Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення місця проживання, виховання та утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 14.09.2023 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області винесено рішення про розлучення у справі №539/3852/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до даного рішення суду позов [PERSON] було задоволено, шлюб укладений між ними 30.04.2004 року розірвано. Зазначеним рішенням Лубенського міськрайонного суду - шлюб між сторонами розірвано без визначення місця проживання дитини, хоча до суду подавалися додаткові заяви батька та матері з даного приводу. Окрім цього, в самій позовній заяві позивач [PERSON] вказувала, що їх неповнолітня донька залишиться після розірвання шлюбу проживати разом з відповідачем, але згоди про її утримання та виховання між сторонами не досягнуто. На даний час позивач звернувся до суду із даним позовом для визначення місця проживання, виховання та утримання неповнолітньої (малолітньої) дитини, з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини. 01 грудня 2023 року ухвалою суду по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового розгляду. Окрім того, даною ухвалою витребувано у Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області висновок про доцільність/не доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] , [INFO] . 24.01.2024 року до суду надійшов висновок про доцільність/не доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 24 січня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено Міністерство оборони України та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, пояснив, що його колишня дружина [PERSON] має намір виїхати закордон разом з донькою, проте донька [PERSON] не бажає виїжджати. Також зазначив, що їх неповнолітня донька проживає за адресою його домогосподарства (придбаного ще до шлюбу). Фактично він, як батько, матеріально утримує доньку та займається її вихованням. Дитина повністю прихильна до нього та між ними довірливі стосунки. Донька виявляє своє бажання та намір продовжувати навчання саме в навчальному закладі м. Лубни та проживати разом з ним. На питання головуючої повідомив, що він хоче самостійно вирішувати всі питання з донькою, щоб не шукати кожного разу мати, між ними не був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Мати після розлучення не бажає приймати участь в виховані та утримані дитини. На питання головуючої повідомив, що до служби у справах дітей з приводу самоусунення матері від виховання не звертався, на аліменти не подавав. Крім того, залишення неповнолітньої дитини на його самостійному виховані та утримані потрібно йому, для звільнення з лав Збройних Сил України, оскільки він є діючим військослужбовцем. Наразі він проходить реабілітацію по місцю свого проживання. Під час опитування неповнолітньої дитини [PERSON] в присутності психолога [PERSON] за правилами ст.232 ЦПК України в судовому засіданні, [PERSON] пояснила, що вона проживає з батьком в його будинку, до того як мама пішла, вони всі разом в будинку проживали. З матір`ю практично не спілкується, останній раз вона телефонувала їй, щоб привітати на Новий рік. З батьком у неї гарні стосунки, в неї є особиста кімната та створені всі умови для проживання. На питання головуючої повідомила, що коли отримувала паспорт в 14 років з нею до міграційної служби ходила мати, це було вже після 25.11.2023 року, забирала паспорт сама вже. Повідомила, що до старшого брата до Польщі їздила з мамою в липні 2023 року. Зазначила, що вона не цікавилася чому так сталося між батьками, чому так мама себе поводить, але їй не вистачає мами. Зазначила, що хотіла б жити з батьком. Присутня психолог [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є психологом в школі де навчається неповнолітня [PERSON] . Змін в поведінці неповнолітньої [PERSON] після того, як її батьки розійшлися та коли вона почала жити з батьком не відбулося. Представник третьої особи Органу опіки та піклування - служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Пасішник О.В. в судовому засіданні пояснила, що заява про визначення місця проживання дитини [PERSON] розглядалася на комісії 10 жовтня 2023 року. На момент розгляду справи дитині виповнилося 14 років, тому вона має право вирішувати самостійно з ким проживати. Згідно висновку міської ради мати не заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком. Батько на комісії не був присутнім. Вважають, що дитина має право сама вирішити де та з ким проживати. Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації відповідача. Причини неявки не повідомила, заперечень до суду не надала. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, яка про причини неявки не повідомила, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Суд вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2023 року шлюб зареєстрований 30 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 16.10.2023 року (а.с.14). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.12.2009 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.15). [INFO] комісія в складі [PERSON] - голови вуличного комітету, [PERSON] , [PERSON] - членів вуличного комітету, склади акт в тому, що в [ADDRESS] разом проживають [PERSON] , [INFO] та його малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . За час проживання [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. Займається вихованням, забезпеченням та утриманням дитини. Дитина в будинку має окреме ліжко та свою кімнату, місце для проведення дозвілля та забезпечена повноцінним харчуванням (а.с.16-22). Відповідно до довідки від 22.09.2023 року №01-23/23 виданої Академічним ліцеєм «Європейський» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , навчається в 8-Г класі Академічного ліцею «Європейський» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області. Протягом навчання дитини в закладі батько, [PERSON] цікавився успіхами доньки в навчанні, відвідував батьківські збори, брав участь у вихованні та забезпеченні дитини (а.с.23). Відповідно до довідки виданої КП «Комунальне некомерційне підприємство Лубенський міський центр первинної медико санітарної допомоги» від 26.09.2023 року, в вищевказаному закладі задекларована дитина [PERSON] , [INFO] . Декларація складена на матір [PERSON] . З моменту декларування з дитиною частіше приходив батько [PERSON] . Дитина помірно хворіє на ГРВІ, фарингіти. Лікується амбулаторно. Рекомендації стосовно профілактичних та лікувальних порад батьки не ігнорують обоє. На запрошені огляди з`являються з дитиною вчасно, тільки батьки (а.с.24). Відповідно до характеристики складеної за участі [PERSON] - голови вуличного комітету, [PERSON] , [PERSON] - членів вуличного комітету, [PERSON] , [INFO] , проживає і зареєстрований по [ADDRESS] . За час проживання за цією адресою не створював ніяких труднощів, не був помічений у конфліктах із сусідами. Ввічливий, завжди відгукується якщо необхідна допомога. Має сім`ю, двоє дітей, яких утримує та виховує (а.с.26). Згідно з копією довідки про грошове забезпечення виданої ВЧ [NUMBER] Міністерства оборони України від 03.10.2023 року №4007/13/2253, [PERSON] за період з 01 травня 2023 року по 31 серпня 2023 року сплачено 429 178,54 грн (а.с.36). Згідно з копією договору купівлі-продажу жилого будинку та приватизованої земельної ділянки від 07.05.2003 року [PERSON] купив жилий будинок та приватизовану земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (а.с.27-28). Відповідно до копій свідоцтва про смерть батьків [PERSON] - [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (помер [INFO] ) (а.с.31-32). Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 23.10.2023 №01-13/1437, стосовно заяви [PERSON] щодо визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , Комісія з питань захисту прав дитини не бачить підстав для прийняття відповідного рішення (а.с.37). Відповідно до заяви [PERSON] від 03.11.2023 року, вона не бажає виїжджати за межі України з матір`ю, а свідомо бажає залишитись проживати разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] , оскільки має намір закінчити навчання в м.Лубни. За вказаним місцем для неї створені всі умови для проживання і навчання. З татом має гарні відносини і бажає залишитись проживати з ним (а.с.38). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09.02.2024 року за вих №19-9717/18/24-Вих, [PERSON] , [INFO] , перетинала державний кордон України в пункті пропуску Мостиська 14.07.2023 року - виїзд, 18.07.2023 року - в`їзд (а.с.115). Згідно з висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області висновок про доцільність/не доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] , [INFO] від 18.01.2024 року №0119/32, орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради зазначає, що питання місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] з батьком розглядалося на Комісії з питань захисту прав дитини у жовтні 2023 року в присутності матері, [PERSON] був відсутній по причині несення служби, мати була не проти проживання дитини разом з батьком. [PERSON] було направлено відповідь, проте що Комісія не бачить підстав для прийняття відповідного рішення. Крім того, відповідно до законодавства дитині якій виповнилося 14 років її місце проживання визначається нею самою, тому вважає, що визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] із батьком [PERSON] не порушить права дитини (а.с.83-84). Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц та постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц (провадження № 61-10851св20). Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. На дату розгляду справи неповнолітня [PERSON] досягла 14-річного віку, а отже в силу вищезазначеного, місце її проживання з одним із батьків визначається нею самою. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Неповнолітня [PERSON] виявила бажання проживати разом з батьком. Таким чином, при винесенні рішення суд виходить з інтересів дитини, її віку, висловленої нею особистої позиції щодо того, з ким бажає проживати, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо. При цьому неповнолітня [PERSON] , в силу свого віку, має право самостійно приймати рішення стосовно місця свого проживання, а суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, всупереч її волі за відсутності належних і достатніх для цього підстав. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц (провадження № 61-10851св20) Тому враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині визначення місця проживання дитини. Стосовно зазначення в резолютивній частині позовної заяви про залишення неповнолітньої дитини [PERSON] на самостійному вихованні та утриманні позивача [PERSON] , суд зазначає наступне. Так, згідно ч.6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України. Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. А тому, із вищесказаного слідує, що залишення самостійного виховання неповнолітньої дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків. Також, суд виходить із того, що суду не надано належних доказів на підтвердження обставин, наведених у позові, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з неповнолітньою дитиною відповідач [PERSON] спілкується по телефону, вони разом з неповнолітньої дитиною в липні місяці 2023 року їздили до старшого брата в Польщу, разом з дитиною [PERSON] ходила до міграційної служби оформлювати паспорт дитині, оскільки їй виповнилось 25.11.2023 року 14 років. Таким чином, доказів самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини без участі матері суду не надано та цей факт нічим не підтверджено. Натомість, та обставина, що неповнолітня донька [PERSON] проживає разом із позивачем не свідчить про самостійне виховання ним дитини. Навпаки, судом встановлено, що донька бачиться з матір`ю і спілкується з нею, що заперечує самоусунення матері від участі у вихованні доньки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні вимог про залишення неповнолітньої дитини [PERSON] на самостійному вихованні та утриманні позивача [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, та враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, понесені ними судові витрати по справі покладаються судом на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed