Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київською області із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяців. Заява мотивована тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] з 2021 року. Спільне сімейне життя між ними не склалось, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року шлюб розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує переслідувати заявника, поводиться по відношенню до неї агресивно, постійно вчиняє сварки, застосовує щодо неї фізичну силу у вигляді штовхань, погрожує їй фізичною розправою, систематично здійснює психологічне насильство, переслідує її за місцем роботи. Також заявник зазначає, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо протиправної поведінки [PERSON] по відношенню до неї, зокрема, інспектором СРПП ВП №5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Бондаренком Д.В. відповідно до ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи у зв`язку зі скоєнням [PERSON] домашнього насильства відносно колишньої дружини [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] та заборонено останньому в будь-якій формі контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 22 год. 00 хв. 12 вересня 2023 року та діє до 22 год. 00 хв. 22 вересня 2023 року. Проте, попри винесений терміновий заборонний припис [PERSON] продовжує вчиняти щодо [PERSON] домашнє насильство, у зв`язку з чим працівниками поліції були винесені в подальшому термінові заборонні приписи, а саме: Терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] від 19 вересня 2023 року № 162965, Терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] від 02 листопада 2023 року № 283241, Терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] № 282660. Також заявник викликала працівників правоохоронних органів через протиправні дії [PERSON] по відношенню до неї 12 січня 2024 року. Крім того, 13 вересня 2023 року та 01 грудня 2023 року працівником уповноваженого підрозділу поліції були винесені термінові заборонні приписи стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням останнім домашнього насильства по відношенню до матері заявниці - [PERSON] . Просила суд встановити наступні обмеження: заборонити перебування у місці проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити перебування за місцем роботи [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення на відстань не менше 300 м до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборони телефонних розмов з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник та її представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили суд її задовольнити. Також заявник у судовому засіданні надала суду записи голосових повідомлень, направлених [PERSON] через застосунок для дзвінків і обміну повідомлень «Viber» [PERSON] , з нецензурною лайкою та погрозами з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] . [PERSON] у у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений, в тому числі шляхом направлення смс-повідомлень та розміщення оголошення на сайті суду. Від представника заявника засобами поштового зв`язку 16 лютого 2024 року надійшло клопотання, в якому представник заявника просила суд приєдати докази, якими підтверджуються викладені у заяві обставини. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 20 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З пояснень [PERSON] вбачається, що вона працевлаштована, проживає в [ADDRESS] . Вказувала, що [PERSON] постійно вчиняє щодо неї психологічне насильство, переслідує її за місцем роботи, проживання, кожного дня направялє їй образливі смс-повідомлення, які містять нецензурні висловлювання з боку [PERSON] на адресу [PERSON] . Як зазначила предтавник завника попри винесені термінові заборонні приписи [PERSON] продовжує вчиняти щодо [PERSON] домашнє насильство, поводиться по відношенню до заявниці агресивно, постійно вчиняє сварки, застосовує щодо неї фізичну силу у виді штовхань, систематично здійснює психологічне насильство а тому з огляду на високу вірогідність продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства та настання в разі вчинення цих дій тяжких або особливо тяжких наслідків для [PERSON] , з метою попередження та протидії таким наслідкам, вважає, що наявні всі правові підстави для видачі обмежувального припису строком на шість місяців стосовно [PERSON] . Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Отже, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоро`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Irelandv. theUK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики ЄСПЛ та Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Доводи заяви [PERSON] підвтерджені терміновими забороними приписи, зокрема: інспектором СРПП ВП №5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Бондаренком Д.В. відповідно до ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи у зв`язку зі скоєнням [PERSON] домашнього насильства відносно колишньої дружини [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] та заборонено останньому в будь-якій формі контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 22 год. 00 хв. 12 вересня 2023 року та діє до 22 год. 00 хв. 22 вересня 2023 року. Також працівниками поліції були також винесені термінові заборонні приписи, а саме: Терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] від 19 вересня 2023 року № 162965, Терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] від 02 листопада 2023 року № 283241, Терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] № 282660. У матеріалах справи наявні термінові заборонні приписи від 13 вересня 2023 року та від 01 грудня 2023 року стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням останнім домашнього насильства по відношенню до матері заявниці - [PERSON] . При вирішенні даного питання суд враховує й надані суду на підтвердження викладених в заяві обставин наступні документи: - Роздруківки скриншотів з екрану мобільного телефону [PERSON] , на яких містяться текстові повідомлення, надіслані [PERSON] потерпілій [PERSON] на 16 арк, з яких слідує, що [PERSON] систематично вчиняє психолочісне насильство по відношенню до [PERSON] та нецензурно висловлюється в її бік; - Копію протоколу про адміністративне правопорушення від 12 вересня 2023 року серії ВАВ № 740891; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 12 вересня 2023 року № АА 281059; копії заяви від потерпілої [PERSON] від 12 вересня 2023 року; копії пояснень [PERSON] від 12 вересня 2023 року; копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року по справі № 369/16290/23, якою [PERSON] , визнано винуватим за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 340 (триста сорок) гривень в дохід держави; - Копію протоколу про адміністративне правопорушення від 21 жовтня 2023 року серії ВАБ № 659266; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 21 жовтня 2023 року № АА 162845; копії форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 21 жовтня 2023 року; копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 жовтня 2023 року; - Копію протоколу про адміністративне правопорушення від 19 вересня 2023 року серії ГП 108484; копії пояснень потерпілої [PERSON] від 19 вересня 2023 року; копія форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 19 вересня 2023 року; копія протоколу прийняття заяви від [PERSON] про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19 вересня 2023 року; копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року по справі № 369/15053/23, якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн в дохід держави. - Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 934549; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 02 листопада 2023 року № АА 283241; копію заяви від потерпілої [PERSON] від 02 листопада 2023 року; копії пояснень потерпілої [PERSON] від 02 листопада 2023 року; ; копії пояснень [PERSON] від 02 листопада 2023 року; копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року по справі № 369/20197/23, якою [PERSON] , визнано винуватим за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 340 (триста сорок) гривень в дохід держави. - Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 551085 від 29 листопада 2023 року. - Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 740540 від 02 грудня 2023 року; копії пояснень [PERSON] від 02 грудня 2023 року, копію заяви [PERSON] від 02 грудня 2023 року. - Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 740896 від 03 грудня 2023 року. - Копії заяви та пояснень [PERSON] від 10 лютого 2024 року. - Диск на якому міститься запис голосових повідомлень, направлених [PERSON] через застосунок для дзвінків і обміну повідмлень «Viber» [PERSON] та відео запис з відеодомофону за місцем проживання [PERSON] , з яких слідує, що [PERSON] вчиняє психологічне насильство щодо [PERSON] шляхом погроз, залякувань, нецензурних висловлювань в бік заявниці та її рідних. Зважаючи на вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти регулярного вчинення з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] психологічного насилля та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжким наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявника до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Суд враховує, що вжиті заявником розумні та законні заходи для її захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців та: - заборонити перебування у місці проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити перебування за місцем роботи [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближення на відстань не менше 300 м до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . На підставі п. 10 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням викладеного ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 5, 13, 14, 76-81, 89, 259, 263-268, 350-1-350-6, 350-8, 351, 352, 354 ЦПК України, -

Outcome: approved