не надано. Суд вважає, що відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання вагітної дружини, протилежне судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved