Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики, відповідно до боргової розписки від 21.09.2021 в розмірі 17000 доларів США, 3 % річних в розмірі 571 долар США, а всього на загальну суму 17571, 00 доларів США та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти у сумі 17000,00 доларів США. Передача грошей оформлена письмовою розпискою про отримання позики від 21.09.2021, згідно з якою відповідач отримала позику у місті Харкові на вказану суму. При цьому сторони обумовили дату повернення грошей, а саме не пізніше 31.12.2021, що зазначено в розписці. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав кошти в передбачений у розписці строк не повернула. [PERSON] помер [INFO] . Позивач є дружиною померлого та спадкоємицею за законом, що підтверджується Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 71266449 від 25.01.2023. Позивач є єдиним спадкоємцем яка прийняла спадщину щодо всього майна померлого [PERSON] . Зазначила, що їй відомо, що за життя [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути суму позики за борговою розпискою, проте за його життя, а також на момент пред`явлення позову відповідач так і не повернула зазначені кошти. У зв`язку із вказаним, вважає, що зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку з урахуванням 3 % річних за період з 01.01.2022 до 13.02.2023 від простроченої суми становить 571 доларів США. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Від відповідача та її представників відзив на позовну заяву до суду не надходив. Представник позивача адвокат Очеретько Р.М. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Представники відповідача адвокати Старостіна К.О. та Орел В.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Зазначили, що розписка не є тотожнім поняттям договору позики, а є самосійним окремим документом, який може лише підтвердити факт передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Проте позивачем не надано суду договору позики у письмовій формі. Відповідач умови договору позики не погоджувала, оскільки сам договір позики не укладався, волю на вчинення правочину не виявляла, розписку не складала. Позивачем не надано доказів виконання умов договору позики обома сторонами (зокрема, як передання грошових коштів в борг, так і часткового погашення заборгованості). Крім того, зазначили, що позивач звернулась до суду 13.02.2023, тобто до спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що прямо вказує на відсутність предмета спору, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до оригіналу розписки від 21.09.2021, [PERSON] отримала у борг грошові кошти у розмірі 17000, 00 доларів США від [PERSON] . Зазначену суму зобов`язалась повернути [PERSON] до 31.12.2021 у повному обсязі. Зазначено, що розписка написана особисто [PERSON] та скріплена її особистим підписом. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [INFO] [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис за № 770. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району, місто Харків, про що складено запис за № 1189. Як вбачається з копії спадкової справи № 13/2023 (номер у Спадковому реєстрі № 70184623), заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , 25.01.2023 [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиної О.Ю. з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . Матеріали спадкової справи також містять заяву [PERSON] , який є сином померлого, про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] на користь матері [PERSON] . Інших заяв про прийняття спадщини після померлого [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. З листа Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу від 06.09.2023 вбачається, що спадкоємцем, що прийняв спадщину щодо усього майна померлого [INFO] , громадянина [PERSON] , є його дружина [PERSON] . Заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини не надходило. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з копії розписки, наявної у матеріалах справи, відповідач [PERSON] ствердила факт отримання нею від [PERSON] в борг 17000 доларів США та зобов`язалась повернути до 31.12.2021 17000,00 доларів США. Розписка написана відповідачем власноручно та скріплена її підписом. У судовому засіданні факт складання розписки відповідачем її представниками заперечувався, проте доказів на підтвердження цього факту суду не надано. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК укладений між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці. Отже, фактично між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, оскільки розписка незалежно від її назви містить усі істотні умови, притаманні для договору позики. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс-15). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з позовної заяви, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання перед [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як стверджується матеріалами справи, спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3 % річних від простроченої суми та оплату цих сум. Також, відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2\~ст. 509 ЦК). Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК). Ці підстави зазначені в статтях\~599,\~600,\~601,\~604\~609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК. Виходячи з аналізу норм статей\~11,\~12,\~15,\~16 ЦК,\~ст. 4 ЦПК\~слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, має існувати на день прийняття судового рішення. Відповідно до розрахунку, поданого разом з позовною заявою, відповідач повинна сплатити проценти з урахуванням встановленого індексу інфляції, а саме прострочення боржника становить 409 днів , тобто за період з 01.01.2022 до 13.02.2023 у розмірі 571 доларів США. Суд не приймає доводи представників відповідача, оскільки вони є недоведеними та необґрунтованими. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем складається з 17571 доларів США, а тому саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6961,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved