Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

15.05.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ТзОВ «Промислові ремонти» та Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС РЕМ 23» про стягнення невиплаченої заробітної плати, в якій просить стягнути з відповідача невиплачену суму на день звільнення в розмірі 21 427,17 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на день звернення до суду складає 10 084,80 грн., а також витрати за надання правової допомоги в розмірі 4\~500 грн.. В обґрунтування позову зазначає, що 01.02.2017 р. [PERSON] \~ було прийнято на посаду машиніста 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ». 23.03.2023 р. [PERSON] було звільнено на підставі наказу № 3/44у від 06.04.2023 р. за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільнені їй не була виплачена компенсація за невикористану основну відпустку за період робот з 01.02.2022р. по 06.04.2023р. та заробітну плату на загальну суму 21 427,17 грн. Таким чином ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгував [PERSON] компенсацію за дні невикористаної щорічної відпуски, заробітну плату, внаслідок чого повинен сплатити на його користь середній заробіток за затримку при звільненні. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь суму, що належить йому від підприємства на день звільнення, у розмірі 21 427,17 грн., середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум у розмірі 10 084,80 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 26.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 21.07.2023 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача усунути недоліки. Ухвалою \~ судувід 29.08.2023 задоволено клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача. Ухвалою \~ суду\~від14.09.2023 року відмовлено у клопотанні представника відповідача про заміну неналежного відповідача. Ухвалою \~ суду\~від 27.09.2023 року відмовлено у клопотанні представника відповідача про заміну неналежного відповідача. Ухвалою \~ суду\~від 22.12.2023 року задоволено клопотання представника позивача про залучення в якості співвідповідача «КЛАРІКС РЕМ 23» Позивач та його представник про розгляд справи повідомлені належним чином. Відповідач ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» подав до суду клопотання про визнання позову. Відповідач ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що [PERSON] з 01.02.2017р.\~працювала у\~ТОВ «ПРОМИСЛОВІ\~РЕМОНТИ» на\~посаді машиніста\~крана 5\~розряду виробничої\~дільниці з\~ремонту устаткування\~ №1\~ТОВ «Промислові\~ремонти»,\~наказом №\~3/44у\~від 06.04.2023\~р.\~звільнена за\~угодою сторін,\~згідно з\~п.\~1\~ст.\~36КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача та копією наказу ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», а.с. 5-11. З наказом ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» № 3/44у від 06.04.2023 р. про своє звільнення [PERSON] була ознайомлена 06.04.2023 року, а.с. 12. Також згідно наказу\~ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» № 3/44 у від 06.04.2023 р. відносно [PERSON] передбачено виплату компенсації за невикористані 19 календарних днів основної відпустки за період роботи з 01.02.2022 р. по 06.04.2023. а.с. 12-13. Згідно форми ОК-7 [PERSON] з моменту звільнення з роботи 06.04.2023 року станом на 15.05.2023 року ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» заборгованість не сплачено, а.с. 14-17. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05.07.2023, товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові-ремонти» є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти». Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач працювала в ТОВ «Промислові ремонти», правонаступником якого є ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», а правонаступником останнього був ТОВ «Промислові-ремонти». Відповідно до ст.43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частиною 1статті 47\~КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того судом враховується, що згідно із підпунктом164.2.1\~п.164.2\~ст.164\~Податкового кодексу\~України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до ст.115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається з розрахункового листка за квітень 2023 [PERSON] нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 19 днів розмірі 6 610,67 грн., та за підприємством станом 06.04.2023 існує борг по заробітиній платі, що складає 21 427,17 грн. (а.с. 13). Доказів погашення вищевказаної заборгованості суду не надано. Тому факт порушення законодавства про оплату праці є доведений, що є підставою для стягнення боргу по заробітній платі на користь позивача з метою захисту її порушених трудових прав. Відповідно до ст.\~117\~КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2022 року у справі № 759/1933/20 провадження № 61-11175св21 вирішуючи спір про стягнення заборгованості заробітної плати, суми індексації заробітної плати, компенсації втрати частини доходу у зв`язку із його несвоєчасною виплатою, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, з урахуванням вимог\~статті 117 КЗпП України, беручи до уваги висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), зазначає про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Оскільки у день звільнення відповідач не провів належну виплату позивачу заробітної плати при звільненні, суд дійшов висновку про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органі розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме\~виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, роботодавцем не проведено з [PERSON] повного розрахунку при звільненні, а тому працівник має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 5 розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати» основою для визначення загальної суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, середньоденна заробітна плата [PERSON] за лютий 20232 року\~березень 2023 року становить 252,12 грн. із розрахунку 10\~841,08 грн. / 43 дні. Заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 10 084 грн. (з 06.04.2023р. по 15.05.2023р. 40 днів; 252,12 грн. х 40 днів) не перевищує розміру заборгованості із невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати, а отже є співмірним із заявленим до стягнення розміром заборгованості по заробітній платі. Враховуючи, що судом було встановлено факт не проведення виплати всіх сум, що належать [PERSON] від підприємства, при звільненні - відповідач повинен сплатити на користь позивачки також середній заробіток у розмірі 10\~084,80 грн. Спір між сторонами виник з приводу покладення на ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» обов`язку із виплати заборгованості по заробітній платі, як на правонаступника ТОВ «КЛАРІКС РЕМ23». Відповідач, подавши клопотання про заміну відповідача зазначає, що ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ»\~є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ»\~було утворено відповідно до рішення №07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року та рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, шляхом виділу з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно до розподільчого балансу останнього. Статтею 109 ЦК України унормовано, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно (ч. 3 ст. 109 ЦК України). Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (ч. 4 ст. 109 ЦК України). Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Матеріалами справи, а саме витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», яке є правонаступником ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ». При цьому, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на момент розгляду спору, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23», не перебуває в стані припинення. Згідно рішення №07/03 єдиного учасника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» від 07 березня 2023 року, виділено з ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» - ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» та передано останньому активи та пасиви, у вигляді частини майна ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу. Згідно рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» від 11 квітня 2023 року, останнє є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», згідно розподільчого балансу від 11.04.2023 року, та несе субсидіарну відповідальність по обов`язкам ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» відповідно до ст. 109 ЦК України. Оскільки, розподільчий баланс від 11.04.2023 року не містить відомостей щодо передачі ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» заборгованості ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» із заробітної плати перед працівниками, тобто у даному випадку, ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» має нести субсидіарну відповідальність за невиплату заробітної плати позивачці [PERSON] . Статтею 619 ЦК України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Субсидіарна відповідальність має місце у зобов`язаннях з множинністю осіб на стороні боржника. Додатковий характер відповідальності полягає в тому, що кредитор перш за все має пред`явити вимогу основному боржнику і очікувати від нього виконання або виплати, що являють собою прояв цивільно-правової відповідальності. Якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується. Тобто, пред`явлення кредитором вимоги до додаткового (субсидіарного) боржника можливе в двох випадках: 1) якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, незалежно з якої причини він надав таку відмову; 2) якщо кредитор не одержав від основного боржника в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу. Отже, субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором. Таким чином, кредитор, у випадку відмови у задоволені вимоги основного боржника про сплату заборгованості за певним зобов`язанням або неотримання у розумний строк вимоги від основного боржника на пред`явлену вимогу, наділений правом пред`явити вимогу як до основного боржника (у даному випадку ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23») так і до субсидіарного (додаткового) боржника ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ». Тому позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ» є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, суд вважає, що позов слід задоволити повністю і стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ», Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«КЛАРІКС РЕМ\~23» на користьпозивача\~вищевказану суму\~заборгованості по\~заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку. З огляду на положення\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] , звільнена від сплати судового збору. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач, відповідно п. 1 ч. 5\~ЗУ «Про судовий збір», звільнена від його сплати при зверненні до суду, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі\~ст.43 Конституції України, ст.ст.\~47,\~115,\~116,\~233 КЗпП України,

Outcome: approved