Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Прокурор - Керівник Каховської окружної прокуратури Херсонської області Камінський Павло Анатолійович в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про конфіскацію земельної ділянки. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 20.03.2018 Верхньорогачицькою державною нотаріальною конторою прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] , який є громадянином російської федерації, з кадастровим номером 6521583300:02:001:0246 площею 1,23 га (територія Первомаївської сільської ради Верхньорогачицького району), на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія та номер IV-ХС №019283, виданого 25.06.2003 Верхньорогачицькою районною державною адміністрацією Херсонської області, номер відомостей про речове право 25319216. Каховською окружною прокуратурою Херсонської області за результатами вивчення питання законності використання [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території Каховського району Херсонської області виявлені порушення вимог земельного законодавства: ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України. Дана позовна заява вжита на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземцем, упродовж року після набуття та реєстрації права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 20.03.2018 до цього часу) не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, окружною прокуратурою на адресу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» за №52- 312-23 від 15.09.2023 надіслано запит про надання інформації щодо проведення перевірок за вказаним фактом та з питань вжитих заходів до конфіскації (припинення права) зазначеної земельної ділянки шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою або про повідомлення про причини невжиття цих заходів, яку в листі за № 10-21-0.6-2088/2-23 від 19.09.2023 повідомлено, що Головне управління не має правових підстав для проведення планових та позапланових заходів держаного нагляду (контролю) у формі перевірок в умовах военного часу, у зв`язку з чим підготовка позовної заяви до суду про конфіскацію земельної ділянки не здійснювалася. Зазначені причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування допущенні порушення. Недотримання відповідачем вимог законодавства України безумовно порушує також публічні інтереси держави, як інституту, який покликаний регулювати відносини у певній сфері, а саме [PERSON] порушив визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, та як іноземець не відчужив її упродовж року після набуття права власності. На даний час він без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України, отримуючи при цьому дохід на території України. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач просив припинити [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6521583300:02:001:0246 площею 1,23 га та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Прокурор Каховської окружної прокуратури Херсонської області Зелінка Л.О., представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.М. в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотань, відзиву не надав, причину неявки до суду не повідомив. На підставі ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 347370640 від 20.09.2023, власником земельної ділянки, призначення якої: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6521583300:02:001:0246, площею 1,23 га, зазначено [PERSON] , національний паспорт іноземця серії та номер [NUMBER] , виданий 06.08.2015, видавник: 530-022, країна громадянства: російська федерація. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №228 від 22.03.2018 в смт. Верхній Рогачик Херсонської області, посвідченого державним нотаріусом Верхньорогачицької державної нотаріальної контори Кучеренко Л.Є., спадкоємцем зазначеного в заповіті, посвідченого нотаріусом Чудовського району Новгородської області Російської Федерації гр. [PERSON] 07.08.2012 року за реєстром № 4/2963 майна гр. [PERSON] , 1934 року пародження, що померла [INFO] , є громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] , місце проживания зареєстровано у [ADDRESS] російської федерації. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки розміром 1,2300 га, розташованої на території Первомаївської сільської Ради Верхньорогачицького району Херсонської області, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-XC№019283 виданого Верхньорогачицькою районною державною адміністрацією Херсонської області та зареєстрованого у Книзі 25.06.2003 термін виконання №273, кадастровий № 6521583300:02:001:0246, цільове призначення: 01.01. Вид використання: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Таким чином, [PERSON] , будучи іноземним громадянином, 20.03.2018 набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно їх не відчужив (кінцевий строк сплив 20.03.2019). Так, відповідно до ст.1 ЗК України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст. 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на земельну ділянку відповідач набув з 18 липня 2013 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно, однак, в подальшому й по даний час земельні ділянки ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно пункту "е" ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України, у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, Щокін проти України від 14.10.2010, Сєрков проти України від 07.07.2011, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23.11.2000, Булвес АД проти Болгарії від 22.01.2009, Трегубенко проти України від 02.11.2004, East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому, власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, враховуючи вищевказане та те, що відповідач, будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати (судові збори за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову), що разом становить 4026,00 грн (чотири тисячі двадцять шість гривень 00 копійок) . На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved