Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач, інтереси якої представляє адвокат, у січні 2024р звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал», треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олег Вікторович, про визнання виконавчого напису від 20.01.2021р. №5680 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 20.01.2021р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованість за кредитним договором від 03.09.2018р., укладеним з ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова компанія «профіт Капітал» згідно договору від 03.04.2017р. за період з 08.04.2019р. по 06.01.2021р. у сумі 11068.66грн. Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір не є нотаріально посвідченим, заборгованість не є безспірною так як нараховані % виходять за межі строку кредитування (стягнення за 639 календарних днів, а строк кредитування 16 днів), жодних доказів переходу прав вимоги позивач не отримувала. Ухвалою суду від 04.01.2024р. забезпечено позов у даній справі. 23.01.2024р. відповідачем подано заяву про зменшення витрат на правову допомогу з 4500грн. до 1500грн. 05.03.2024р. подав докази на підтвердження розміру судових витрат та заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позов не подавав, однак подав заперечення щодо розміру стягнення витрат на правову допомогу. Треті особи в судові засідання не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2021р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованість за кредитним договором від 03.09.2018р., укладеним з ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» згідно договору від 03.04.2017р. за період з 08.04.2019р. по 06.01.2021р. у сумі 11068.66грн.(а.с.6-10,15) При цьому слід зауважити, що переуступка прав вимоги у квітні 2017р. передувала самому укладеному кредитному договору у листопаді 2018р., що підтверджує відсутність такої переуступки. Сторона позивача вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір не є нотаріально посвідченим, заборгованість не є безспірною так як нараховані % виходять за межі строку кредитування (стягнення за 639 календарних днів, а строк кредитування 16 днів), жодних доказів переходу прав вимоги позивач не отримувала. Дані обставини відповідач у письмовій заяві від 23.01.2024р. не спростовував, а отже доводи в цій частині є доведеними перед судом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~ (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р. Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса, з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії, відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, є підтвердженими доводи позивача, заборгованість не є безспірною, оскільки іншого не спростовано відповідачем чи третьою особою приватним нотаріусом. За таких обставин, в сукупності оцінених всіх доказів та того, що позивач обґрунтував доводи позову, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у сумі 1073.60грн. та 536.80.грн. за забезпечення позову (а.с.26-27). Стосовно\~ стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 4500грн., то слід зазначити наступне. В підтвердження понесених витрат представник позивача надав: ордер, договір від 22.12..2023р., тарифи, Детальний опис наданих послуг на суму 4500грн., з яких за складання 2-х заяв 1000грн., оформлення позову 2500грн., оформлення заяви про забезпечення 1000грн. Представник відповідача заперечив обґрунтованість та співмірність таких послуг, з підстав письмових заперечень, вважав за можливе стягнення 1500грн. Суд оцінюючи дані витрати, приходить до висновку про те, що такі вимоги підлягають до частково задоволення, а тому слід стягнути 3000грн., оскільки час за складання заяви про забезпечення та написання заяв про надання копій документів 2 год., та складання позовної заяви (типової, не значної складності) -2.5год. для адвоката\~ є неспівмірним, свідси дана вимога є частково обгрунтованою. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved