Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно неї та стягнути з відповідачів на її користь аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі є її батьками, з якими вона проживати не може, оскільки її батько священик УПЦ МП, систематично її карав за невеликі провинності, застосовуючи як фізичне, так і психологічне насильство, примушував читати християнську літературу, канони та акафісти. Покарання включали в себе побиття, психологічне насильство і приниження людської гідності, відмову давати телефон, гроші на купівлю необхідного одягу та необхідних речей для навчання та інше. Мати завжди підтримувала батька у такому ставленні до неї. 04 вересня 2022 року, за черговим фактом домашнього насильства з боку батька вона звернулася до органів поліції. В результаті чого на підставі Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 04.09.2022 року її було госпіталізовано до КНП «Міська клінічна дитяча лікарня №16» Харківської міської ради. За час перебування у лікарні батьки не намагались вирішити питання її повернення. Вважає, що батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 21 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надходив. 03 травня 2023 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування за №162 від 01.05 2023 року щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання 04 березня 2024 року, позивач, відповідачі, представник третьої особи не з`явилися, про час дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку. Від позивача надійшла заява із змісту якої вбачається, що вона просить прийняти рішення по справі та задовольнити позов. Від відповідача [PERSON] під час судового провадження неодноразово надходили заяви з проханням розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] під час судового провадження, майже на протязі року, неодноразово надсилав суду клопотання про відкладення розгляду справи, просив справу за його відсутності не розглядати, посилаючись на важливість питання. Суд розцінює такі дії відповідача [PERSON] , як зловживання процесуальними правами і тому, його чергове клопотання по перенесення розгляду справи залишає без задоволення. Від представника органу опіки та піклування - Івахнової А.М. надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та ухвалити рішення в інтересах дитини. За таких обставин, суд вважає можливим, розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності учасників справи, за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повторно виданим 16 лютого 2023 року Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У довідці від 17 листопада 2022 року зазначено, що [PERSON] , на час видачі довідки, навчається в 8-В класі Харківської загальноосвітньої школи I-III ступенів №70 Харківської міської ради Харківської області. У характеристиці на [PERSON] із навчального закладу зазначено, що [PERSON] навчається у даній школі з першого класу. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, виявляє середній та достатній рівні навчальних досягнень з усіх предметів. Проявляє схильність до вивчення предметів гуманітарного циклу. Має змішану пам`ять, швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Виявляє конкретне логічне мислення. На уроках не завжди уважна, виконує домашні завдання постійно. Впевнена в собі, уміє відстоювати власну думку. У конфліктних ситуаціях їй властиві такі типи поведінки, як суперництво та компроміс. У взаєминах з оточенням не завжди дослухається до думки дорослих. Виховується в багатодітній сім`ї. Батьки рідко, але цікавилися шкільним життям дитини, зв`язок з класним керівником підтримувала мати. У родині склалися напружені стосунки, дитина не погоджується з вимогами батька. Після того як [PERSON] була направлена до лікарні, батьки не йдуть на контакт. Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, станом на 20 березня 2023 року, у будинку [ADDRESS] , окрім, неповнолітньої позивачки та відповідачів зареєстровані ще п`ять осіб, серед яких двоє неповнолітніх та одна малолітня дитина. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області від 28 лютого 2023 року за №27 неповнолітню [PERSON] влаштовано на тимчасове виховання та проживання до сім`ї патронатного вихователя, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , терміном на три місяці. У висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 01 травня 2023 року за № 162, зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування вказаного висновку, зазначено наступне. [PERSON] , [INFO] , перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - ССД по Індустріальному району), та відповідно до п. 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі - Порядок), дитина тимчасово влаштована на проживання до сім`ї патронатного вихователя, [PERSON] , яка мешкає у с. Шелестове, Богодухівського району, Харківської області, терміном на три місяці. [PERSON] разом із батьками зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] . Інформація про дитину вперше надійшла до ССД по Індустріальному району від адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня №16» Харківської міської ради (далі - КНП «МДКЛ № 16»), в якій зазначалось, що [PERSON] особисто звернулась до органів поліції з приводу психологічного насильства з боку батька. На підставі цього було складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 04.09.2022 р., та дівчину було доставлено на обстеження/лікування до КНП «МДКЛ № 16». На підставі повідомлення та відповідно до Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 № 585, неповнолітню [PERSON] , [INFO] , було поставлено на облік ССД по Індустріальному району, як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку з психологічним насиллям над дитиною. Заходами структур причетних до роботи з дітьми неодноразово було проведено роз`яснювальну та профілактичну роботу з батьками дитини персонально та листуванням. [PERSON] та [PERSON] у ході спілкувань та наданих роз`яснень було запропоновано різноманітні форми роботи/дій, які б допомогли залагодити конфліктну ситуацію з дитиною шляхом звернення до лікарів, психологів, відділу соціальної роботи по Індустріальному району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» , ін. ураховуючи неналежну поведінку дитини, що досягла пубертатного віку. Однак дівчина продовжувала перебувати у КНП «МДКЛ № 16», а батьки не здійснювали жодних дій на повернення дитини на виховання та спільне проживання, не зважаючи на те, що зрозуміли ситуацію, в яку потрапили, та бажали повернути дитину на спільне проживання. Із інформацій наданих до ССД по Індустріальному району від адміністрації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 70 Харківської міської ради, ВСР по Індустріальному району, Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради, Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області та Відділу поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області вбачається відсутність загрози життю та здоров`ю дитини під час її проживання у родині. Також [PERSON] гостро потребує батьківського тепла, турботи та уваги, дитина відчуває потребу у фаховій психологічній допомозі. В зв`язку з цим на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради 07.02.2023 р. було розглянуто питання про доцільність повернення [PERSON] на виховання та спільне проживання до батьків. За результатами засідання батькам [PERSON] та [PERSON] було рекомендовано повернути на спільне проживання на виховання неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Однак, батьки ніяких дій не здійснили, дитина продовжувала перебувати на державному утриманні в медичному закладі, у зв`язку з чим 22.02.2023 р. було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. На підставі акту та відповідно до підпункту 10 п. 24 Порядку [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Разом з цим, заходами ССД по Індустріальному району, з метою надання допомоги дитині та її родині, [PERSON] було влаштовано на тимчасове виховання та проживання до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Наразі батьки продовжують ухилятись від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання [PERSON] , не звертаються до ССД по Індустріальному району з питання повернення дівчини на виховання та спільне проживання, не вирішують питання щодо отримання останньою паспорту. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії 18.04.2023. Батьки дитини були завчасно повідомлені, але свою думку з цього питання не повідомили та заперечень не надали. З доданих до висновку документів, а саме інформаційних довідок за місцем проживання наданих ст. ДОП СП ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області Калініченко Л.В. та [PERSON] за час проживання зарекомендували себе з нейтрального боку. Скарг, заяв у відношенні них не надходило, спосіб життя задовільний. У вживанні алкогольних, наркотичних речовин у скоєнні правопорушень помічені не були. До адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувалися. 04.09.2022 року на [PERSON] було складено протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП. З інформації наданої директором Харківської загальноосвітньої школи I-III ступенів №70 Харківської міської ради Харківської області начальнику Служби у справах дітей по Індустріальному району м. Харкова від 25.01.2023 року за №01-26/9, окрім даних характеризуючих позивача зазначених вище, зазначено наступне. 22 грудня 2022 року мати позивача під час бесіди із заступником директора з навчально-виховної роботи розповіла, що вона разом з батьком спілкуються з дочкою за телефоном і вони намагаються її вмовити повернутися в сім`ю. Повністю заперечують негативне ставлення до доньки. Також зазначено, що дитина потребує уваги дорослих. Відповідно до інформації наданої директором КНП «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради начальнику Служби у справах дітей по Індустріальному району м. Харкова від 31.01.2023 року за №62/0/545-23, на амбулаторний прийом під час медичних профілактичних оглядів або у разі хвороби [PERSON] відвідує фахівців закладу у супроводі матері [PERSON] . Останнє звернення батьків до лікаря-педіатра зареєстровано у грудні 2021 року. У наданих суду, [PERSON] та [PERSON] письмових поясненнях зазначено, що викладені позивачем у позові обставини, спочатку і до кінця, крім окремих та незначних випадків, є навмисною брехнею [PERSON] , яка хоче у такий спосіб виправдати свою аморальну поведінку, а також шляхом позбавлення їх, батьків, батьківських прав отримати повну свободу. Бо якщо вони залишаться її офіційними батьками, то їй усі свої дії знову доведеться узгоджувати з ними, а вона цього категорично не бажає. Вона не розуміє того, що вони на даному етапі її життя, в пубертатний період її розвитку, є для неї стабілізуючим фактором і оберігають її від усіляких помилок та падінь у цьому віці. Тому вважають, що немає жодних достатніх підстав для позбавлення їх батьківських прав у відношенні доньки [PERSON] . Враховуючи той факт, що у них на утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей, вони погоджуються платити аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На спростування факту притягнення до відповідальності за ч. 1 ст.184 КУпАП [PERSON] надано постанову Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2022 року. Відповідно до якої справу про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Як зазначено у постанові, обставин, які послугували підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, за якими було прийнято вказане рішення судом, мали місце 04 вересня 2022 року та у протоколі зазначено, що [PERSON] не приділив достатньої уваги вихованню своїй неповнолітній донці [PERSON] , яка самостійно пішла та додому не повернулася, була знайдена працівниками поліції за адресою: [ADDRESS] . До висновку органу опіки та піклування, суд ставиться критично, оскільки він фактично ґрунтується на поясненнях самої дитини, щодо неналежного виконання батьками своїх обов`язків. Разом з цим, висновок не містить конкретних фактів умисного порушення відповідачами свого обов`язку щодо належного виховання та утримання дитини, не наведено даних про роботу цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батьків до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідачів піде на користь інтересам позивачки. Крім того, даний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Під час дослідження наданих сторонами електронних носіїв інформацій було з`ясовано, що надані сторонами на підтвердження своїх доводів електронні докази не засвідчені електронним цифровим підписом. За таких обставин суд не приймає до уваги електронні докази, які містяться на електронних носіях інформації, наданих сторонами. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що мати та батько дитини, з вересня 2022 року, з нею не проживають, її утриманням, вихованням не займаються, дитиною не цікавляться, участі в її житті не приймають, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Спілкування з батьками у дитини взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. Тобто відповідачі з цього часу ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. [PERSON] з 04 вересня 2022 року проживає у різних закладах та патронатних сім`ях під опікою яких і перебуває на цей час, які і піклувалися про неї, забезпечували її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Однак, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою збереження зв`язків дитини із її сім`єю, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ними батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Спосіб стягнення аліментів у частині від доходу або у твердій грошовій сумі, визначається, за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина, або дитини. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо утримання спільної дитини покладений на обох батьків в рівних частинах. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивача та сторін, наявність у відповідачів інших утриманців, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем подання позовної заяви вважається 13 березня 2023 року, оскільки позовна заява подана до суду безпосередньо позивачем, у зв`язку з чим, аліменти підлягають стягненню з вказаної дати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі вказаного закону, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про стягнення аліментів в розмірі 1073,60 грн., який визначений Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» на 1-ше січня календарного року, в якому подано позовну заяву, і який підлягає стягненню у дольовому співвідношенні. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі по 536,80 грн., з кожного.

Outcome: partial