Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

29 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якій просить суд ухвалити рішення, котрим стягнути з відповідача на користь позивача - ФОП [PERSON] (р/р [NUMBER] в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 16231,63 грн. (шістнадцять тисяч двісті тридцять одну гривню 63 копійки); витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок); покласти на відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) (а. с. 1-3). Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. Згідно викладеного у позовній заяві, 03.01.2020 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі - Страхувальник) укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4966877. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам 17.02.2020 о 13 год. 50 хв. в м. Львові по вул. Хвильового, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Fiat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу марки «Fiat», державний реєстраційний номер [NUMBER] завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2020 по справі № 466/1569/20 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки «Fiat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АО/4966877. Так, на підставі страхового акту № ОЦ/024/000/20/0066 від 09.07.2020, ПрАТ «УПСК» виплачено страхове відшкодування в розмірі 16 231,63 грн., що підтверджується платіжним доручення № 11517 від 09.07.2020. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 16 231,63 грн. Водночас, з постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2020 по справі №466/1584/20 встановлено, що відповідач керував автомобілем марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законом порядку відмовився в присутності двох свідків. З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АО/4966877. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 09 липня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №11517 від 09.07.2020 року. Позивач зазначив, що з метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій з його сторони проведено не було щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 03.03.2023 між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АО/4966877 від 03.01.2020. Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини Тому позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/4966877. Обґрунтування заперечень відповідача. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а. с. 52). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 56). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року постановлено проводити заочний розгляд справи (а. с. 69). Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Самойленко П. М. не з`явилися, 06.02.2024 через систему «Електронний суд» на адресу суду позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне. 03.01.2020 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі - Страхувальник) укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО4966877. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам (а. с. 21). Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2020 по справі № 466/1569/20 встановлено, що 17.02.2020 о 13 год. 50 хв. в м. Львові по вул. Хвильового, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Fiat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу марки «Fiat», державний реєстраційний номер [NUMBER] завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 26-27). Крім того, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2020 у справі № 466/1584/20 встановлено, що відповідач [PERSON] керував автомобілем марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законом порядку відмовився в присутності двох свідків. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 28-29). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, власник пошкодженого автомобіля марки «Fiat», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АО/4966877 (а. с. 30). На підставі страхового акту № ОЦ/024/000/20/0066 від 09.07.2020, ПрАТ «УПСК» перерахувало страхове відшкодування в розмірі 16 231,63 грн., що підтверджується платіжним доручення № 11517 від 09.07.2020 (а. с. 38, 39). З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АО/4966877. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 09 липня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №11517 від 09.07.2020 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій з його сторони проведено не було щодо погашення заборгованості в добровільному порядку (а. с. 40-41). 03.03.2023 між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір цесії № 03/03/2023 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АО/4966877 від 03.01.2020 (а. с. 10-15, 16-20). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Судом встановлено, що згідно зі страхового акту № ОЦ/024/000/20/0066 від 09.07.2020, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Fiat», державний реєстраційний номер [NUMBER] », з урахуванням фізичного зносу деталей без ПДВ склала 18831,63 грн. На підставі договору страхування, з врахуванням безумовної франшизи (2600,00 грн.) підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 18831,63 - 2600,00 = 16231,63 грн. (а. с. 38). У відповідності до ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Нормою ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків в порядку зворотної вимоги (регресу) підлягаю задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно вимог ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. До матеріалів позовної заяви позивачем [PERSON] долучено договір про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, додаткову угоду № 14 від 13.11.2023 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/225 від 01.11.2022, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.11.2023 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 та платіжну інструкцію № Р24А1942629412D6260, згідно яких на оплату послуг за надання правової допомоги адвокату Самойленку П. М. позивачем сплачено 3000,00 грн. (а. с. 42-47). Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved