Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05.03.2024 року позовні вимоги задоволено частково. 11.03.2024 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення суду, в якій вона просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50 % судових витрат на правову допомогу в розмірі 21 500,00 грн. та 50 % витрат на сплату судового збору в розмірі 3148,17 грн., виходячи з того, що позовні вимоги було задоволено частково, посилаючись на те, що дане питання не було вирішено при ухваленні судового рішення. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.03.2024 року заяву в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу залишено без розгляду. В силу вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає можливим розглянути заяву без виклику учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. (ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259 ЦПК України) Згідно положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, розподіл судових витрат. Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду). Так, відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч. 1 п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила задовольнити її вимоги, а саме: - встановити факт її постійного проживання як спадкоємця зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої [INFO] ; - визнати за нею право власності на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Тобто, позивачем було заявлено одночасно вимогу немайнового та вимогу майнового характеру. За подання позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 5759,55 грн., виходячи із ціни позову в розмірі 575 955,45 грн. Також, позивачем було сплачено судовий збір при подані заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05.03.2024 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [INFO] . В задоволенні інших вимог відмовлено. При ухваленні вказаного рішення питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось. Розглядаючи заяву представника позивача про стягнення судових витрат по сплаті судового збору, суд зауважує наступне. Згідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Також, відповідно до п.п.12, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Як зазначено вище, позивачем було заявлено одночасно вимогу немайнового (встановлення факту) та вимогу майнового (визнання права власності) характеру. При цьому, за подання позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 5759,55 грн., виходячи із ціни позову в розмірі 575 955,45 грн., тобто лише за вимогу майнового характеру. Відтак, оскільки в задоволенні вимог [PERSON] про визнання права власності відмовлено, то судові витрати по сплаті судового збору за цю вимогу в розмірі 5759,55 грн. відшкодуванню не підлягають. При цьому з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору за заяву про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. В той же час, оскільки судом задоволено вимогу немайнового характеру (про встановлення факту), яка не була оплачена позивачем судовим збором, то судовий збір за цю вимогу підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1073,60 грн., а тому в цій частині належить ухвалити додаткове рішення за ініціативою суду. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє заяву про ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial