Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в якому просив суд визнати виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №9843 від 07 листопада 2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №NKVPGK04040034 від 06.06.2005 року у розмірі 2 991 204 гривні 83 копійки, таким що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.11.2020 року Заводським відділом ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП 63601019 про стягнення зі [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №NKVPGK04040034 від 06.06.2005 року у сумі 2991204,83 грн, про що позивач дізнався з інтернет ресурсу автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua). Постанову про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №9843 від 07.11.2016 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за одинадцять років три місяці один день, а саме: з 06.06.2005 року по 07.09.2016 року. Сума заборгованості складається з залишку заборгованості за кредитом 69 366,57 дол. США; залишку заборгованості за відсотками 20 881,38 дол. США; комісії 3 136,00 дол. США; пені 17 963,39 дол. США, та всього становить 111 347,34 дол. США, що за курсом НБУ станом на 07.09.2016 року становить 2 989 504,83 грн. Витрати, пов`язані із вчинення виконавчого напису - 1700 грн. Позивач вважає, що наявність даної заборгованості, строки її виникнення, а також її розмір, не є безспірними. Так, позивач зазначає, що дійсно 06.06.2005 уклав з ЗАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" кредитний договір №NKVPGK04040034 на суму 94 846,80 доларів США. Зазначена сума була зменшена до 80 000 доларів США додатковою угодою №1 до кредитного договору від 26.11.2013. Відповідно до п. 4 зазначеної угоди додаток 1 (графік погашення кредиту) було викладено в новій редакції. Відповідно до зазначеного додатку щомісячний платіж складає 1061,95 грн, а тому сума боргу (якщо не було здійснено оплат) станом на 07.11.2016, тобто за 2 роки 7 місяців могла становити 32 920,45 доларів США. Порядок нарахування заборгованості, що відображена у виконавчому написі, та її складових є незрозумілим, оскільки сума боргу не відповідає умовам кредитного договору, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача, та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача, а тому нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису, оскільки не мав у своєму розпорядженні доказів безспірності заборгованості позивача перед банком. Крім того, в порушення ст. 88 Закону України "Про нотаріат" приватний нотаріус не застосував строків позовної давності і стягнув в межах одинадцяти років трьох місяців та одного дня, про що і зазначив у виконавчому написі від 07.11.2016. Ані відповідач, ані приватний нотаріус не направляли на його адресу повідомлення про порушення кредитних зобов`язань. Також, на думку позивача, кредитний договір внаслідок того, що його не було засвідчено нотаріально, не є документом, за яким може проводитися стягнення в безспірному порядку. Ухвалою суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.03.2021 у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. витребувані копія виконавчого напису та документи, на підставі яких його вчинено, які надійшли до суду 19.05.2021. 21.07.2021 від представника відповідача - АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надійшла заява по застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що позивач пропустив строки для звернення до суду з даним позовом, оскільки виконавчий напис було вчинено 07.11.2016, 15.05.2017 було відкрито виконавче провадження ВП №53884998, а з позовом позивач звернувся до суду лише 01.02.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні його позову до АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Ухвалою суду від 21.07.2021 закрито підготовче провадження і призначено судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. 03.12.2021 від представника позивача надійшла заява щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позивач про наявність відкритого 20.11.2020 ВП №63601019 про стягнення з нього на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" грошових коштів довідався з Автоматизованої системи виконавчого провадження, постанову про відкриття виконавчого провадженя він не отримував. З матеріалів ВП №53884998 (на яке посилається відповідач) вбачається, що [PERSON] не отримував жодних документів у виконавчому провадженні, а відтак не міг бути обізнаним з середини 2017 року про наявність оскаржуваного виконавчого напису, як про це заявляє відповідач. Позивач [PERSON] та йго представник - адвокат Резуненко Д.С. до судового засідання не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» до судового засідання не з`явився, відповідно до заяви від 21.07.2021 просив справу розглянути без участі представника банку. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до судового засідання не з`явилась, відповідно до поданої на адресу суду заяви просила розглядати справу за її відсутністю. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.06.2005р. між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір №NKVPGK04040034, відповідно до умов якого позивачу надаються кредитні кошти шляхом видачі готівки з каси на строк по 5 червня 2025р. включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, в розмірі 94 846,80 доларів США на придбання квартири в сумі 80 000,00 доларів США і на оплату страхових платежів в сумі 14846,80 доларів США, з сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і щомісячної комісії в розмірі суми 0,14% від суми виданого кредиту. 26.11.2013р. між [PERSON] та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №NKVPGK04040034 від 06.06.2005р., відповідно до якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додтакової угоди зменшено на 1111,41 дол. США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 дол. США, комісія у розмірі 0 дол. США, пеня у розмірі 1111,41 дол. США. Викладено п. 7.1 договору в наступній редакції: "7.1. Банк зобов`язується надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, на строк з 06.06.2005р. по 06.06.2025р. включно, у вигляді не поновлювана лінія у розмірі 80000,00 дол. США на купівлю нерухомості, а також у розмірі 21534,14 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10. кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторінгу згідно п. 6.2 кредитного договору". 07.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9843, яким задоволено вимоги АТ КБ «Приватбанк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання позивачем умов кредитного договору від 06.06.2005р. Відповідно до вказаного виконавчого напису стягнуто з [PERSON] грошові кошти у сумі 2 991 204 грн 83 коп, які є його боргом за кредитним договором №NKVPGK04040034 від 06.06.2005р., укладеним між ним та ПАТ "КБ "Приватбанк", яке є правонаступником ЗАТ КБ "Приватбанк". Зазначена сума заборгованості складається з залишку заборгованості за кредитом - 69 366,578 доларів США; залишку заборгованості за відсотками - 20 881,38 доларів США; комісії - 3 136,00 доларів США; пені - 17 963,39 доларів США, та всього становить 111 347 доларів США 34 центи, що за курсом НБУ станом на 07.09.2016 становить 2 989 504 грн 83 коп. Всього, в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису (1 700 грн), становить 2 991 204 грн 83 коп. Строк, за який здійснюється стягнення, одинадцять років три місяці один день, а саме з 06.06.2005р. по 07.09.2016р. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано документи: заява стягувача про вчинення виконавчого напису від 26.10.2016; довіреність, видана АТ КБ «Приватбанк», на ім`я [PERSON] ; письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №NKVPGK04040034 від 06.06.2005р.; квитанція "УКРПОШТА" ЦПЗ №1 від 20.10.2016; опис вкладення до цінного листа на ім`я [PERSON] від 20.10.2016; кредитний договір №NKVPGK04040034 від 06.06.2005р.; виписка з рахунку боржника станом на 07.09.2016. Постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Буділовської О.О. 15.05.2017 відкрито виконавче провадження №53884998 з виконання виконавчого напису №9843, виданого 07.11.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення грошових коштів у сумі 2 991 204,83 грн зі [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк". Постановою державного виконавця від 13.03.2020 виконавчий документ - виконавчий напис №9843, виданий 07.11.2016, повернутий стягувачу на підставі його заяви. В подальшому, головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опятою Ю.Ю, відкрито виконавче провадження №63601019 з виконання виконавчого напису №9843, виданого 07.11.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення грошових коштів у сумі 2 991 204,83 грн зі [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Судом встановлено, що стягувач надав нотаріусу розрахунок, який не містить відомостей про укладення з [PERSON] додаткової угоди №1 від 26.11.2013 до кредитного договору №NKVPGK04040034 від 06.06.2005р., відповідно до якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 1111,41 дол. США, тобто фактично змінений порядок погашення боргу та істотні умови договору щодо суми заборгованості. Крім того, виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки у спірному виконавчому написі зазначено, що він здійснений за період одинадцять років три місяці одинь день, а саме з 06.06.2005р. по 07.09.2016р. Отже, заборгованість, вказана в виконавчому написі, не є безспірною. Щодо строку позовної давності, яку просив застосувати відповідач, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст. 261 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Посилаючись на сплив строків позовної давності, представник відповідача зазначав, що позивач мав бути обізнаним із оспорюваним виконавчим написом ще з середини 2017 року, оскільки 15.05.2017 було відкрито ВП №53884998 державним виконавцем Заводського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за заявою стягувача про примусове виконання виконавчого напису від 07.11.2016р., але до середини 2020 року не скористався своїм правом на судовий захист. Позивач, заперечуючи проти застосування строків позовної давності, посилався на те, що про існування виконавчого напису нотаріуса довідався з Автоматизованої системи виконавчого провадження на початку 2021 року, після чого його представником направлений адвокатський запит від 29.01.2021 на адресу Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження №63601019 від 12.11.2020 року. Так, відповідно до матеріалів ВП №53884998 та №63601019, останні не містять доказів на підтвердження обізнаності позивача про наявність постанов про відкриття зазначених виконавчих проваджень. Крім того, за заявою стягувача у ВП №53884998 постановою державного виконавця від 13.03.2020 виконавчий документ був повернутий стягувачу. В матеріалах, відповідно до яких нотаріус вчиняв виконавчий напис від 07.11.2016 за р. №9843, також відсутні докази отримання [PERSON] оспорюваного виконавчого напису та письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Отже, суд вважає, що в даному випадку немає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності. На підставі вищевикладеного, оскільки на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 07.11.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №9843, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн, сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved