Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

13.11.2023 [PERSON] через адвоката Сірого І.О. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у його вихованні та утриманні, не цікавиться станом його здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.12.2023. 07.12.2023 підготовче засідання відкладено на 25.12.2023. Ухвалою суду від 25.12.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.01.2024. 23.01.2024 розгляд справи відкладено на 12.02.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. 12.02.2024 розгляд справи відкладено на 04.03.2024 у зв`язку з клопотанням представника третьої особи. У судове засідання 04.03.2024 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку. Представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримку позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подала, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи без її участі. За згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 04.03.2024 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.03.2021, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Позивач стверджує, що дитина з часу народження проживала разом зі сторонами в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності (а.с. 16). Як убачається із довідки Чернігівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 25.05.2022 № 402, [PERSON] , [INFO] , відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, 24.05.2022 призваний до Збройних сил України, де й проходить службу по теперішній час (а.с. 17). У позовній заяві позивач зазначає, що у грудні 2022 року [PERSON] почала на постійній основі зловживати алкогольними напоями, вести аморальний спосіб життя. Дитину передала йому та його батькам. Вихованням та матеріальним утриманням сина не займається, не цікавиться станом його здоров`я, його фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджуються такими доказами: - постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.09.2023 у справі № 751/6744/23, якою [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження (а.с. 21-23); - довідкою від 13.10.2023 № 280, виданою Кархівським старостинським округом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про те, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 01.09.2023. Проживає разом з бабусею - [PERSON] , 1954 року народження, та дідусем - [PERSON] , 1956 року народження (а.с. 14). Окрім цього, рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14.12.2016 [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей від попереднього шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Отже, вихованням та утриманням дитини займається лише позивач та його батьки, що підтверджується матеріалами справи. Як убачається з висновку виконавчого комітету Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.02.2024 № 107, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved