Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

02.11.2023р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі - відповідач), зареєстрованого між сторонами Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.01.2023р., актовий запис № 38. Позов обґрунтований тим, що шлюбні відносини між сторонами припинено з липня 2023 року, у подружжя різні погляди на життя, на спільне ведення господарства, сумісне проведення часу, сторони втратили почуття любові та взаємоповаги, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, і суперечить інтересам позивачки. Позивачка в судові засідання 28.12.2023р., 11.03.2024р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду. Водночас 28.12.2023р. звернулася на адресу суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримує та просить не надавати терміну для примирення, а сплачений судовий збір при подачі позову до суду залишити за нею. Відповідач в судові засідання 28.12.2023р., 11.03.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Відповідач про причини неявки не повідомив, а також не подав до суду відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. Судове засідання призначене на 10 год. 00 хв. 22.01.2024р. не відбулося з огляду на тимчасову втрату працездатності головуючим суддею через травму з 02.01.2024р. по 16.02.2024р. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників сторін за наявними у справі доказами. Дослідив матеріали справи та перевірив законність визнання відповідачем позову, судом встановлено таке. Так, як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2023р. Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Узбекистан, та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 19.10.2023р. Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 38. За результатами реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] - не змінювалося, та залишилося [PERSON] . Сторони неповнолітніх дітей не мають та фактично припинили шлюбні відносини з липня 2023 року. Майновий спір - відсутній. Згідно з паспортом Громадянина України серії та номеру [NUMBER] виданим на ім`я [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України Про міжнародне приватне право № 2709-ІУ від 23.06.2005р., форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України. Статтею 63 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України Про міжнародне приватне право правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007р. № 11 (п. 5), Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України. Встановивши право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Питання правовідносин між Україною і Республікою Узбекистан у цивільних справах врегульовані Договором між Україною і Республікою Узбекистан про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах, який ратифіковано Законом № 238-ХІУ від 05.11.1998р. Статтею 1 цього договору визначено, що громадяни кожної з Договірних Сторін користуються на території другої Договірної Сторони стосовно своїх особистих та майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін мають право вільно і без перешкод звертатися до судів, прокуратури та інших установ другої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та сімейні справи (які надалі іменуються установи юстиції), можуть виступати в них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Особисті та майнові правовідносини подружжя визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, і при цьому обидва мають одне й те саме громадянство, їх особисті та майнові правовідносини визначаються за законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, і один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, то їх особисті та майнові правовідносини визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мали своє останнє спільне місце проживання. Якщо особи, що вказані у пункті 3 цієї статті, не мали спільного місця проживання на територіях Договірних Сторін, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа юстиції якої розглядає справу. У справах про особисті і майнові правовідносини подружжя компетентними є установи юстиції Договірної Сторони, законодавство якої підлягає застосуванню відповідно до пунктів 1-3, 5 цієї статті. У справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подання заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа юстиції якої розглядає справу про розірвання шлюбу (ст.ст. 27, 28 Договору). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред`явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи думку позивачки, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп. слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved