Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Позивач в вересні 2022 року через адвоката Михальчук О.В. звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача. В обгрунтування позову вказує, що 28 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Жовтоводського міського суду від 09 липня 2009 року шлюб - розірвано, з того часу відповідач не бачив дитину ні разу. Батько [PERSON] з 2009 року проживає окремо, не приймає жодної участі у вихованні, розвитку, утриманні дитини, аліменти не сплачує, не телефонує, не відвідує дитину, не виявляє зовсім ніякого інтересу щодо життя дитини вже протягом більше ніж 12 років. Всі питання щодо виховання вирішуються матір`ю дитини самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. 28.05.2019 року Дарницькою районною в м.Києві державною адміністрацією видано Розпорядження № 426 «Про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] для її тимчасового виїзду за межі України». 01.07.2020 року Дарницькою районною у м.Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 431 «Про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] для її тимчасового виїзду за межі України». 18.06.2021 року Дарницькою районною у м.Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 431 «Про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] для її тимчасового виїзду за межі України». Згідно інформаційної довідки про реєстрацію місця проживання № 81806668 від 07.07.2022 та Інформаційної довідки про реєстрацію місця проживання № 81806777 від 07.07.2022 року [PERSON] (дитина) та [PERSON] (мати) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки про наявність заборгованості за сплати аліментів від 06.07.2022 р. № [NUMBER]/13, за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого 13.03.2019, про виконання стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 01.07.2022 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 287 439,26 грн. [PERSON] навчається в Академічному ліцеї «Інтелект» Вишгородської міської ради, батько контакту із закладом не підтримує, із вчителями не спілкується жодним чином, на батьківські збори, шкільні заходи - не з`являвся. Більш того вказують, що [PERSON] веде аморальниий спосіб життя, є правопорушником та злочинцем, неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, має судимість, зокрема: в 2019 році притягався до адміністративної відповідальності за ст.44 ч.1 КУпАП (незаконне зберігання наркотичних засобів); вироком суду від 22.01.2021 року у справі № 753/1196/21 [PERSON] було засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України (крадіжка) до покарання у виді 1 року обмеження волі; наразі (серпень 2022р.) триває судовий розгляд за обвинуванням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України (крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану); Наразі (серпень 2022 р.) в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 629/5941 за ч.2 ст.190 КК України. Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , знаходиться на повному утриманні матері, отримує виховання, розвиток та навчання тільки за рахунок участі та коштів матері. Позивач постійно забезпечує всебічний розвиток та сплачує грошові кошти за здобуття дитиною освіти. У зв`язку з військовою агресією РФ та військовими діями на території України, мати [PERSON] разом з дитиною [PERSON] виїхали з міста Києва та на даний час перебувають у Франції, дитина відвідує школу у Франції та продовжує отримувати освіту. Покликається на те, що відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому посилаючись на ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-166 СК України просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] .. Стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 18.09.2022 року по справі відкрито загальне позовне провадження. В підготовчому засіданні 28.02.2023 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Стецюк Р.А. оголошено перерву та надано можливість ознайомитися з матеріалами справи. 10.03.2023 року до суду надійшов висновок Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації від 27.02.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 21.04.2023 року до суду надійшов відзив на позов в якому представник відповідача посилається на те, що відповідач постійно цікавиться життям та розвитком дитини, приймає участь у її вихованні. Так, дійсно відповідач не має можливості матеріально утримувати свою дитину, однак це не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач не відмовляється матеріально утримувати свою дитину, однак на даний час він не має такої змоги. Відповідач не вчинював жодних насильницьких дій щодо дитини та щодо позивача. Відповідач від дитини не відмовляється. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, тому питання про застосування вирішуються лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи і характері ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків вважає, що має місце коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу з перерахованих в ч.1 ст.164 СК України, які б слугували підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити. 25.04.2023 року по справі закрито підготовче засідання. В судовому засіданні 03.07.2023 року та в подальшому в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримувала, з обставин викладених у позові та просила суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні 03.07.2023 року представник відповідача - адвокат Удовиченко Д.Г. проти задоволення позову заперечував, з обставин викладених у відзиві. Просив відмовити з задоволенні позову. 06.09.2023 року о 14 год. 30 хв. в судовому засіданні представник відповідача - адвокат Удовиченко Д.Г. не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи через його зайнятість в іншому судовому засіданні. В судовому засіданні 19.10.2023 року представник відповідача заявив клопотання про участь відповідача в режимі відеоконференції із СІЗО, яке судом було задоволено. В судове засідання 24.11.2023 року представник відповідача - адвокат Удовиченко Д.Г. не з`явився, подав клопотання про відкладення через його зайнятість. В судовому засіданні 08.01.2024 року відповідач заявив клопотання про надання часу на ознайомлення з матеріалами справи, оскільки лише в грудні 2023 року він звільнився з місць позбавлення волі. За клопотанням відповідача судове засідання відкладено та 08.01.2024 року відповідач ознайомився з матеріалами справи. В судове засідання 15.01.2024 року на 16 год. 30 хв. та в судове засідання призначене на 20.02.2024 року на 10 год. 30 хв. відповідач не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся, причини неявок не повідомив, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи без участі відповідача. Представник третьої особи в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без участі представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , яка весь час проживає з мамою. Рішенням Жовтоводського міського суду від 09.07.2009 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] . Згідно Довідки про наявність заборгованості за сплати аліментів від 06.07.2022 р. № [NUMBER]/13, за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого 13.03.2019, про виконання стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 01.07.2022 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 287 439,26 грн. Відповідно до довідки від 05.08.2022 року № 01-45/50, виданої Академічним ліцеєм «ІНТЕЛЕКТ» Вишгородської міської ради, батько дитини [PERSON] контакту із закладом не підтримував, із вчителями не спілкувався, на батьківські збори, шкільні заходи не з`являвся. З матеріалів справи убачається, що батько неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Як убачається з довідки про звільнення відповідач з 12.07.2022 року по 05 січня 2024 року перебував у Київському слідчому ізоляторі. Як доводила суду представник позивача, відповідач взагалі дитиною не цікавиться, а її наявність необхідна відповідачу для звільнення з місць позбавлення волі. Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Як убачається з висновку Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації від 27.02.2023 року питання щодо надання до суду висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації 09.02.2023 року. На засіданні комісії була присутня представник [PERSON] - адвокат Михальчук О.В. Також у режимі відеоконференції, за допомогою мобільного додатку Вайбер , брали участь у спілкуванні [PERSON] та неповнолітня [PERSON] . Мати дитини у поясненнях зазначила що [PERSON] за час спільного проживання у шлюбі негативно ставився до неї та дитини. Близько дванадцяти років батько дитини проживає окремо, але мати ніколи не заперечувала щодо спілкування доньки з батьком. [PERSON] пояснила, що боїться батька та не спілкується з ним тривалий час, оскільки була свідком вчинення ним домашнього насильства щодо нової дружини та дитини. Неповнолітня дитина обізнана щодо наявності справи про позбавлення батька батьківських прав та не заперечувала проти цього. З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи позивачем доведено, що нею самостійно забезпечується всебічний розвиток дитини , її виховання та утримання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Тобто, закон зобов`язує батьків забезпечувати утримання та виховання дитини, невиконання цього саме обов`язку, а не просто права батька на умовах хочу не хочу, може набувати форми бездіяльності стосовно батьківських обов`язків. Як убачається з матеріалів справи служба у справах дітей, з урахування думки дитини, зробила висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. Вказані доводи відповідачем не спростовано. Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до доньки. В даному випадку суд вважає, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, давши оцінку у справі письмовим доказам, які в своїй сукупності вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд доходить до висновку про задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved