Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

07.11.2023 року ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» звернулося до суду з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.01.2018 року між АТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0.010.4.0118.ФО_К, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у сумі 12\~000,00 грн., терміном користування до 22.01.2021 року, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом, та інші платежі в порядку, в строки та на умовах передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує: проценти за користування кредитом щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за надання кредиту одноразово в розмірі 0,0% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. 31.03.2021 року за результатами проведення електронного аукціону між АТ «ЮНЕКС БАНК» і ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 31/03-2021, згідно з яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 0.010.4.011 ФО_К від 22.01.2018 року. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.03.2021 року згідно з реєстром прав вимоги, її заборгованість перед новим кредитором складає 29\~384 грн. 15 коп., з них: заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання позовної заяви) 9\~417 грн. 12 коп.; прострочені проценти за кредитом 2\~919 грн. 90 коп.; прострочена комісія за обслуговування кредиту 11\~481 грн. 60 коп.; штрафи, пені 5\~565 грн. 53 коп. З червня 2021 року по травень 2023 року [PERSON] частково погасила суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 14\~874 грн. 48 коп. Тобто станом на день звернення до суду розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 14\~509 грн. 67 коп., яку позивач і просить стягнути. Також, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 10.11.2023 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.01.2024 року до суду надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову полягають у наступному. Підписана відповідачем анкета-заява не має відношення до цієї справи, між сторонами не було досягнуто домовленості про установлення процентної ставки, неустойки, штрафів та пені. Банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредиту, фактично за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді процентів за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, а тому правові підстави по задоволенню позовних вимог ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» в частині стягнення сум простроченої комісії та поточної комісії відсутні. Перераховані за період з 22.01.2018 року по 07.10.2021 року позичальником [PERSON] на погашення заборгованості за договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року грошові кошти мали б бути зараховані банком не на погашення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, а на погашення суми кредиту. Відтак, виходячи із змісту позовних вимог, відповідач вважає, що позивачем не доводяться на підставі належних та допустимих доказів обставини, викладені в позовній заяві, а саме: порушення відповідачем умов договору № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Крім того, відповідачем надана до суду заява про застосування строку позовної давності, яка обґрунтована тим, що з вересня 2021 року банк фактично знав про своє порушене право, а з позовом до суду позивач звернувся в листопаді 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У зв`язку з цим відповідач просив застосувати позовну давність по цивільній справі та відмовити в задоволенні позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно до матеріалів позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечувала. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 22.01.2018 року між АТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0.010.4.0118.ФО_К, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у сумі 12\~000,00 грн., терміном користування до 22.01.2021 року. Відповідно до п. 1.5 вказаного договору за користування кредитом відповідач сплачує: проценти за користування кредитом щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за надання кредиту одноразово в розмірі 0,0 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до 10 (включно) числа кожного календарного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору, в сумі 757 грн. 80 коп. Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору № 0.010.4.0118.ФО_К позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно п. 2.3, 2.4 цього Договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені цим Договором строки. Додатком № 1 до кредитного договору № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року визначено Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором, відповідно до якого кредит надавався строком з 22.01.2018 року по 21.01.2021 року. За цей період позичальник, крім тіла кредиту 12\~000,00 грн. мав ще також сплатити, проценти за користування кредитом у сумі 2\~265 грн. 24 коп. та комісію за обслуговування кредиту у сумі 12\~916 грн. 80 коп. Всього сума платежів за кредитом протягом дії Договору мала скласти 27\~182 грн. 04 коп. Факт видачі АТ «ЮНЕКС БАНК» та отримання відповідачем коштів за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. З виписки з кредитного рахунку відповідача вбачається, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, а позичальник [PERSON] в порушення вимог кредитного договору не здійснювала щомісячні платежі на погашення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісії за його обслуговування. З цієї виписки вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, при цьому не належним чином виконувала свої кредитні зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, інших обов`язкових платежів. Внаслідок невиконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань утворилась заборгованість. 28.03.2021 року на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту № 1, до складу якого входять: Права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було АТ «ЮНЕКС БАНК». Переможцем електронного аукціону є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-03-19-000106-1 від 28.03.2021 року. 31.03.2021 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 31/03/2021, відповідно до умов якого «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «ЮНЕКС БАНК» у тому числі і до [PERSON] . Так, факт переходу права вимоги від АТ «ЮНЕКС БАНК» до ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» сторонами не оспорюється та визнається. З реєстру боржників вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС». [PERSON] не виконувала грошові зобов`язання у строки, визначені договором, внаслідок чого станом на 31.03.2021 року згідно з реєстром прав вимоги, її заборгованість перед новим кредитором складає 29\~384 грн. 15 коп., з них: заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання позовної заяви) 9\~417 грн. 12 коп.; прострочені проценти за кредитом 2\~919 грн. 90 коп.; прострочена комісія за обслуговування кредиту 11\~481 грн. 60 коп.; штрафи, пені 5\~565 грн. 53 коп. 07.10.2021 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року. У період з червня 2021 року по травень 2023 року [PERSON] частково погасила суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 874 грн. 48 коп. Отже, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року перед ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» становить 14 874 грн. 48 коп. Суд зауважує, що надана позивачем виписка по особовому рахунку позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, та не спростовано будь-яким контрозрахунком відповідача. Вказане спростовує твердження відповідача стосовно оспорювання суми боргу. Аналогічна позиція міститься у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц та постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 30.08.2023 по справі № 753/20537/18. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, між сторонами виникли зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення простроченої заборгованості за простроченими процентами за кредитом суд вказує наступне. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до умов анкети-заяви сторони погодили, що у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в договорі, позичальник сплачує банку штраф у визначеному розмірі. Розрахунок заборгованості, який відсоток застосований за який період, позивач до матеріалів позовної заяви не надав. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, установлено з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року на усій території України карантин, який неодноразово продовжувався. За таких обставин, позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) штраф за прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів починаючи з 12.03.2020 року і до 14.08.2020 року. За таких обставин, оскільки позивачем на надано суду детальний розрахунок заборгованості по відсотках, суд не має можливості встановити чи правомірно нараховані проценти по кредиту, вимога про стягнення заборгованості по процентах задоволенню не підлягає. Щодо вимоги банку про стягнення з відповідача комісії за користування кредитом суд виходить з наступного. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 року, справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 1.5 кредитного договору № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року, укладеного між банком та відповідачем, сторони обумовили, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує комісію щомісячно в розмірі 2,99 % від суми кредиту, яка включається до складу щомісячних ануїтентних платежів. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії, що нараховується одночасно з відсотками, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 року, справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 року, справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 року, справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Зазначена умова договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з викладеного, суд вважає, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, тому вимоги банку в частині стягнення з відповідача комісії задоволенню не підлягають. Щодо заяви про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне. [PERSON] відповідно до умов кредитного договору № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року з порушенням Графіку погашення самостійно здійснювала погашення обов`язкових платежів. Зазначене підтверджується інформацією, яка міститься у виписці по особовому рахунку [PERSON] за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року, що є додатком до позовної заяви. Також, [PERSON] у період з червня 2021 року по травень 2023 року самостійно погашала заборгованість за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року на рахунок ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», загальна сума 14 874 грн. 48 коп. Частиною четвертою ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.01.2021 року по справі № 494/366/19 провадження № 61-2084св20 дійшов наступного правового висновку, а саме: «Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За таких обставин, суди вірно визначились моментом перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, та вірно визначили, що перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу по кредиту.» Як зазначалося вище, [PERSON] самостійно сплатила на користь ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у період з червня 2021 року по травень 2023 року в сумі 14 874 грн. 48 коп. Часткова сплата [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року свідчить про визнання останньою наявної суми заборгованості. Відтак, строк позовної давності є перерваним, оскільки часткова сплата відповідачем суми заборгованості за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року на користь ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» свідчить про визнання такого боргу. Аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 року № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 року № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 року № 381/1647/21; від 01.08.2022 року № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 року № 128/2269/20; від 01.06.2022 року № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 року № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 року № 219/7527/16; від 25.05.2022 року № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 року № 336/4796/18; від 09.02.2022 року № 161/5648/20; від 02.02.2022 року № 205/7751/16-ц. Оскільки [PERSON] визнала суму заборгованості шляхом здійснення оплати суми заборгованості на користь ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», відтак перебіг строку позовної давності потрібно застосовувати з дати останнього платежу, який було здійснено відповідачем у травні 2023 року. Відтак, звернення ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» 07.11.2023 року до суду із позовною заявою про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 0.010.4.0118.ФО_К від 22.01.2018 року заявлено в межах строку позовної давності, який почався з дати останнього платежу, внесеного відповідачем. Тому немає підстав для задоволення заяви відповідача про відмову у позові через пропуск строків позовної давності позивачем. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» витрати на правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн., підтверджуються матеріалами справи: ордером адвоката Кумко О.Д. серії АІ № 1487204 від 01.11.2023 року; свідоцтвом адвоката Кумко О.Д. серії КС № 9168/10 від 31.07.2020 року; договором про надання правової допомоги від 05.04.2021; актом наданих послуг від 01.11.2023 року; копією платіжної інструкції № 50 від 01.11.2023 року про оплату наданих послуг правової допомоги. Відповідно до акту наданих послуг від 01.11.2023 року визначено вартість години роботи адвоката АО «Немесіда» Кумко О.Д., що становить 1\~000,00 грн., кількість часу, витраченого на аналіз матеріалів кредитної справи та підготовку позовної заяви до суду загалом 5 год., внаслідок чого вартість наданої правової допомоги позивачеві становить 5\~000,00 грн., яка була сплачена повністю, що підтверджується копією платіжної інструкції . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 14\~509 грн. 67 коп. Судом стягнуто 9\~417 грн. 12 коп., тобто позовні вимоги задоволені на 65 %. За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 744 грн. 60 коп.

Outcome: partial