Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» в якому просить визнати виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 83229, вчинений 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] (яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс») боргу за кредитним договором № 2511/04128LCCAI від 20.02.2014 року таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Цим переліком визначені документи, які подаються нотаріусу для підтвердження безспірності вимог. Виконавчим написом стягується заборгованість, яка виникла у позивача перед відповідачем на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим, а постанова Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14 визнана незаконною та нечинною в частині внесення до неї розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», який дозволяв вчиняти виконавчий напис на підставі оригіналу кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. Таким чином кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. У зв?язку з цим нотаріус не мав право вчиняти виконавчий напис, а тому він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідач в судове засідання не з?явився та не повідомив про причини неявки, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позов не подав. У зв?язку з цим справа розглядається за правилами ст. ст. 280-289 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна 12.06.2021 року вчинила виконавчий напис за № 83229, яким стягнула з [PERSON] (яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2511/04128LCCAI від 20.02.2014 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», у розмірі 9381 гривня 86 копійок та 650 гривень за вчинення виконавчого напису, а всього 10031 гривню 86 копійок (а.с. 8-9, 11). Заборгованість стягувалась на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», оскільки право вимоги за кредитним договором № 2511/04128LCCAI від 20.02.2014 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», на підставі договору про відступлення прав вимоги № 147 від 22.03.2018 року перейшло від Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», а після цього на підставі договору про відступлення прав вимоги № 03/11-01-П від 03.11.2020 року право вимоги за кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». На підставі вищевказаного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Клименюк Андрій Миколайович 15.01.2022 року відкрив виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (а.с. 10). В подальшому ухвалою суду від 29.11.2023 року стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було замінене на правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (а.с. 12-13). Також судом встановлено, що кредитний договір № 2511/04128LCCAI від 20.02.2014 року, який укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та за яким заборгованість стягується на підставі виконавчого напису, не є нотаріально посвідченим (а.с. 17-20). Стягнення за виконавчим написом проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14 визнана незаконною та нечинною в частині внесення до неї розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», який дозволяв вчиняти виконавчий напис на підставі оригіналу кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. Таким чином, на час вчинення виконавчого напису, виконавчий напис міг бути вчинений на підставі оригіналу договору, який є нотаріально посвідченим. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Такої позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року (справа N 910/10374/17, провадження N 12-5гс21). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин суд визнає вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved