Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до відповідача ПрАТ «Шахта «Надія» свої вимоги мотивує тим, що за освітою вона економіст та відразу після закінчення навчання, а саме з 27.01.1998р. працювала на посадах економіста, бухгалтера, заступника головного бухгалтера, провідного бухгалтера на підприємствах пов`язаних із вугільною галуззю України. Зокрема, з 02.08.2016р. і до дня звільнення позивач працювала на посаді провідного бухгалтера бухгалтерії ПрАТ «Шахта «Надія» та будь-яких стягнень за час роботи у неї не було. Вже тривалий термін ПрАТ «Шахта «Надія» відповідно до наказів Міністерств енергетики України припиняє свою діяльність. Наказом Міністерств енергетики України за № 11 від 09.03.2021р. визначалось що діяльність ПрАТ «Шахта «Надія» припиняється з 30.06.2022р., після цього, іншими наказами від 22.04.2022р., 03.02.2023р. та 06.10.2023р. діяльність Шахти продовжено до 31.01.2024р. У зв`язку з чим наказом по Шахті від 18.07.2023р. за № 332 всіх працівників попереджено про можливе звільнення. 20.07.2023р. листом директора позивачку попереджено, що посада яку вона займає, підлягає скороченню 29.09.2023р. оскаржуваним наказом т.в.о. директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON] від 30.10.2023р. за № 178-к позивачку звільнено із займаної посади з 30.10.2023р. у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Згідно цього наказу, підставою винесення слугував інший наказ по шахті № 450 від 30.10.2023р. «Про скорочення штату чисельності працівників окремих підрозділів ПрАТ «Шахта «Надія», відповідно до якого з метою оптимізації чисельності працівників, приведення штатного розпису до норм підприємства, яке перебуває в стані змін в організації виробництва та праці а саме : реорганізація у зв`язку з підготовкою до ліквідації, часткове перепрофілювання підприємства, зменшення тривалості виробничого часу підприємства та у зв`язку з економічною необґрунтованістю фактичної кількості посад, згідно штатного розпису, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП вирішено провести скорочення штату працівників з посад: завідувач медичним (фельдшерським) пунктом шахти; диспетчер гірничий (одна посада); провідний бухгалтер (одна посада). Згідно штатного розпису керівників, фахівців та службовців ПрАТ «Шахта «Надія» на 2023р. введеного в дію з 01.09.2023р. на шахті затверджено три посади провідного бухгалтера, до яких входила позивач. Зазначає, що на момент її звільнення на шахті працювало із трьох посад провідних бухгалтерів, дві були зайняті, а одна вакантна. Попри те, не зважаючи на те, що одна посада провідного бухгалтера була вакантною, і її можна було скоротити, звільнили позивачку а скороченням штату, а на її місце вже приводили іншу особу для працевлаштування, однак цього не зробили оскільки дізнались, що позивач має намір оскаржувати своє звільнення. Позивачка із оскаржуваним наказом не згідна, оскільки у відповідача не було підстав звільняти її саме у зв`язку з скороченням штату працівників, і таке звільнення відбулось незаконно, з порушенням законодавства про працю. Стверджує, що у позивача не було підстав її звільняти з роботи за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, оскільки, одна така посада була вакантною і її можна було скоротити без звільнення працівника. Зазначає, що у неї вища економічна освіта, а її загальний стаж роботи на посаді бухгалтера майже 24 роки. Позивач ставить під сумнів те, що перед її звільненням адміністрація вивчала питання переваг залишення на роботі передбачених ст. 42 КЗпП, оскільки про це не йдеться як в оскаржуваному наказі так і в наказі № 450 від 30.10.2023р., який слугував підставою звільнення. Крім цього, зазначає, що при її звільненні жодним чином не було враховано те, що позивач має перевагу в залишенні на роботі за сімейними обставинами, зокрема у неї на утриманні перебувають двоє батьків похилого віку, батько [PERSON] , [INFO] та мати [PERSON] , [INFO] . Також звертає увагу на те, що наказ про її звільнення підписаний т.в.о. директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON] 30.10.2023р. за № 178-к в той час коли на роботі в цей день перебував директор ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON] , від імені якого в той самий день підписано наказ № 450 від 30.10.2023р. «Про скорочення штату чисельності працівників окремих підрозділів ПрАТ «Шахта «Надія». Також зазначає те, що їй ніхто не пропонував будь-якої іншої роботи, попри те, що з моменту її попередження про звільнення було прийнято на роботу на шахту більше 20 осіб, із них на посаду економіста тендерного відділу шахти, на якій позивач могла працювати враховуючи її кваліфікацію. Вказує на те, що крім стягнення з відповідача середнього заробітку, у зв`язку з порушенням її законних прав, позивач має також право на відшкодування моральної шкоди. Із врахуванням тяжкості та характеру порушень, які скоїлись відносно позивачки незаконним звільненням, їх наслідків, глибини душевних страждань, що вона змушена була переносити і переносить, інших особливостей цієї справи, розмір моральної шкоди визначає розмірі 20000 грн. Просить суд визнати незаконними та скасувати наказ т.в.о. директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON]. від 30.10.2023р. за № 178-к про її звільнення із посади провідного бухгалтера бухгалтерії 30.10.2023р. у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Поновити позивача на роботі провідного бухгалтера бухгалтерії ПрАТ «Шахта «Надія» з 30.10.2023р. Стягнути у її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.10.2023р. по день ухвалення рішення в справі, без утримання податків та інших обов`язкових платежів, в розмірі на момент винесення рішення. Стягнути з відповідача в її користь 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди та стягнути понесені судові витрати. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ПрАТ «Шахта «Надія» зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що ще з 2021р. Міністерство енергетики України видало наказ від 09.03.2021р. №11 «Про заходи з підготовки до ліквідації ПрАТ «Шахта «Надія». До вказаного наказу вносилися зміни згідно щодо продовження строку проведення заходів з ліквідації шахти т. в.о. директора шахти [PERSON] видано наказ №332 від 18.07.2023р. «Щодо попередження працівників про можливе звільнення», згідно якого всіх працівників шахти в тому числі позивачку було попереджено про наступне звільнення, що підтверджується особистим підписом позивачки 20.07.2023р. Цим повідомленням позивачка було попереджено про те, що посада провідного бухгалтера підлягає скороченню 29.09.2023р. Також даним повідомленням позивачку повідомлено про те, що на даний момент у підприємства відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування. Позивачка не заперечує про свою обізнаність з наказом №332 від 18.07.2023р. та ознайомлення 20.07.2023р. з повідомленням про майбутнє скорочення. В подальшому 30.10.2023р. т. в.о. директора шахти [PERSON] видано наказ №450 «про скорочення штату та чисельності працівників окремих підрозділів Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія», відповідно до п.1 якого, зокрема було передбачено провести скорочення штату, двох посад провідного бухгалтера (бухгалтерія). Зазначає, що твердження позивачки про те, що в штатному розписі шахти була вакантна посада провідного бухгалтера, яка і могла бути скороченою без її звільнення є необґрунтованим, оскільки наказ №450 від 30.10.2023р. передбачав скорочення двох посад провідного бухгалтера. Станом на 30.10.2023р. в штатному розписі шахти було три посади провідного бухгалтера, одна з яких вакантна, а на двох інших працювали позивач та [PERSON] , скорочення двох посад провідного бухгалтера передбачало виключення з штатного розпису однієї вакантної посади та звільнення одного працівника. Враховуючи те, що позивач була попередженою про наступне звільнення ще 20.07.2023р., 30.10.2023р. т. в.о. директора шахти [PERSON] видано наказ №178-к, відповідно до пп. 3.4, п.3 якого [PERSON] 30.10.2023р. звільнено з шахти в зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку. Також зазначає, що у шахти були відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачки для працевлаштування. Звертає увагу на те, що під час звільнення позивачки шахтою було проведено порівняння щодо наявності переважного права на залишення на роботі між позивачкою та іншою працівницею, яка займала посаду провідного бухгалтера - [PERSON] .. Відповідно до порівняльної таблиці, що надана до відзиву, встановлено, що за сукупністю усіх показників [PERSON] та [PERSON] мають однакову продуктивність праці і кваліфікацію, однак оскільки на утриманні [PERSON] перебуває більше осіб, ніж у позивачки, перевага на залишення на роботі надається [PERSON] .. Також необґрунтованим є те, що наказ №178-к від 30.10.2023р. підписано не уповноваженою особою, оскільки 30.10.2023р. головний інженер шахти [PERSON] тимчасово виконував обов`язки директора шахти відповідно до наказу №177-к від 30.10.2023р. Відтак, просить у задоволененні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Третьою особою [PERSON] надано суду письмові пояснення на позовну заяву, які є аналогічними змісту відзиву наданого відповідачем та у яких третя особа просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У відповіді на відзив відповідача позивач зокрема зазначила, що новий штатний розпис у зв`язку яким, ніби проводилось скорочення штату та чисельності працівників згідно з наказом № 450 від 30.10.2023р. та її наступне звільнення згідно з наказом № 178-к від 30.10.2023 р., відповідачем не наданий, що свідчить про те, що по суті жодного скорочення працівників штату не було, а відтак відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо змін в організації, виробництві та праці (скорочення штату працівників бухгалтерії). Також зазначає, що якщо скорочення штату працівників бухгалтерії шахти відбувалось у даному в конкретному випадку у зв`язку з наказом № 450 від 30.10.2023р., що був підставою її звільнення з роботи згідно з іншим наказом № 178-к від цієї ж дати, то в такому випадку, відповідачем не дотримано іншої вимоги закону про персональне попередження не пізніше ніж за два місяці до такого вивільнення (ст. 49-2 КЗпП). Про те, що такої вимоги не було дотримано свідчить і матеріали перевірки Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на звернення позивачки з приводу незаконного звільнення з роботи. Зазначає, що посилання представника відповідача у відзиві про те, що вона була попереджена про наступне вивільнення разом із іншими працівниками шахти ще 20.07.2023р. на підставі наказу № 332 від 18.07.2023р., не висвітлює даних конкретних правовідносин, оскільки таке вивільнення всіх працівників передбачалось у зв`язку з підготовкою до ліквідації ПрАТ «Шахта «Надія», але названа підстава відпала ще до її звільнення, оскільки строк роботи шахти був продовжений, зокрема, наказом Міністерства від 06.10.2023р. і шахта працює у звичайному режимі до сьогоднішнього дня. Також позивач зазначає, що їй вдалось отримати копію наказу від 18.12.2023р. № 529 про відновлення двох скорочених посад провідних бухгалтерів бухгалтерії шахти, та про необхідність повідомлення звільнених щодо можливості поновлення на роботі. Згідно з чим можна зробити висновок, що жодного скорочення штату у зв`язку чим позивача звільнено з робити, фактично не було. Сторони у судове засідання не викликались. Відповідачем надано відзив на позовну заяву та третьою особою письмові пояснення щодо позову. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року із наступними змінами розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Із копії трудової книжки заповненої на ім`я позивачки [PERSON] , зокрема встановлено, що 02.08.2016р. її на підставі наказу №143-к від 01.08.2016р. прийнято на посаду провідного бухгалтера ПрАТ «Шахта «Надія». 30.10.2023р. позивача звільнено в зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, підстава наказ №178-к від 30.10.2023р. Згідно наказу Міністерств енергетики України № 11 від 09.03.2021р. визначалось що діяльність ПрАТ «Шахта «Надія» припиняється з 30.06.2022р.. Наступними наказами Міністерств енергетики України від 22.04.2022р., 03.02.2023р. та 06.10.2023р. діяльність ПрАТ «Шахта «Надія» продовжено до 31.01.2024р. Із копії наказу в.о. директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON] , №332 від 18.07.2023р. встановлено, що таким попереджено про можливе наступне звільнення всіх працівників шахти. Відповідно до копії повідомлення встановлено, що таким [PERSON] повідомлено про те, що відповідно до наказу №332 від 18.07.2023р. посада провідного бухгалтера, яку вона обіймає підлягає скороченню 29.09.2023р. відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Повідомлення отримане [PERSON] - 20.07.2023р. Згідно копії наказу директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON], №450 від 30.10.2023р. вирішено провести скорочення штату працівників підприємства, а саме наступних посад: завідувач медичним (фельдшерським) пунктом шахти; диспетчер гірничий (одна посада); провідний бухгалтер (одна посада). Із копії наказу в.о. директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON], №178-к від 30.10.2023р. встановлено, що згідно п.3, 3.4 такого вирішено звільнити з шахти [PERSON] таб. 70, провідного бухгалтера бухгалтерії 30.10.2023р. в зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку. Підстава: наказ по шахті №450 від 30.10.2023р. Згідно копії повідомлення директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON] від 19.12.2023р. на ім`я [PERSON] , встановлено, що таким позивачу повідомлено про те, що наказ №450 від 30.10.2023р. відмінено. Скорочену посаду провідного бухгалтера відновлено. З питань поновлення на роботі запропоновано звернутися у відділ кадрів шахти. Відповідно до копії наказу директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON] №529 від 18.1.22023р. вирішено відновити скорочені посади підприємства: завідувач медичним пунктом; диспетчер гірничий (одна посада); провідний бухгалтер (дві посади). Як встановлено в ході розгляду справи скорочення позивачки [PERSON] з посади провідного бухгалтера ПрАТ «Шахта «Надія» відбувалось на підставі наказу № 450 від 30.10.2023р., який був підставою її звільнення з роботи згідно з наказом №178-к від 30.10.2023р., про, що безпосереднього зазначено у наказі про звільнення позивачки. Натомість, згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, в даному випадку відповідачем при винесені оскаржуваного наказу не дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України. Натомість твердження представника відповідача у відзиві щодо повідомлення позивачки про наступне звільнення згідно наказу №332 від 18.07.2023р. взятими до уваги бути не можуть так як даний наказ стосується попереджено про можливе наступне звільнення всіх працівників шахти на виконання наказу Міністерств енергетики України № 11 від 09.03.2021р., із наступними змінами. Крім цього, дослідженою відповіддю Державної служби з питань праці Західного міжрегіонального управління від 01.12.2023р., встановлено, що 30.11.2023р. посадовими особами держпраці проведено у ПрАТ «Шахта «Надія» позаплановий захід із здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет дотримання законодавства про працю. Зокрема встановлено, що адміністрацією підприємства при скороченні чисельності та штату працівників не дотримано вимог ст. 42 КЗпП України, якою передбачено переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва праці. Про наступне вивільнення працівників згідно наказу №450 від 30.10.2023р. [PERSON] персонально не попереджено не пізніше ніж за два місяці, чим порушено вимоги ч.1 ст. 49-2 КЗпП України. В ході перевірки встановлено, що позивачці не запропоновано іншу роботу на підприємстві, чим порушено вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, а також не дотримано вимоги ч.2 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Також в ході перевірки встановлено порушення вимог ч.1 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в частині порушення строків виплати нарахованої позивачці заробітної плати при звільненні. За результатами перевірки складено акт, винесено припис про усунені виявлених порушень. Таким чином, як встановлено в ході розгляду справи предмет законності звільнення позивачки [PERSON] із займаної посади також досліджувався Державною службою з питань праці Західного міжрегіонального управління, при чому встановлено порушення ПрАТ «Шахта «Надія» вимог ст.ст. 42, ч.1 ст. 49-2, ч.3 ст. 49-2, ч.2 ст. 40 КЗпП України та ч.1 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що також здобуло своє підтвердження із досліджених доказів у справі. Відтак, вивільнення з роботи позивачки є незаконним, оскільки проведено з порушенням норм трудового законодавства, що регулюють цей порядок. Системний аналіз зазначених доказів у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що адміністрацією ПрАТ «Шахта «Надія» порушено процедуру звільнення позивачки із займаної посади, що зокрема відображено у акті перевірки Державної служби з питань праці Західного міжрегіонального управління. При чому в ході розгляду справи, зокрема при подані відзиву на позовну заяву відповідачем не зазначено про акт перевірки та припис за її наслідками Держпраці, не вказано про їх оспорювався та зауважень щодо їх висновків, як і жодним чином не аргументовано самостійне скасування наказу № 450 від 30.10.2023р.. Згідно вимог ч.3 ст. 81 ЦПК України, у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. Таким чином позовні вимоги про визнання незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора ПрАТ «Шахта «Надія» [PERSON] від 30.10.2023р. за № 178-к про звільнення позивачки із посади провідного бухгалтера бухгалтерії 30.10.2023р. у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП та поновлення позивачки на роботі провідного бухгалтера бухгалтерії ПрАТ «Шахта «Надія» з 30.10.2023р. є підставними та підлягають до задоволення. Згідно п.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. [PERSON] була звільнена 30.10.2023року. Її останнім робочим днем було 30.10.2023 року. Відтак, сумарна кількість робочих днів за час вимушеного прогулу складає - 99 днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] згідно довідки ПрАТ «Шахта «Надія» від 13.11.2023р. складає 790,04грн. Сума втраченого заробітку позивача за період з 30.10.2023р. по 15.03.2024р. - 78213,96грн. Що стосується вимог позивачки про відшкодування їй відповідачем моральної шкоди, судом встановлено наступне. Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Право на відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, зокрема передбачено ст. 237-1 КЗпП України. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнала [PERSON] суд враховує, що внаслідок незаконних дій відповідача порушено її трудові права та як наслідок позивача незаконно звільнено з роботи, позбавлено права на працю. На підтвердження понесених моральних страждань позивачем долучено копію медичної картки та консультативного заключення лікаря, згідно яких встановлено, що в період даних правовідносин позивач зверталася за допомогою до лікаря невролога. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000грн., суд задовольняє частково на суму 10000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат судом з`ясовано наступне. Згідно квитанції від 07.12.2023р. позивачем сплачено 2684грн. судового збору за вимогою про відшкодування моральної шкоди, які на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача. Крім цього, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову за вимогою про поновлення на роботі, судовий збір за даною вимогою підлягає стягненню з відповідача. Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно наданого стороною позивача договору-доручення на правове обслуговування, встановлено, що такий укладено між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників», із квитанцій від 28.11.2023р. та 01.02.2024р. встановлено, що позивачкою сплачено ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників» взагалом 10000грн. за надані послуги з правової допомоги. Із детального опису виконаних робіт від 06.03.2024р., зокрема встановлено, що адвокатом затрачено 10годин на виконання робіт в межах даної справи. Вартість робіт зазначено 15000грн., з яких 10000грн. вже сплачено, а 5000грн. мають бути сплаченими після ухвалення рішення судом у справі. Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). За змістом ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, об`єм виконаних робіт, суд приходить до висновку про доцільність відшкодування позивачу витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 10000грн.

Outcome: partial