Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначив, що 21.05.2023 року за участю транспортного засобу автомобіля марки BMW 3201, н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , та автомобіля Volkswagen Passat, н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , а також тролейбусу АКСМ-321, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 02.06.2023 року Богунським районним судом м. Житомира відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідача була застрахована на підставі договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова компанія «Перша» з визначеним лімітом страхової суми - 130\~000,00 грн., сумою франшизи 2600,00 грн. За результатом звернення позивача до судового експерта Землюка В.В. з метою вирішення питання складення висновку автотоварознавчої експертизи експертом 29.05.2023 року ініційовано огляд транспортного засобу та в подальшому складно висновок з відомостями про вартість матеріального збитку, завданого позивачу, в сумі 548\~938,50 грн. Вартість проведення експертизи склала 7500,00 грн. Позивач зауважує, що 17.08.0223 року на його рахунок від ПАТ «Страхова компанія «Перша» надійшли кошти в сумі 127\~400,00 грн. як страхове відшкодування. Оскільки страховиком виконано зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в межах визначеного ліміту, при цьому, заподіяний розмір шкоди не відшкодовано в повному обсязі, позивач посилається на положення ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, які визначають порядок відшкодування шкоди, завданої майну фізичної чи юридичної особи, та просить стягнути з відповідача суму збитків як різницю між розміром заподіяної шкоди та сумою страхового відшкодування, що становить 421\~538,50 грн., а також франшизу 2600,00 грн. Вказуючи одночасно на заподіяння моральної шкоди, що пов`язана з впливом негативного наслідку при умовах відсутності транспортного засобу, яким здійснювалось пересування до місця роботи, забезпечення інших побутових потреб, а також з відчуттям душевного страждання за обставин самої аварії, під час якої спрацювали подушки безпеки, а позивач був позбавлений можливості вийти, сторона просить стягнути моральну шкоду в сумі 30\~000,00 грн., вирішити питання про відшкодування судових витрат, у тому числі, пов`язаних з проведенням експертизи в сумі 7500,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, при цьому, не погодився визнати належний йому транспортний засіб фізично знищеним. Представник відповідача заперечувала з приводу заявлених вимог, вказуючи на те, що наданий стороною позивача висновок не може вважатись належним та допустимим доказом в розрізі вимог, які пред`являються до висновку експерта, оскільки сукупністю даних, наявних по справі - актом виконаної роботи, квитанцією про сплату коштів, підтверджується виконання послуг та отримання плати саме фізичною особою-підприємцем, а не самозайнятою особою експертом. Представник звертала увагу також на необгрунтованості заявленої суми моральної шкоди, яка, за твердженням учасника, мотивована лише загальним описом без прийнятної деталізації та опису дійсних обставин, пов`язаних із емоційними переживаннями та хвилюваннями. Судом встановлено наступні обставини. Так, 21.05.2023 року о 10 годині 26 хвилин, за участі транспортного засобу - автомобіля марки BMW 3201, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] та перебував під його керуванням, а також тролейбусу АКСМ-321, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована на підставі договору полісу АR/209228959, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша». Між сторонами в ник спір, пов`язаний із запитом на відшкодування шкоди, визначеної як різниця між сумою фактично завданих ушкоджень транспортного засобу позивача у сумі вартості автомобіля на момент ДТП та сумою відшкодування, отриманого від страховика. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».\~ У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано\~статтею 30\~цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. В своїй постанові від 30 січня 2019 року по справі № 753/21303/16-ц Верховний Суд навів висновок, що у разі, коли власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні позивач на уточнюючі запитання суду повідомив, що він заперечує з приводу визнання транспортного засобу фізично знищеним, погоджується з можливістю зменшення заявлених вимог в частині відшкодування збитків, завданих пошкодженням автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Суд зауважує, що первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, грунтується на підставі завдання шкоди. Страхове відшкодування це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. За положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно висновку експерта від № 3000, виготовленого судовим експертом Землюком В.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, н.з. [NUMBER] , з технічної точки зору станом на 21.05.2023 року внаслідок пошкодження його в ДТП становила 548\~938,50 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 1\~274\~068,43 грн., ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, н.з. [NUMBER] , становила 548\~938,50 грн.; утилізаційна (залишкова) вартість в пошкодженому стані автомобіля Volkswagen Passat, н.з. [NUMBER] , становила 169\~110,86 грн. Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Досліджений в судовому засіданні висновок експерта № 3000 містить відомості про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, має посилання на підстави його складення - для подання для суду. У висновку наведено докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові. За переконанням суду, згаданий висновок експерта відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України08.10.1998\~ № 53/5, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження обставин, наведених позивачем в обгрунтування позовних вимог. З приводу висловлених представником відповідача заперечень про неможливості прийняття такого висновку на підтвердження відомостей про розмір заподіяних збитків у зв`язку з фактичною участю [PERSON] у статусі саме фізичної особи-підприємця як суб`єкта господарської діяльності, а не як самозайнятої особи-експерта, що, на думку сторони, підтверджується актом прийому-передачі виконаної роботи, складеного саме ФОП [PERSON] та фактичним переказом коштів на рахунок ФОП [PERSON] , суд зауважує таке. Відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», судово-експертна діяльність може здійснюватись атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів та отримали свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта. Судовий експерт здійснює судово-експертну діяльність тільки з тих видів судових експертиз і експертних спеціальностей, які зазначені у свідоцтві про присвоєння кваліфікації судового експерта. Згідно пунктів 63.1, 63.2 ст. 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору. Відповідно до п. 65.2 ст. 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. Таким чином, Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність. Слід зазначити, що Кодексом (п.п. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65) передбачено, що контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка вже взята на облік як самозайнята особа, тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. З системного аналізу положень ПК України та Закону України «Про судову експертизу» випливає, що діяльність судового експерта підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають до оподаткування згідно ст. 178 ПК України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства. [PERSON] \~є атестованим\~судовим експертом\~з правом\~проведення товарознавчих\~експертиз за\~спеціальністю «визначення\~вартості колісних\~транспортних засобів\~та розміру\~збитку,\~завданого власнику\~транспортного засобу»,\~таким чином,\~в даному\~випадку відсутні\~підстави вважати\~підприємницьку діяльність\~позивача відмінною\~від незалежної\~професійної діяльності. Складення за реквізитами фізичної особи-підприємця документів на підтвердження виконаної роботи (складення висновку) та вартості послуг як умови оплати замовником отриманих послуг не суперечить вимогам чинного законодавства в розрізі врегулювання діяльності експерта як самозайнятої особи професійної діяльності. Складений висновок відповідає критеріям ст.ст. 102, 106 ЦПК України та є висновком експерта в розумінні ст. 76 ЦК України як належний та допустимий доказ. Оскільки висновком експерта визначено ринкову вартість автомобіля та його утилізаційну вартість станом на дату після ДТП, підлягає до відшкодування сума збитків, обрахована як різниця між таким показниками. З огляду на викладене, приймаючи до уваги визнання сторонами в судовому засіданні обставин фактичної сплати на користь позивача 127\~400,00 грн. страхового відшкодування, здійсненого ПАТ «Страхова компанія «Перша» на виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з визначеним лімітом страхового відшкодування за збитками, завданими пошкодженням майна -130\~000,00 грн. та розміром франшизи 2600,00 грн., суд стягує з відповідача 252 427,64 грн. збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (548\~938,50 - 127\~400,00 - 169\~110,86 грн. = 252 427,64 грн.) Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п.36.6 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Суд стягує з відповідача 2600,00 грн. суми франшизи, розмір якої визнається учасниками. Відповідно до частини першої, другої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Приймаючи до уваги, що майно, яке належить позивачу на праві власності, зазнало пошкоджень, суд, приймаючи до уваги відомості про такі пошкодження, характер допущеної відповідачем бездіяльності, визнає вплив відповідних обставин на звичайний перебіг життєвих умов позивача та на підставі принципів доцільності та справедливості вважає необхідним стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог, а також 7500,00 грн. витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, фактична сплата яких підтверджується дослідженими судом доказами. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial