Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, уточненим в ході розгляду справи, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.01.2020 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 31000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 17.07.2023 складає 37177,94 грн. З урахуванням зменшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 19012,94 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.09.2023 постановлено проводити розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.10.2023 у справі призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказував, що умови та витяги відповідачем не підписувались, документи від позивача відповідач не отримував, а також подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що долучені позивачем до матеріалів справи умови та правила надання продукту кредитних карт і тарифи не містять підписів відповідача, що спростовує посилання позивача про ознайомлення відповідача з вказаними умовами та правилами, а наданий розрахунок заборгованості є неналежним з огляду на відсутність у ньому повної інформації по особі боржника. Крім того, вказує, що позивачем не було надано жодних первинних документів на підтвердження розміру та факту видачі відповідачу кредитних коштів. Заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.01.2020 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 31000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку. На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин та наявності підстав для задоволення позовних вимог, стороною у позивача було надано заяву про приєднання до умов і правил надання послуг. Вказані документи містять відомості щодо вартості кредиту на умови нарахування відсотків за користування кредитними коштами. У судовому засіданні, відповідач не заперечував факту підписання зазначених вище документів, однак вказував на те, що в повній мірі із такими документами він не ознайомлювався. Також, відповідач не заперечував періодичної сплати коштів на рахунок позивача. З урахуванням наведеного, суд не бере до уваги посилання відповідача про неукладеність з позивачем договору та відсутності зобов`язання по поверненню коштів. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] , які вона використала у повному обсязі. Пунктом 2.1.1.5.1 договору передбачено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах визначених цим договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 37177,94 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 31278,96 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 5898,98 грн. Разом з тим, позивач в межах суми боргу просить стягнути з відповідача 19012,94 грн. заборгованості за тілом кредиту, а саме за простроченим тілом кредиту, оскільки в процесі розгляду справи відповідач частково виконав узяті на себе зобов`язання.. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.п. 2.1.1.2.5 договору при укладанні договору позичальник дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку в односторонньому порядку без додаткового погодження з клієнтом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Пунктами 2.1.1.2.12 договору банку надано право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за кредитним договором. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 08.01.2020 №б/н шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 08.01.2020 у розмірі 19012,94 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту - 19012,94 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved