Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] ( [PERSON] прізвище після розлучення) про поділ нерухомого майна, набутого під час їх шлюбу, у виді земельної ділянки, кадастровий номер 482381300:06:000:0019, площею 0,25 га, розташованої в межах Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, виділивши йому у власність її частину. \~ \~ \~ \~Свої вимоги\~обґрунтував тим, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 2017 року по 16 червня 2020 року, який був розірваний рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва. За час шлюбу за їх спільні кошти була придбана зазначена земельна ділянка, оформлений на відповідачку. \~ \~ \~ \~Вказуючи, що дане майно є їх спільною сумісною власністю, тому згідно положень ст.ст., 60, 61, 63, 68-71 СК України, воно підлягає поділу між ними в рівних частках, в зв`язку з чим він має право на 1/2 його частину. \~ \~ \~ \~21 липня 2023 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій вказав, що ним було замовлено експертне дослідження експерту [PERSON] , яка склала висновок з визначенням можливості поділу в натурі цієї земельної ділянки. В зв`язку з чим просив здійснити поділ земельної ділянки, виділивши йому у приватну власність частину ділянки, що складає 0,125 га відповідно до схематичного обмеження ділянки точками «Б-Д-Е-В-Б», визначеного експертом в додатку № 1 до висновку про поділ ділянки. \~ \~ \~ \~13 вересня 2023 року відповідачка подала зустрічну позовну заяву, в якій також просила визнати за нею право власності на частину тієї ж ділянки в порядку її поділу, як майна, набутого під час шлюбу, з виділенням 0, 125 га ділянки за висновком експерта, представленого позивачем. Крім того також просила стягнути з відповідача витрати по утриманню ділянки в сумі 6732 грн 80 коп за весь період її перебування у власності, що складає 50% від понесених витрат у виді сплаченого нею земельного податку. \~ \~ \~ \~Ухвалою суд від 14 вересня 2023 року зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. \~ \~ \~ \~Відповідач за зустрічний позовом подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення з нього половини понесених позивачкою витрат, через їх безпідставність. \~ \~ \~ \~02 листопада 2023 року позивачка за зустрічним позовом подала заяву про уточнення своїх вимог, в яких просила здійснити фактичний поділ спірної земельної ділянки з формуванням двох окремих ділянок площею 0,125 га за нею та відповідачем за зустрічним позовом, з виділенням їй ділянки, обмеженої схематично точками «А-Д-Е-Г-А» відповідно до проведеного експертом [PERSON] , висновку. Також просила стягнути 50% відсотків витрат з утримання ділянки у виді сплаченого нею податку на землю в сумі 5118 грн 28 коп за період з червня 2019 року по 2023 рік з часу фактичного припинення шлюбних відносин між ними. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представниця позивача його позов підтримала та просила задовольнити, а зустрічний позов, в частині стягнення витрат по утриманню ділянки просила відмовити, так як вони безпідставні. \~ \~ \~ \~Відповідачка за первісним позовом, вона ж позивачка за зустрічним позовом до судового засідання не з`явилася, проте надала заяву з бажанням вирішити справу без її участі, задовольнивши її вимоги. \~ \~ \~ \~Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи за відсутності позивачки за зустрічним позовом, заслухавши пояснення та доводи представниці позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~04 січня 2017 року Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що вчинено актовий запис №1. \~ \~ \~ \~16 червня 2020 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва їх шлюб розірвано. \~ \~ \~ \~Після розірвання шлюбу колишня дружина [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] . \~ \~ \~ \~При цьому, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 березня 2018 року [PERSON] ( [PERSON] ) купила земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 482381300:06:000:0019, площею 0,25 га, кадастровий номер 482381300:06:000:0019, категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання розміщення автозаправної станції, цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, експлікація земельних угідь землі, зайняті поточним будівництвом та відведенням під будівництво (будівництво на яких не розпочато), розташовану в межах Воскресенської селищної ради Миколаївського району (на час купівлі територія Калинівської сільської ради Вітовського району) Миколаївської області,. \~ \~ \~ \~За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Норми статей 57 та 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. При цьому відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто. Тобто, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст.\~68\~СК України розірвання\~шлюбу не\~припиняє права\~спільної сумісної\~власності на\~майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу. Згідно зі\~ст.\~69\~СК України дружина\~і чоловік\~мають право\~на поділ\~майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу.\~Дружина і\~чоловік мають\~право розділити\~майно за\~взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. За загальним правилом, визначеним ч. 1 та ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналогічні положення щодо статусу спільного сумісного майна, порядку його набуття та поділу викладені в ст.ст. 355, 368-370, 372 ЦК України. Виходячи з того, що вказана земельна ділянка була набута позивачкою за зустрічним позовом під час її шлюбу з позивачем за первісним позовом, то вона є спільною сумісною власністю. Відповідно до положень ст. 364 та ст. 370 ЦК України співвласник має право на виділення його частки зі спільного майна. Позивачем за первісним позовом було надано висновок № 231/23 від 26 червня 2023 року, складеного судовим експертом [PERSON] , відповідно до якого реально спірну земельну ділянку можливо поділити порівно між сторонами наступним чином: cторона I (див. жовтий колір у додатку №1) пропонується виділити частину земельної ділянки пл. 0,1250га, що складає частину з земельної ділянки загальною площею 0,2500га, вхід та в`їзд на ділянку можливо здійснювати з землі загального користування (автошлях), точки А-Б; сторона II (див. зелений колір у додатку №1) пропонується виділити частину земельної ділянки пл. 0,1250га, що складає частину з земельної ділянки загальною площею 0,2500га, вхід та в`їзд на ділянку можливо здійснювати з землі загального користування (автошлях), точки А-Б; ділянка, яку пропонується виділити стороні I, обмежена точками «А-Д-Е-Г-А», описуються та проходять наступним чином (в графічному додатку №1 відображено жовтим кольором): -від точки «А» вздовж фасадної межі по прямій ліній довжиною 20,39м до перетину в точці «Д»; -з точки «Д» поворот праворуч і по прямій лінії вздовж ділянки довжиною 55,64м до перетину в точці «Е»; -далі з точки «Е» поворот праворуч і по прямій лінії довжиною 24,10м до перетину в точці «Г»; -з точки «Г» поворот праворуч і по прямій довжиною 56,59м вздовж межі земельної ділянки по перетину в точці «А»; ділянка, яку пропонується виділити стороні II, обмежена точками «Б-Д-Е-В-Б», описуються та проходять наступним чином (в графічному додатку №1 відображено зеленим кольором): -від точки «Б» вздовж фасадної межі по прямій лінії довжиною 20,39м до перетину в точці «Д»; -з точки «Д» поворот ліворуч і по прямій лінії вздовж ділянки довжиною 55,64м до перетину в точці «Е»; -далі з точки «Е» поворот ліворуч і по прямій лінії довжиною 25,23м до перетину в точці «В»; -з точки «В» поворот ліворуч і вздовж межі земельної ділянки з довжинами 10,82м+44,38м до перетину в точці «Б». \~ \~ \~ \~Кожна зі сторін вибрала свій варіант поділу: позивач за первісним позовом варіант поділу за точками «Б-Д-Е-В-Б», тобто ІІ варіант; позивачка за зустрічним позовом варіант за точками «А-Д-Е-Г-А», тобто І варіант поділу. \~ \~ \~ \~Тобто кожен з них вибрав одну з частин ділянки при її рівному поділі, тому суд, з врахуванням визнання [PERSON] вимог за первісним позовом, вважає можливим вимоги в частині реального поділу земельної ділянки задовольнити. \~ \~ \~ \~Що ж до вимог за зустрічним позовом щодо стягнення половини витрат по її утриманню, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. За змістом частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Таким чином, позивач та відповідач за зустрічним позовом в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язані утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі №712/10644/16 (провадження № 61-21983св18) Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Зазначений правовий висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019року справа №521/3743/17-ц. Відповідно до п. 269.1.1.1. ст. 269 Податкового кодексу, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Позивачка за зустрічним позовом належними доказами підтвердила факт понесеного нею тягара утримання спільного майна у виді сплаченого податку на землю з часу фактичного розірвання шлюбних та сімейних відносин з червня 2019 року. Так, за цей період нею сплачено 10236 грн 56 коп, а 50% від цієї суми складає 5118 грн 28 коп. Виходячи зі зазначених вимог закону та в межах заявлених вимог суд вважає, що зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] має на стягнення з іншого співвласника витрат з утримання спільного майна. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 та п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України суд вважає необхідним призначити окреме судове засідання щодо розподілу судових витрат. За викладеного,

Outcome: approved