Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, через свого представника, звернулась [PERSON] . В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , який 01.09.2017 року надав у позику, відповідачу [PERSON] , грошові кошти у розмірі 24 000 доларів США у строк до лютого 2019 року. У визначений у розписці строк відповідач грошові кошти не повернув, а також ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Представник позивача зазначає, що спадкоємцем до майна померлого, а також всіх його прав та обов`язків є дружина спадкодавця [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадок. У зв`язку з тим, що борг відповідач не повернув, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом про стягнення боргу за договором позики, 3% інфляції з 01.02.2019 року по 26.01.2022 року за кожен день прострочення зобов`язання, що складає 2150,14 доларів США, а також витрат по сплаті судового збору. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподіллено судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. від 15.04.2022 року було відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 12.07.2023 року № 518 у зв`язку із відрахуванням зі штату суду судді Мирончук Н.В., був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 13.07.2023 року суддею Громіком Д.Д. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] \~до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. 02 листопада 2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив відмовити у позові, наголошуючи на тому, що до тексту розписки були внесені зміни. Відповідач з будь-якими клопотаннями або заявами за для спростування викладених у позові обставин не звертався. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 57 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, про що останнім власноруч складена розписка щодо отримання у борг грошових коштів у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) доларів США. Умови позики передбачали строк повернення грошових коштів у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) доларів США у строк до лютого 2019 року. Отже строк повернення позики становив до 01.02.2019 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 15.11.2023 року виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Спадкоємцем померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] позивач по справі. Відповідачем під час розгляду справи жодними доказами не спростовано факт отримання коштів вказаних у розписці та не надано суду доказів на підтвердження повернення у повному обсязі коштів отриманих в борг. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Кодексу). Об`єктами спадкування є цивільні права та обов`язки спадкодавця, що можуть ( мають здатність) переходити у спадщину. Сукупність цих прав і обов`язків називається спадщиною або спадковою масою (спадковим майном). У спадковому праві ці поняття використовуються як рівнозначні, хоча точнішим є термін «спадщина», як такий, що охоплює сукупність цивільних прав і обов`язків спадкодавця. Спадкоємці не можуть прийняти тільки права і відмовитися від прийняття обов`язків. Спадщина приймається не в частині, а в цілому. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Статтею 1218\~ЦК України\~визначено склад\~спадщини - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, судом встановлено, що позивач прийняла спадкові права спадкодавця в цілому, а відтак, отримала право на пред`явлення даного позову про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно розрахунку 3% річних від суми позики, представник позивача зазначила, що у зв`язку з невиконанням умов Договору позики, та у зв`язку з тим, що позика була взята в доларах, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь залишок боргу в розмірі: 24 000 доларів США, а також 3% річних за борговою розпискою від 01.09.2017 року, що становить з лютого 2019 року по 26.01.2022 року (1091 день) 2150,14 доларів США. Так, нормами діючого ЦК України визначені виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.\~533\~ЦК України \~1)\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. 2). якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Матеріалами справи встановлено, що предметом Договору позики укладеного між сторонами 01.09.2017 року є валютна одиниця - 24 000 доларів США. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з цим, судом в даній справі приймаються до уваги висновки Верховного Суду викладені в постанові від 24.02.2022 року (справа № 756/1712/21) згідно якої Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступних висновків, а саме «… Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні…» Отже, в даному випадку, судом приймаються до уваги висновки Верховного Суду викладені в постанові від 24.02.2022 року (справа № 756/1712/21), оскільки, предметом розгляду даної справи є такі ж правовідносини, що стались між сторонами, що були предметом розгляду Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Крім іншого, суд зазначає, що згідно розписки основне зобов`язання визначено саме у розмірі: 24 000 доларів США. У судовому засіданні було оглянуто оригінал розписки від 01.09.2017 року за якою [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 24 000 доларів США із зобов`язанням їх повернути у строк до лютого 2019 року. Відповідач оглянувши оригінал розписки зазначив, що почерк та підпис схожі на його власний, однак звернув увагу на плями, які містяться на розписці, однак відповідач не скористався своїм правом на звернення з клопотанням щодо проведення відповідної експертизи на предмет встановлення виправлень, дописів або інших змін в оригіналі розписки. Крім цього, під час розгляду справи відповідачем на підтвердження виконання умов Договору не надано жодного належного та допустимого доказу. Не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження оплати за розпискою. Судом, протягом часу розгляду справи, були створені усі умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що полягають в наданні доказів на спростування обставин позову, або наданні доказів на виконання умов договору, справа неодноразово призначалась до слухання. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст.\~3\~ЦК України\~визначені загальні\~засади цивільного\~законодавства,\~а саме: 1)\~неприпустимість свавільного\~втручання у\~сферу особистого\~життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення\~права власності,\~крім випадків,\~встановлених Конституцією\~України та\~законом; 3)\~свобода договору; 4)\~свобода підприємницької\~діяльності,\~яка не\~заборонена законом; 5)\~судовий захист\~цивільного права\~та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем доведені обставини позовних вимог та надані достатні докази на їх підтвердження, інших доказів суду не надано про їх витребування питання не порушувалось. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі: 7519 грн. 00 коп.

Outcome: approved