Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 21\~614 грн. завданої матеріальної шкоди та 50\~000 грн. завданої моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2020 року він, спускаючись скутером від церкви Юра по вул.Листопадового Чину, приблизно біля брами радіотехнічного центру №28, йому дорогу перегородило троє чоловіків, які йшли по тротуару та велосипедній доріжці. Коли невідомі особи зрівнялися з [PERSON] , ті почали кричати, нецензурно висловлювались та завдавали [PERSON] ударів руками та ногами. Відділом дізнання Львівського районного управління №1 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування. Вважає, що довести винуватість осіб у його побитті можна було б провівши необхідні слідчі дії, але починаючи від 26.06.2020 року, крім його допиту та допиту осіб, які його побили, в межах кримінального провадження не вчинено жодної іншої дії, що, на його думку, свідчить про свідоме укриття злочину. Зазначає, що бездіяльність органів дізнання призвела до втрати очевидних та наявних доказів у даному кримінальному провадженні, сприяла уникненню винуватців від кримінальної відповідальності та порушила права потерпілого [PERSON] на відновлення його порушених прав. Ситуація з бездіяльності правоохоронних органів потягнула значні матеріальні витрати [PERSON] , призвела до значних моральних страждань потерпілого, оскільки винуватці події уникнули відповідальності, не відшкодували шкоду завдану побиттям та насміхаються з потерпілого. За спливом часу втрачено докази обвинувачення, зокрема, частина свідків, які були очевидцями події виїхала за кордон, інша частина осіб звільнилась за цей час з роботи, а дізнавач не може даних осіб відшукати та допитати. Тих свідків, яких почали допитувати у 2023 році не можуть пригадати подій, а слідча не проводить очних ставок, хоча за таких умов очна ставка могла б сприяти в пригадуванні свідком події. Просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.01.2024\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 18.01.2024 року до суду надійшов відзив Львівської обласної прокуратури, у якому представник відповідача не погодився з позовними вимогами позивача та просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив,\~що відділом\~дізнання Львівського\~РУП №1\~ГУ НП\~у Львівській\~області здійснюється\~досудове розслідування\~кримінального провадження\~№12020140050001824\~від 26.06.2020\~за ознаками\~вчинення кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.125\~КК України,\~розпочатого за\~заявою [PERSON] .\~В ході\~досудового розслідування\~в процесуальному\~статусі потерпілого\~допитано [PERSON] ,\~31.07.2022\~року призначено\~судово-медичну\~експертизу,\~допитано в\~процесуальному статусі\~свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~за участю\~судового експерта\~проведено слідчий\~експеримент з\~потерпілим,\~за результатами\~якого проведено\~додаткову судово-медичну\~експертизу,\~з метою\~встановлення свідків\~та очевидців\~події з\~числа працівників\~патрульної поліції\~та лікарів\~бригади ШМД,\~які надавали\~допомогу потерпілому\~ [PERSON] \~та перебували\~на місці\~події,\~до УПП\~у Львівській\~області та\~ЛОЦ «ЛШМД\~та МК»\~скеровано запит\~з метою\~отримання анкетних\~даних осіб,\~додатково допитано\~потерпілого [PERSON] ,\~з метою\~встановлення особи,\~що здійснювала\~заходи з\~охорони прилеглої\~території Львівської\~дирекції залізничних\~перевезень,\~що по\~вулиці Листопадового\~чину,22\~ вул.Гоголя,1,\~виконавчому органу\~скеровано запит,\~допитано в\~процесуальному статусі\~свідка [PERSON] ,\~лікаря бригади\~ШМД,\~що прибула\~на місце\~події по\~вул.Листопадового\~чину 26.06.2020,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~інспекторів екіпаж\~яких прибув\~на місце\~події,\~з метою\~усунення розбіжностей\~між показами\~потерпілого [PERSON] \~та [PERSON] \~було проведено\~їх одночасний\~допит,\~проведено допит\~свідка [PERSON] . На час подання відзиву у вказаному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, вживаються заходи щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення. Вважає, що відсутні підстави для застосування ст.1176 ЦК України, позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної та матеріальної шкоди внаслідок дій уповноважених осіб Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури та ГУ НП у Львівській області. Крім того, вважає, що права позивача на порушення яких він покликається, були відновлені шляхом оскарження такої бездіяльності в порядку, визначеному законом та за результатами якого були прийняті відповідні ухвали слідчими суддями. 23.01.2024 року до суду надійшов відзив ГУ НП у Львівській області, у якому представник Управління зазначила, що позивачем не подано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з досудовим розслідуванням і слідством. ГУ НП у Львівській області вважає, що лише факт тривалого досудового розслідування виключає наявність підстав для стягнення моральної шкоди, а чеки про оплату послуг копіцентрів, чеки про оренду абонентської скриньки, чеки при надісланні листів не є належними і допустимими доказами ймовірної неправомірної поведінки працівників поліції. Просить у задоволенні позову відмовити. 26.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив ГУ НП у Львівській області, у якій представник позивача зазначив, що саме бездіяльністю правоохоронних органів завдано моральної шкоди позивачу. Дана шкода проявилася в тому, що 26.06.2020 року позивача було побито. Після цього, з невідомих обставин, позивача було направлено для проходження медичної експертизи зі значним зволіканням. Жодних слідчих дій від початку досудового розслідування не проводилось. Вперше пошук очевидців події почав відбуватися у 2023 році. 26.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив Львівської обласної прокуратури, у якій представник позивача посилається на зміст ухвал Личаківського районного суду м.Львова та Галицького районного суду м.Львова, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 02.02.2024 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, у якому представник відповідача зазначив, що Казначейство може бути залучено до участі у справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Крім цього, вважає позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди безпідставними, не підтвердженими належними доказами. Суд не бере до уваги відзив Державної казначейської служби України, який надійшов до суду 17.01.2024 року, оскільки такий поданий у справі за позовом іншої особи. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд відмовляє у клопотанні представника позивача про витребування матеріалів кримінального провадження №12020140050001824 від 26.06.2020 року, викладеного у відповіді на відзив, оскільки таке не відповідає вимогам п.п.3,4 ч.2 ст.84 ЦПК України. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено наступне. Виходячи із змісту ухвал Личаківського районного суду м.Львова від 25.10.2021 року, 22.06.2022 року, 28.07.2022 року, 29.08.2022 року, 07.12.2022 року, 01.02.2023 року, 05.04.2023 року, [PERSON] та його представник зверталися до суду із скаргами на бездіяльність дізнавача СВ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області щодо нерозгляду його клопотань, зобов`язання до вчинення дій, а також зі скаргою на бездіяльність прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова щодо нерозгляду клопотання [PERSON] про вжиття заходів щодо розслідування кримінального провадження та проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №12021140050001824 від 26.06.2020 року. За наслідками розгляду скарг такі було задоволено (а.с.23-27, 30-32а). Згідно копії ухвали Галицького районного суду м.Львова від 31.10.2022 року, така постановлена за наслідками розгляду клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова про закриття кримінального провадження №12020140050001824 від 26.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у задоволенні клопотання відмовлено (а.с.28-29). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Тобто, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Підставою для відшкодування шкоди згідно статей 1173, 1174 ЦК України є незаконність (протиправність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади чи його посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між незаконними (протиправними) рішеннями, діями чи бездіяльністю, та шкодою, а тому обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що така завдана саме незаконними (протиправними) рішеннями, діями чи бездіяльністю саме цього органу державної влади чи його посадовою особою. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з позовом, на обґрунтування позовних вимог вказує, що бездіяльність органів дізнання призвела до втрати очевидних та наявних доказів у даному кримінальному провадженні, сприяла уникненню винуватців від кримінальної відповідальності та порушила права потерпілого [PERSON] на відновлення його порушених прав, ситуація з бездіяльності правоохоронних органів потягнула значні матеріальні витрати [PERSON] , а також призвела до значних моральних страждань потерпілого, оскільки винуватці події уникнули відповідальності, не відшкодували шкоду завдану побиттям та насміхаються з потерпілого. Матеріальну шкоду позивач оцінює в 21\~614 грн, а моральну - 50 000 грн. Суд зазначає, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, слідчий суддя здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб, сама по собі, не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Задоволення судами процесуальних звернень (скарг) позивача у справі спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвали слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди. Такий висновок узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року, заява N 48898/99, п. 54 та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, заява N 33949/02, п. 76, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі. Таким чином, факт того, що ухвалами слідчих суддів зобов`язано уповноважених осіб розглянути клопотання [PERSON] та надати йому відповідь, відмовлено у клопотанні про закриття кримінального провадження не доводить заподіяння позивачу шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю дізнавача, прокурора та настанням моральної шкоди. Позивач вказав, що прокуратура вже декілька разів дає дізнавачу вказівки, але ці вказівки не виконуються, що вказує на те, що в даному кримінальному провадженні нічого не робиться, а докази, які можна було б здобути при проведенні слідчих дій не здобуваються, що, на думку суду, свідчить про незгоду позивача з процесуальними діями слідчого та прокурора щодо виконання ними своїх обов`язків. При цьому, суд зазначає, що в силу положень ст. 36, 40, 40-1 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження, є самостійними у своїй процесуальній діяльності. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Зазначаючи у позовній заяві, що бездіяльність слідчого потягнула значні матеріальні витрати, позивач, водночас, не вказує, що саме входить до їх складу. Суд критично ставиться до поданих позивачем копій фіскальних чеків, оскільки з таких неможливо встановити, ким та у зв`язку із чим здійснювалися такі оплати (а.с.9-22). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з наведеної норми видно, що в процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який необхідно розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок бездіяльності слідчого та прокурора, як і не довів причинного зв`язку між такою бездіяльністю слідчого, прокурора та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався. Крім цього, суд зазначає наступне. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Вказаний правовий висновок щодо того, що позивачем у таких справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем - держава в особі відповідного органу, висловлений також у пункті 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20 (провадження № 14-77цс21). Державне казначейська служба України не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20). Виходячи із заявлених позовних вимог Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у даних правовідносинах, оскільки є самостійною юридичною особою і не відповідає самостійно за рішення, дії або бездіяльність прокуратури, а будь-яких неправомірних дій або бездіяльності з боку Державної казначейської служби України відносно позивача матеріалами справи не встановлено. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Відтак, дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed