Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

До Любешівського районного суду Волинської області у червні 2023 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що від шлюбу із відповідачкою у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час в суді на розгляді перебуває справа про розірвання їх шлюбу. Зазначає, що у зв`язку з тим, що дружина постійно відлучається з місця їхнього спільного проживання, син проживає разом із позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідачка належним чином не бере участі у вихованні та утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки відсутність її за місцем проживання разом із сином призводить до погіршення нормальних теплих сімейних відносин як матері і дитини, син не відчуває та фактично позбавлений материнської любові. Натомість позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, не зловживає спиртними напоями, наркотичних засобів не вживає, позитивно характеризується за місцем проживання, тому вважає, що дитині буде краще проживати з ним. На підставі викладеного, просить суд визначити місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання його батька [PERSON] ( [ADDRESS] ) та судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 12.09.2023 провадження у цій справі було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору. Постановою Волинського апеляційного суду від 14.12.2023 дану ухвалу суду було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 86-87). Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 10.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено до участі у даній справі орган опіки і піклування виконавчого комітету Любешівської селищної ради, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Зобов`язано орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, призначено підготовче засідання у справі (а.с.90-91). Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 08.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 10 год 30 хв 12.03.2024 (а.с.107). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] у призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.109-110). Позивач будь-яких заяв чи клопотань станом на час розгляду справи до суду не подавав. Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує, щоб місцем проживання її сина [PERSON] , було визначено місце проживання його батька [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.103). З врахуванням наведених обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд справи без участі позивача та відповідачки. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, та просив їх задовольнити. Пояснив, що позивач з 2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі в складі ЗСУ. Однак, позивач продовжує виховувати, забезпечувати всім необхідним свого сина [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] разом з відповідачкою [PERSON] , яка також зареєстрована і проживає за цією ж адресою. Позивач і відповідачка на теперішній час розірвали шлюб. Відповідачка часто на великий період часу відлучається із місця свого проживання, залишає сина батькам позивача, що негативно впливає на дитину. Тому просить врахувати інтереси дитини, яка бажає проживати разом з батьком, при прийнятті рішення не брати до уваги висновок органу опіки і піклування, відповідно до якого даний орган вважає недоцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] , оскільки даний висновок для суду не має обов`язкового характеру. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Любешівської селищної ради Фарина О.І. у судовому засіданні вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Підтримала висновок органу опіки і піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради від 25.01.2024 № 13, згідно з яким орган опіки і піклування вважає недоцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Пояснила, що вона 18.01.2024 у складі відповідної комісії виїжджала за адресою: [ADDRESS] , де було обстежено місце проживання дитини. За даною адресою зареєстровані позивач, відповідачка та їх спільний син [PERSON] . Як позивач, так і відповідачка, за місцем проживання характеризуються позитивно. Встановлено, що позивач перебуває на військовій службі в ЗСУ, на теперішній час за вищевказаною адресою постійно проживають відповідачка з сином, де для дитини створено необхідні умови для всебічного розвитку, виховання та проживання. В ході спілкування з [PERSON] , останній повідомив, що хоче проживати разом з батьком, однак і не заперечував щодо проживання разом з матір`ю. Відповідачка їй повідомила, що інколи у разі потреби дійсно відлучається з даного місця проживання, на день чи два, тому сина залишає батькам позивача, які проживають у цьому ж селі. На більший період часу відповідачка не відлучається із зареєстрованого місця свого проживання, не зважаючи на розірвання шлюбу з позивачем, відповідачка продовжує постійно проживати разом з своїм сином за адресою: [ADDRESS] . Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що 13.10.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Деревківською сільською радою Любешівського району Волинської області, актовий запис № 2, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.10.2011 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.03.2012 (а.с.5, зворот). Відповідачка [PERSON] своєю нотаріально посвідченою заявою від 25.05.2023 р. (тобто ще до звернення позивача з даним позовом до суду 19.06.2023) дала згоду на постійне місце проживання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком дитини [PERSON] (а.с.7). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 05.07.2023 він обирає місце проживання зі своїм батьком [PERSON] (а.с.24). Згідно з витягів з реєстру територіальної громади від 25.05.2023 та від 21.06.2023 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, зворот, 11). Згідно з витягу № 10662 адміністратора відділу ЦНАП Любешівської селищної ради від 18.11.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.69). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] вбачається, що домогосподарство складається з житлового будинку в якому 4 житлові кімнати, коридор, веранда та комора. В будинку наявні всі необхідні матеріали та побутові прилади, проведений водопровід. На подвір`ї розташована літня кухня, яка складається з житлової кімнати, санвузла та кухні, де наявні всі прилади необхідні для проживання (а.с.6). З характеристики з місця проживання [PERSON] вбачається, що він перебуває у добрих відносинах з односельчанами, скарг та нарікань від односельчан на поведінку в побуті не надходило. Крім того, бере активну участь в громадському житті села, сумлінно виконує громадські доручення (а.с.23). Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Любешівської селищної ради від 25.01.2024, затвердженого рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради від 25.01.2024 № 13, Любешівська селищна рада як орган опіки та піклування вважає недоцільним визначати місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Даним висновком встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 30.06.2023 шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано (справа № 162/403/23). Комісією 18.01.2024 було обстежено умови проживання позивача за місцем проживання в [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання дитини та батька задовільні. Батько дитини [PERSON] військовослужбовець. Матір дитини [PERSON] зареєстрована та проживає за цією ж адресою, разом з дитиною, піклується про неї, займається її вихованням, доглядом та утриманням. [PERSON] є учнем 6 класу ЗЗСО «Деревківський ліцей». Успішністю сина цікавляться і мама, і тато. З татом спілкування в переважній більшості відбувається в телефонному режимі. На батьківські збори та позакласні заходи приходить мама. Згідно з довідкою військової частини [NUMBER] від 03.09.2022 солдат [PERSON] з 29.03.2022 по даний час приймає участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій і Луганській областях. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї відділення соціальної роботи Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Любешівської селищної ради від 18.01.2024 №4 ознак складних життєвих обставин виявлено не було, матір [PERSON] спроможна виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею (а.с.97-99). Факт перебування позивача [PERSON] з 29.03.2022 по даний час на військовій службі стверджується також відповідною довідкою командира військової частини [NUMBER] від 03.09.2022 (а.с.72, 81), що не заперечується й всіма учасниками справи, зокрема стороною позивача. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1, 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Як встановлено у судовому засіданні, дитина на даний час зареєстрована і проживає в будинку батька за адресою, яку просить визначити місцем її проживання позивач. Мати дитини (відповідачка), яка також проживає за цією адресою, проти цього не заперечує, тобто спір між батьками в цій частині відсутній. Окрім того, згідно з висновку органу опіки і піклування є недоцільним визначати місце проживання дитини з батьком. Разом з тим, суд звертає особливу увагу на те, що позивач на теперішній час перебуває у складі Збройних Сил України, що унеможливлює фактичне виконання ним своїх обов`язків у випадку задоволення судом вказаного позову. Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи сторони позивача у позові та в судовому засіданні, що відповідачка фактично не проживає з дитиною, не бере участі у її вихованні, тривалий час відсутня за місцем проживання тощо, не підтверджені жодними доказами. Ураховуючи дані обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки в позові відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed