Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 4568008 від 04.08.2021, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , в розмірі 33 128,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 10 501,58 грн., 3% річних - 2 055,75 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 04.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 4568008, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 10 100 грн. шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] строком на 30 днів, тобто до 03.09.2021, з можливістю пролонгації дії договору. 03.09.2021 відповідно до п. 4.3. Договором про надання споживчого кредиту № 4568008 від 04.08.2021 дію договору було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. 03.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема за Договором про надання споживчого кредиту № 4568008 від 04.08.2021, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , про що було повідомлено відповідача шляхом направлення повідомлення на його електронну адресу останнього. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 4568008 від 04.08.2021 становить 33 128,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10 100,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 23 028,00 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку вказану заборгованість не погасив, позивач змушений звернутись з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 04.01.2024 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 04.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір №4568008 про надання споживчого кредиту на суму 10 100,00 грн., строком на 30 днів. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти (процентна ставка становить 1,90% в день) за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору, (п. 1.4. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. Підписавши 04.08.2021 договір про надання споживчого кредиту, відповідач взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконано та надано йому кредит в сумі 10 100,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5844-ВП від 11.05.2022. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року, що розміщених на їх веб-сайті. Договір про надання споживчого кредиту №4568008 від 04.08.2021 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано 04.08.2021 о 03:36:11 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М199844. Згідно приписів статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Таким чином, підписання відповідачем договору, шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. 03.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому за третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 03.05.2022, що є Додатком №1 до Договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] , загальна сума заборгованості якого за кредитним договором № 4568008 складає 33 128,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10 100,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 23 028,00 грн. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 4568008 від 04.08.2021. Після придбання права вимоги до відповідача позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором. Таким чином, відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4568008 від 04.08.2021. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Що стосується вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно наданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року складають 10 501,58 грн., 3% річних за період з 03.12.2021 по 28.12.2023 складають 2 055,75 грн. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан , який був неодноразово продовжений. На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває. У відповідності до пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Перевіряючи правильність нарахування вищевказаних сум, суд встановив, що позивач при нарахуванні здійснив розрахунки не врахувавши викладене вище. У зв`язку з цим, суд самостійно провівши розрахунок, встановив, що розмір 3% річних за період з 03.12.2021 по 23.02.2022 становить 225,99 грн., а інфляційних витрат - 1172,18 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, у частині стягнення інфляційних втрат за період з березня 2022 року по червень 2023 року та 3% річних за період з 24.02.2022 по 28.12.2023, слід відмовити. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4568008 від 04.08.2021 в розмірі 33 128,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 225,99 грн., 3% річних в розмірі 1172,18 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд приходить до наступного. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивачем 12.08.10.07.2023 було укладено Договір про надання правової допомоги №10/07-2023 з адвокатом Столітнім М.М. Крі того, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано Рахунок на оплату по замовленню № 1820/28/12 від 28.12.2023, з якого вбачається, що позивачу було надано послуг на суму 10 000,00 грн., а також платіжну інструкцію № 2499 від 27.12.2023, згідно з якою ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» здійснило оплату гонорару адвокату Столітньому М.М. в сумі 10 000,00 грн. за надану ним правову допомогу. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог виходячи з наступного розрахунку 34 526,17 грн. (сума задоволених позовних вимог) / 45 685,33 грн. (сума позовних вимог) = 75,57 %. 10 000,00 грн. х 75,57% = 7557,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial