Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказується, що 22.02.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 305994-КС-002, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] було надано кредит у розмірі 15 000 грн., строком на 24 тижні, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,0833% в день (фіксована ставка). 03.03.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду 1 до Договору про надання кредиту № 305994-КС-002, відповідно до умов якої термін дії договору продовжено до 29.09.2022 року, строк, на який надається кредит становить 32 тижнів. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором та станом на 20.06.2023 року утворилась заборгованість за договором №305994-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 51700 грн., що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15 000 грн; суми прострочених платежів по процентах - 34450 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 2250 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2023 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту №№305994-КС-002 від 22.02.2022 року у розмірі 51400 грн. та судові витрати у розмірі 2147,20 грн. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 року заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2023 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.02.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Казанцева С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на те, що позивачем суду не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору кредиту, створювалася у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та що він підписувався електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (із можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документу. Вважає, що позивачем не надано підтвердження того, що позика була надана саме відповідачу, а не іншій особі, адже спосіб верифікації банківської картки позичальника не підтверджує особу позичальника. Сама по собі наявність договорів не свідчить про існування у відповідача заборгованості. Позивачем не надано підтвердження того, що позика надана саме позивачу, а не іншій особі. Надані позивачем документи не можуть бути розцінені як належні докази надання кредитних коштів, оскільки інформація з них є неповною та жодним чином не підтверджує факт передачі коштів. Позивачем не надано первинних документів на підтвердження факту надання кредитних коштів та наявності заборгованості, а розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи, тому в силу вимог чинного законодавства та сталої судової практики Верховного Суду не можуть бути належними та допустимими доказами отримання відповідачем коштів від позивача. Отже, позивачем не надано суду належних та достовірних доказів надання кредитних коштів. Позовні вимоги щодо стягнення комісії не можуть бути задоволені, оскільки в силу ст.228 ЦК України та практики Верховного Суду положення договору про сплату позичальником на користь банку комісій є нікчемними, тому не можуть бути задоволені судом. Крім того, відповідач вважає, що нарахування процентів за кредитом у розмірі, який фактично перевищує заборгованість за тілом кредиту більше, ніж у 2 рази може свідчити про несправедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту. 19.02.2024 року представник позивача подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що відповідач добре обізнаний про усі умови кредитного договору №305994-КС-002 від 22.02.2022 року, оскільки це другий кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем. Раніше, 07 січня 2022 року відповідач укладав з позивачем перший кредитний договір №305994-КС-001 з аналогічними умовами, що підтверджує не тільки його обізнаність з умовами кредитування, але й вільне волевиявлення на укладення договору від 22.02.2022 року, оскільки заборгованість за першим кредитним договором погашена повністю. Кредитний договір укладений у відповідності до Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». У судове засіданні представник позивача не з`явився, у додаткових поясненнях просить розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги (а.с.170-175). У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляду справи без участі відповідача та його представника (а.с.164) Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.02.2022 року [PERSON] уклав з ТОВ "Бізнес Позика" договір № 305994-КС-002 про надання кредиту, за умовами якого ТОВ "Бізнес Позика" надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів (а.с.18-21). Відповідно до умов кредитного договору, строк кредиту - 24 тижнів, процентна ставка - в день 1,08330000 фіксована, комісія за надання кредиту - 2250 грн., термін дії договору - до 09 серпня 2022 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту - 37560 грн., орієнтована реальна річна процентна ставка - 7390,68 % (п.2 договору). Відповідно до п.3 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. 03 березня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду 1 до Договору про надання кредиту № 305994-КС-002 від 22.02.2022, відповідно до якої сторони домовились внести наступні зміни до договору: - пункт 2.3 викладено в новій редакції, а саме: «строк, на який надається кредит - 32 тижнів»; - пункт 2.7 договору викладено у новій редакції, а саме: «термін дії договору до 29.09.2022 року». Також судом встановлено, що договір про надання кредиту № 305994-КС-002 та Додаткову угоду 1 до Договору про надання кредиту № 305994-КС-відповідач підписав електронним цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором G-9194 та G-0779, чим підтвердив факт ознайомлення з умовами отримання кредитних коштів та їх прийняття. При цьому, приймаючи умови договорів, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися, які розміщені в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та опубліковані на їх офіційних сайтах. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача за договором про надання кредиту №305994-КС-002 від 22.02.2022 року станом на 22.06.2023 року становить 51700 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за кредитом, 34450 грн. - заборгованість за відсотками, 2250 грн. - заборгованість по комісії (а.с.35-38). Відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, укладення договору в електронній формі між сторонами підтверджується Візуальною формою послідовності дій Клієнта - [PERSON] (а.с.9-11), а також ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами отримання кредиту, встановленими договором, підписаним сторонами, а отже у відповідності до приписів статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", укладений між позивачем та відповідачем електронний договір № 305994-КС-002 від 22.02.2022 року та додаткова угода №1 вважаються такими, що укладені у письмовій формі. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразові ідентифікатори G-5677 та G-0779 направлялися відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався ним при реєстрації на сайті ТОВ «Бізнес Позика». Кредитний договір був підписаний відповідачем 02 лютого 2022 року о 09:32:10 шляхом введення одноразового ідентифікатора G-5677 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com (а.с. 10). Додаткова угода №1 до кредитного договору №305994-КС-002 від 22.02.2022 року підписаний відповідачем 03.03.2022 року о 08:25:40 шляхом введення одноразового ідентифікатора G-0779 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com (а.с. 11 зворот). Таким чином, доводи відповідача про те, що він не підписував кредитний договір є безпідставними, оскільки законом передбачено можливість підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. Законом не визначено обов`язковість підписання електронного правочину електронним цифровим підписом. ТОВ "Бізнес Позика" своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором № 305994-КС-002 від 22 лютого 2022 року про надання кредиту, перерахувавши 22.02.2022 року відповідачу на картковий рахунок № [NUMBER] , зазначений в анкеті клієнта, грошові кошти у розмірі 15 000 грн., що підтверджується платіжним документом №495570584, сформований у системі «ТАС Pay» (а.с.26-27). Вказані грошові кошти перераховані позивачем на рахунок відповідача через АТ «Таскомбанк», що надає посередницькі послуги ТОВ «Бізнес Позика» на підставі договору №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11.11.2020 року (а.с183-187). Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 22.06.2023 року у розмірі 51700 грн., з яких: -15000 грн. - заборгованість отриманим та неповернутим кредитом, -34450 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом; -2250 грн. - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту. Перевіривши розрахунки позивача в частині основної суми заборгованості, нарахованих процентів та комісії, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (кредитом), процентів за користування грошовими коштами, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки розмір отриманого та не повернутого вчасно кредиту підтверджено матеріалами справи, а розмір відсотків за користування кредитними коштами та комісії за надання кредиту, передбачені укладеним між сторонами Договором. Доводи відповідача щодо нікчемності кредитного договору в частині нарахування комісії суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І якого частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування». Згідно з останнім текст статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію такого закону до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Дана редакція закону діє й наразі. Предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що виникли на підставі договору, укладеного сторонами 22 лютого 2022 року. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у Постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 така форма витрат, як плата за обслуговування кредитної заборгованості, в яку входить не тільки плата за інформування про стан кредитної заборгованості, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2250 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, відповідає вимогам діючого законодавства. Доводи представника відповідача щодо завищення відсотків за користування кредитом, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування та у розмірі, визначеному кредитним договором. Відповідач не спростував розрахунок заборгованості, доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором суду не надав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 51700 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість за кредитом, 34450 грн. - заборгованість за відсотками, 2250 грн. - заборгованість за комісією. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved