Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

у листопаді 2023 року акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Країна», позивач) звернулося суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 5268,30 грн та судових витрат у розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №RZ/201558520, предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ «NISSAN», д.н. [NUMBER] . 21.08.2021 року відбулась ДТП за участі автомобіля «NISSAN», д.н. [NUMBER] , та ТЗ «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , яким керувала відповідач [PERSON] , внаслідок чого транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2021 у справі № 752/21779/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Виконуючи свої зобов`язання за договором страхування АТ «Страхова компанія «Країна» на підставі заяви страхувальника склала страхові акти і здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 16350 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТзДВ «Експрес страхування» було відшкодовано шкоду у розмірі 11 081,70 грн. Позивач вважає, що відповідач у порядку статті 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди - 16350 грн і виплаченим страховим відшкодуванням - 11081,70 грн, що складає 5268,30 грн. 6 листопада 2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 36). У судове засідання сторони не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву чи інших письмових пояснень суду не надала. Причини неявки не повідомила. Третя особа ТзДВ «Експрес страхування» пояснень щодо позову не подало, причин неявки не повідомило. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Судом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «Країна» та та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №RZ/201558520, предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ «NISSAN», д.н. [NUMBER] та додатковим обладнанням до нього (а.с. 8). 21.08.2021 року о 14 год. 30 хв., водій [PERSON] в м. Одеса по вул. Кладбіщинська, керуючи автомобілем «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на перехрестя з вул. Бадаєва, не надала дорогу, перевагу в русі автомобілю «NISSAN», д.н. [NUMBER] , який рухався з правового боку, що призвело до зіткнення з даним автомобілем внаслідок чого відбулося пошкодження обох транспортних засобів. Тобто вчинила дії, якими порушила вимоги п.п. 16.12 Правил дорожнього руху. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року у справі № 752/21779/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї стягнення у виді штрафу (а.с. 13). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota» д.н.з. [NUMBER] була застрахована ТзДВ «Експрес страхування» згідно полісу АР/004756371; франшиза - 0 грн, ліміт за шкоду майну 130 000 грн. Згідно із ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «NISSAN», д.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] (а.с. 16). Потерпіла сторона від вищезазначеної ДТП - [PERSON] , звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку від 25.08.2021 року і відшкодування страхового відшкодування від 05.11.2021 (а.с. 14,15). За приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем, було проведено огляд транспортного засобу, про що складено протокол огляду транспортного засобу від 31.08.2021 року (а.с. 17). Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018 року. ПрАТ «Страхова компанія «Країна» згідно з Договором страхування на підставі вказаної заяви [PERSON] і страхового акту № 34/65563/2.1.5.1 від 23.11.2021, виходячи з рахунку-фактури № ВИ-0606-21 від 06.09.2021 року та розрахунку страхового відшкодування, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 16350 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 284502 від 23.11.2021 року (а.с. 22,23,24). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. ТзДВ «Експрес страхування» перерахувало на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Країна» виплату страхового відшкодування в розмірі 11081,70 грн (а.с. 27). Різниця між виплаченою позивачем особі, якій завдано шкоду, сумою 16 350 грн та сумою, перерахованою ТзДВ «Експрес страхування» - 11081,70 грн, становить 5268,30 грн. Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Матеріалами справи підтверджується завдання шкоди відповідачем та компенсація завданої шкоди позивачем постраждалій особі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17). З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має нести цивільно-правову відповідальність перед позивачем у розмірі вказаному в позові. Зважаючи на те, що обґрунтованість позовних вимог доводиться наявними у справі доказами, а також, враховуючи, що позивачу не відшкодоване в повній мірі виплачене страхове відшкодування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, до стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Країна» підлягає сума грошових коштів у загальному розмірі 5268,30 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 2684 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved