Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

06 жовтня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ПрАТ "СК "Уніка" до [PERSON] про стягнення збитків від інфляції та 3% річних В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 29 квітня 2021 року між ПрАТ "СК "Уніка" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування № 030147/4640/0108320 транспортного засобу "Ford" д.н.з. [NUMBER] . 06 серпня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів "Ford" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля "Volvo" д.н.з. [NUMBER] , відповідно до постанови суду, винуватцем ДТП було визнано водія автомобіля "Volvo" д.н.з. [NUMBER] . На підставі договору добровільного страхування № 030147/4640/0108320 транспортного засобу, позивачем було складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 100 000,00 грн., однак після виплати страхового відшкодування ПрАТ "СК "Уніка" було встановлено, що [PERSON] додатково отримав страхове відшкодування від страховика винуватця ДТП - ПрАТ "Альфа Гарант" у розмірі 130 000,00 грн. 20 лютого 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення № 753/3389/22 про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ "СК "Уніка" коштів у розмірі 100 000,00 грн. На підставі зазначеного рішення було видано виконавчий лист та пред`явлено його до примусового виконання. 22 травня 2023 року рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/3389/22 від 20 лютого 2023 року виконано в примусовому порядку, виконавче провадження закінчено. Наразі позивач у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання, просить суд стягнути з відповідача збитки від інфляції за період з 01 жовтня 2021 року по 22 травня 2023 року - 33 196,61 грн., та 3% річних від суми заборгованості, нараховані за період з 01 жовтня 2021 року по 22 травня 2023 року - 4750, 68 грн., що загалом становить 37 947, 29 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2023 року цивільну справу № 753/18095/23 передано судді Шаповаловій К.В. 17 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації: [ADDRESS] , проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 квітня 2021 року між ПрАТ "СК "Уніка" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування № 030147/4640/0108320 транспортного засобу "Ford" д.н.з. [NUMBER] . 06 серпня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів "Ford" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля "Volvo" д.н.з. [NUMBER] , відповідно до постанови суду №759/18352/21, винуватцем ДТП було визнано водія автомобіля "Volvo" д.н.з. [NUMBER] . На підставі договору добровільного страхування № 030147/4640/0108320 транспортного засобу, позивачем було складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 100 000,00 грн., однак після виплати страхового відшкодування ПрАТ "СК "Уніка" було встановлено, що [PERSON] додатково отримав страхове відшкодування від страховика винуватця ДТП - ПрАТ "Альфа Гарант" у розмірі 130 000,00 грн. Дані обставини були викладені в рішенні Дарницького районного суду м. Києва № 753/3389/22 від 20 лютого 2023 року, яке набрало законної сили (а.с.12-18). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до зазначеного рішення суду, з [PERSON] на користь ПрАТ "СК "Уніка" було стягнуто кошти у розмірі 100 000,00 грн. На підставі рішення було видано виконавчий лист та пред`явлено його до примусового виконання. Згідно із платіжним дорученням № 05/202357321424 від 22 травня 2023 року, приватним виконавцем Жаботинським І.В. було перераховано на користь ПрАТ "СК "Уніка" кошти у розмірі 102481,00 грн, призначення платежу - "повна сума заборгованості, стягнута на користь стягувача за виконавчим листом № 753/3389/22 від 13.04.2023 ВП № [NUMBER] (а.с.20). 22 травня 2023 року рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/3389/22 від 20 лютого 2023 року виконано в примусовому порядку, виконавче провадження закінчено, про що свідчить копія постанови про закриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 22 травня 2023 року (а.с. 22-23). Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У даному випадку майном є грошові кошти в сумі 100 000 грн, які були отримані відповідачем у зв`язку з їх перерахуванням позивачем на рахунок останнього без достатніх правових підстав, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, в справі № 753/3389/22. У силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд зазначає, що приписи частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, встановлюють обов`язок набувача безпідставно отриманого майна повернути таке майно відповідній особі, причому обов`язок з повернення такого майна виникає з моменту, коли особа дізналася про безпідставність одержання цього майна. За висновками суду, обов`язок з повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у розмірі 100 000 грн настав у відповідача в момент, коли він дізнався про безпідставність одержання цього майна. Обставина про одержання коштів була відома відповідачу з моменту зарахування грошових коштів на його розрахунковий рахунок в банківській установі, на який були перераховані кошти, тобто 22 жовтня 2021 року. Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Судом було встановлено, що 22 жовтня 2021 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача 100 000 грн за платіжним дорученням від 22 жовтня 2021 року № 253780 (а.с. 19). Фактично кошти були повернені позивачу на підставі примусового виконання виконавчого листа № 753/3389/22 - 22 травня 2023 року, що підтверджується платіжним дорученням від 22 травня 2023 року № 05/202357321424 (а.с. 20). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, початком перебігу прострочення є 23 жовтня 2021 року, а закінченням - 21 травня 2023 року, оскільки грошові кошти повернуто відповідачем лише 22 травня 2023 року. Суд перевірив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, та здійснив відповідні перерахування, оскільки позивачем не вірно було визначено дату початку перебігу прострочення як 1 жовтня 2021 року та дату закінчення як 22 травня 2023 року. Таким чином, за підрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 3 % річних у розмірі 4742,47 грн та інфляційні витрати в розмірі 33196,61 грн, а отже вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У той же час, відповідачем не надано доказів здійснення будь-яких дій, спрямованих на повне чи часткове погашення заборгованості, доказів неприйняття позивачем від відповідача коштів на таке погашення або відмови від прийняття, як і прострочення, стороною відповідача суду не надано. Разом з тим представник позивача просив стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно договору доручення №ЮК/СУ на правові послуги від 02 вересня 2019 року із врахуванням додаткової угоди № 2 від 02 січня 2023 року, укладеними між ПрАТ "СК "Уніка" та ТОВ "ЮК "Старк Україна", повірений має право залучати до виконання покладених на нього обов`язків про надання правової допомоги адвокатів, адвокатські бюро чи адвокатські об`єднання на договірних засадах. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 1/23ю від 02 січня 2023 року, укладеному між АБ "Білий" та ТОВ "ЮК "Старк Україна", бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в обсязі і на умовах, передбачених договором. Відповідно додатку № 2 до вказаного договору, клієнт доручає АБ "Білий" надати послуги спрямованих на повернення заборгованості, зокрема, з боржника [PERSON] , номер страхової справи 32215. Таком між сторонами обумовлено, що вартість послуг адвоката складає 8000,00 грн. Згідно із актом приймання-передачі виконаних наданих послуг № 1/29257 від 05 жовтня 2023 року, визначено види послуг, які надавались адвокатом позивача, а саме: повний збір та аналіз усіх документів у справі, досліджено та оцінено матеріали справи на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні, досліджено та оцінено самостійно отримані Бюро документи на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні, обрано спосіб захисту прав та інтересів клієнта, складено та подано позов до суду, загальна вартість яких складає 8000,00 грн. Отже, адвокатом Білим В.С. надано суду докази щодо понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, з огляду на зміст позовної заяви, обґрунтування, викладені обставини, предмет позову, докази, долучені до позову, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на те, що акт прийому-передачі наданих послуг не мість зазначення часу витраченого адвокатом на кожну з послуг, враховуючи те, що в акті двічі зазначено про одну й ту ж послуг, а саме: оцінку доказів у судовому провадженні, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги задоволено частково, виходячи з розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку про те, що вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн є завищеними та неспівмірними із виконаною роботою, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 4500 грн. На підставі частини третьої статті 141 ЦПК України судовий збір, сплачений при зверненні позивачем до суду з позовом, підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial