Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на частку в спільному майні, а саме: про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , та на 1/2 частину легкового автомобіля марки CITROEN моделі C5, 2012 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] . \~ \~ \~ \~На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 01 червня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому в них народилися троє дочок, двоє з яких на даний час є неповнолітніми. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 11 серпня 2022 року шлюб був розірваний. За час перебування у шлюбі вони набули у приватну власність вказані вище автомобіль та житловий будинок, при цьому даний об`єкт нерухомості вони набули у власність шляхом поділу та добудови. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач не визнає за нею право власності на вказане спірне майно, [PERSON] просить визнати за нею право на частку у спільному майні, зокрема у житловому будинку та транспортному засобі. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також позивачка ствердила, що в кінці 2019 року вона дізналася, що у [PERSON] є відносини з іншою жінкою, з якою він проживає на теперішній час. Вона з відповідачем впродовж тривалого часу не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету тощо. Також позивачка пояснила, що спірний житловий будинок відповідач отримав у спадок після батька, а в подальшому вони його добудовували. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник заперечили проти позову, вважаючи його необґрунтованим. Зокрема відповідач пояснив, що після смерті свого батька [PERSON] він успадкував 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , а інша половина вказаного будинку належала його двоюрідному брату [PERSON] . В успадкованому після батька житловому будинку він проживав разом з позивачкою та дітьми, а також там проживала і до цього часу проживає його матір. В 2020 році він з двоюрідним братом поділили в натурі вказаний житловий будинок. Будь-яких добудов, істотних покращень успадкованого житлового будинку він не здійснював. З липня 2019 року він припинив шлюбні відносини з [PERSON] та з того часу проживає у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і в них від цих відносин народився син. Незважаючи на те, що шлюб між ним та [PERSON] був розірваний тільки в серпні 2022 року, фактично шлюбні відносини вони не підтримують з літа 2019 року. Крім того, відповідач зазначив, що на даний час у спірному житловому будинку проживає його матір, він зі співмешканкою та сином, а також позивачка і двоє їх неповнолітніх дочок. Також відповідач пояснив, що автомобіль марки CITROEN моделі C5, реєстраційний номер [NUMBER] , він придбав в 2022 році м. Івано-Франківськ, коли вже проживав однією сім`єю з [PERSON] , за їх спільні кошти. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 01 червня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ярмолинецького районного управління юстиції у Хмельницькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2022 року, яке набрало законної сили 13.09.2022, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 липня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 833, виданого приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Динько Г. А., [PERSON] , як спадкоємець за законом після свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , успадкував 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Хмельницької області Побігушко В. Ф., 07.04.1977 за № 529 (а.с. 37). Відповідно до договору поділу від 24 липня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , яким на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частки, належав житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з метою припинення спільної часткової власності було укладено договір поділу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями. За умовами даного договору поділу, посвідченого приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Стожик Н. В., зареєстровано в реєстрі за № 854, [PERSON] набув у власність спірний житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 83,4 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., а [PERSON] набув у власність житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м. Дані обставини підтверджуються: договором поділу житлового будинку від 24.07.2020 (а.с. 38); Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 13); Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями по [ADDRESS] , виготовленого КП Ярмолинецьке БТІ 24.04.2020 (а.с. 78); Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями по [ADDRESS] , виготовленого КП Ярмолинецьке БТІ 24.04.2020 (а.с. 85); Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 89). \~ \~ \~ \~За договором купівлі-продажу від 06 січня 2022 року [PERSON] набув право власності на легковий автомобіль\~марки CITROEN\~модель C5,\~2012\~р.\~в.,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~(VIN\~ [NUMBER] ,\~свідоцтво про\~реєстрацію транспортного\~засобу [NUMBER] \~від 06.01.2022),\~що підтверджується\~копією облікової\~картки №\~ [NUMBER] \~від 06.01.2022\~(а.с.\~46). \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 розділу VII\~Прикінцевих положень\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), зазначений Кодекс набув чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. \~ \~ \~ \~За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися СК України, оскільки спірне майно було придбано (набуто) після набрання ним чинності. \~ \~ \~ \~Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ \~ \~ \~Аналогічні положення містяться в ст. 368 ЦК України. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. \~ \~ \~ \~Крім того, в силу частини шостої цієї статті, \~суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. \~ \~ \~ \~За приписами ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме про таке застосування норм статей\~57,\~60 СК України\~зазначено у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі N 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2641цс15, постановах Верховного суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, від 12 січня 2022 року № 646/7463/16. Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи житловий будинок із господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] [PERSON] набув у порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . В той же час, позивачкою не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час шлюбу з відповідачем дане нерухоме майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або її затрат. За таких обставин даний об`єкт нерухомості не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватної власністю [PERSON] . Крім того, допитана як свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, зазначила, що спірний будинок будували батьки її померлого чоловіка (батька відповідача), а вже вона з останнім добудовували хату. Також свідок ствердила, що її син та [PERSON] проживають окремо вже понад чотири роки - коли син поїхав по службі в м. Чернігів, там створив нову сім`ю і в нього народився син. Свідок [PERSON] , яка є співмешканкою відповідача, пояснила, що вони з ним почали проживати однією сім`єю з грудня 2019 року, коли [PERSON] проходив військову\~службув смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області. Від спільного проживання в них народився син. На даний час вона з сином проживає в будинку відповідача по [ADDRESS] , там же мешкає позивачка. Також свідок ствердила, що спірний транспортний засіб був придбаний [PERSON] за їх спільні гроші. На той час будь-яких відносин з позивачкою відповідач не підтримував. Також, свідок [PERSON] (сестра\~брата відповідача)підтвердила фактичне припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем, зокрема ствердила, що вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство біля п`яти років. Аналізуючи вказані доказі в їх сукупності, а також беручи до уваги те, що в судовому засіданні сама позивачка підтвердила факт припинення шлюбних відносин з відповідачем, коли останній почав проживати з іншою жінкою, а також визнала обставини окремого проживання з відповідачем та відсутністю з ним спільного господарства під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу (в адресованій до суду заяві про визнання позову), за позовом [PERSON] , суд вважає, що даними доказами спростовано презумпцію права спільної сумісної власності позивачки та відповідача на спірний транспортний засіб, як такий що набутий останнім під час шлюбу. \~ \~ \~ \~За таких обставин позовні вимоги позивачки в цій частині також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений [PERSON] судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.\~57,\~60,\~62,\~69,\~70 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: dismissed