Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 52 747,31 грн заборгованості за кредитним договором №491031362 від 06 серпня 2020 року. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 06 серпня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №491031362, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у в сумі 36 047,15 грн, зі сплатою 39,90 % річних, строком на 60 місяців. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491031362 від 06 серпня 2020 року. Станом на 20 грудня 2021 року за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 52 747,31 грн, яка складається з тіла кредиту 35 647,76 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17 099,55 грн. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12 березня 2024 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06 серпня 2020 року АТ «Альфа-банк» та [PERSON] уклали договір про надання кредиту №491031362, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 36 047,15 грн, з відсотковою ставкою 39,90 % річних, строк кредиту 60 місяців. Отримання відповідачем кредиту у вказаному розмірі підтверджено виписками по особовому рахунку відповідача. 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (Фактор) уклали договір факторингу №4, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до Боржників, за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору. Згідно додатку 1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-банк» передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до [PERSON] за договором №491031362 від 06 серпня 2020 року в сумі 52 747,31 грн, з яких\~35\~647,76 грн сума за основною заборгованістю, 17 099,55 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №491031362 від 06 серпня 2020 року станом на 20 грудня 2021 року заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором складає 52 747,31 грн, з яких 35 647,76 грн - сума заборгованості за кредитом, 17 099,55 грн - сума заборгованості за відсотками. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст.598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів та доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості, відповідачем суду не надано, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 52 747,31 грн заборгованості за кредитним договором. Стосовно вимоги про стягнення 7 100,00 грн витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України). За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката\~як представника\~підтверджуються довіреністю\~або ордером,\~виданим відповідно\~до Закону\~України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч.3 ст.4 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 13\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є\~формою винагороди\~адвоката за\~здійснення захисту,\~представництва та\~надання інших\~видів правової\~допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених\~норм дає\~підстави для\~висновку,\~що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 31 травня 2023 року у справі №757/13974/21-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначено, що витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Заява про розгляд справи за відсутності представника позивача подана адвокатом Євтодьєвим А.О., на підтвердження повноважень якого надано довіреність, яка видана директором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 26 квітня 2023 року за попередньою усною домовленістю з адвокатом. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну допомогу які ним сплачені ТОВ «Перший інвестиційний клуб». На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано укладений ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та ТОВ «Перший інвестиційний клуб» договір про надання юридичних послуг №02/10-23 від 02 жовтня 2023 року; додаткову угоду №6 від 25 січня 2024 року до договору про надання юридичних послуг №02/10-23, акт №3 приймання - передачі виконаних робіт від 25 січня 2024 року; платіжну інструкцію №391 від 26 січня 2024 року про оплату позивачем ТОВ «Перший інвестиційний клуб» 7 100,00 грн згідно договору №02-10/23 про надання юридичних послуг. В матеріалах справи відсутні докази, що ТОВ «Перший інвестиційний клуб» є адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та докази того, що послуги, вказані у акті приймання-передачі виконаних робіт від 25 січня 2024 року надані позивачу адвокатом. Також матеріали справи не містять належних доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась йому у справі адвокатом Євтодьєвим А.О., а також договору про надання правової допомоги з цим адвокатом. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 7 100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved