Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

15.02.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника [PERSON] звернувся позивач [PERSON] із позовом до Петриківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0.71 га (з них 0.25 га для обслуговування будинку та 0.46 га для ведення особистого підсобного господарства). Земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі рішення Іванівської сільської ради Петриківського району від 22.12.1993. Однак, державний акт на землю не видавався та нею не оформлявся. З метою отримання свідоцтва про спадщину, позивач звернувся до нотаріуса, однак своєю постановою від 25.10.2023 позивачу було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку. За наведеного вище позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223781400:07:005:0047 площею 0.4600 га з цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 15.02.2024 відкрито провадження в даній справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Того ж дня ухвалено витребувати від державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача за наявними у справі матеріалами, позов підтримав у повному обсязі; судовий збір просить залишити за позивачем. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відзиву або будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надано. Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, надані сторонами судового провадження письмові докази є достатніми для цілей вирішення даної справи, а тому призначення справи до судового розгляду суд розцінює як невиправдане зволікання формального характеру, у зв`язку з чим вважає за необхідне ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за № 225 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] Відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку загальною площею 0.71 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0.46 га. Ще за життя 27.07.2009 року [PERSON] заповіла усе належне їй майно у власність [PERSON] , про що склала заповіт посвідчений секретарем Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 72 Позивач звернувся до Петриківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 241/2009 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Матеріали спадкової справи не містять в собі відомостей про наявність інших спадкоємців за законом або заповітом майна померлої [PERSON] . Тож, рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі № 187/1075/22 позовні вимоги [PERSON] задоволено та визнано за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на зазначений вище житловий будинок. Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.10.2023 [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] , яка складається з земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Підставою відмови стало те, що заявником не подано правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку. Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку із кадастровим номером 1223781400:07:005:0047, площею 0.4600 га призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] - відсутня, про що додано копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.09.2023. На доказ своєї позиції позивач додав архівну копію рішення Виконавчого комітету колгоспної сільської ради народних депутатів Царичанського району Дніпропетровської області № 12 від 17.02.1988 «Про підготовку до реєстрації житлового фонду в с. Куліші», яким було затверджено списки володільців індивідуальних будинків в с. Куліші. Тож, у списку за № 29 зазначено [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Двір належав колгоспу. Однак, на підставі рішення Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області «Про передачу земельної ділянки в приватну власність» від 22.12.1993 земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] загальною площею 0.71 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0.46 га, було вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] . Додано архівний витяг із списком громадян с. Куліші, яким передаються земельні ділянки у власність та користування, де за № 37 зазначено [PERSON] : по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку 0.25 га та під особисте підсобне господарство 0.46 га. Із звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 05.11.2023 встановлено, що ринкова вартість земельної ділянки площею 0.46 га призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , має кадастровий номер: 1223781400:07:005:0047, становить 444 366.00 грн. Окрім того, позивачем надано копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) що належала [PERSON] (померла) для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: 1223781400:07:005:0047, де замовником виступає [PERSON] . Розглядаючи дані позовні вимоги суд виходив із наступного. Поняття спадкування визначено у ст. 1216 Цивільного Кодексу України, як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За змістом статті 1233ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Отже, судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] дійсно була власником земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0.71 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0.46 га. Право власності на землю вона набула шляхом виділення їй такої земельної ділянки у власність Іванівською сільською радою на підставі декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92. Проте за життя жінка не встигла оформити своїх прав та отримати документ, що посвідчує її право власності на зазначену земельну ділянку, а саме не отримала Державного акту на землю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем за заповітом на спадщину, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , до складу якої увійшла земельна ділянка що розташована по [ADDRESS] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено через відсутність документів, які підтверджують право власності на зазначене майно, й позивач не може захистити свої цивільні права у позасудовому порядку, тож такий позов підлягає задоволенню. Позивач при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в повному обсязі та у своїй письмовій заяві просить суд залишити його за позивачем. Суд вважає за доцільне витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved