Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 05.05.2022 по справі № 322/182/22, що набрала законної сили 17.05.2022, до [PERSON] було застосовано адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 05.05.2022 по справі № 322/182/22 встановлено, що 11.04.2022 о 06 год. 40 хв. в смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області по вул. Соборності, 121 [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ 11030742, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не надала переваги в русі автомобілю Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення вищезазначених транспортних засобів та їх пошкодження. На момент вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ЗАЗ 11030742, реєстраційний номер [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АР/2287803 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхувальником за полісом № АР/2287803 є громадянка України - пенсіонер [PERSON] . Зазначений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був укладений із урахуванням пільги 50% пенсіонеру, що передбачена п. 13.2 ст. 13 Закону№ 1961-IV. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЮНІВЕС» потерпілому [PERSON] було виплачене страхове відшкодування в розмірі 65 501,92 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 05.07.2022 № 482. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною шостою статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 13.2 статті 13 Закону № 1961-IV передбачено, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно з п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Отже, керування транспортним засобом, забезпеченим договором страхування, укладеним із застосуванням пункту 13.2 статті 13 Закону № 1961-IV, особою, що не є громадянином України - учасником війни, особою з інвалідністю II групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до I або II категорії, пенсіонером, є порушенням умов, передбачених цим пунктом. Зі змісту п. 13.2 ст. 13 та п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV випливає, що у випадку, коли страхувальником за внутрішнім договором страхування є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, та такий договір страхування укладений із застосуванням 50-відсоткової знижки суми страхового платежу, а керування транспортним засобом, забезпеченим таким договором страхування, здійснює особа, що не належить до перелічених пільгових категорій, то в разі вини водія у заподіянні шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у нього (водія) виникає обов`язок з компенсації страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Оскільки відповідач не надав суду доказів того, що він станом на 11.04.2022 належав до однієї з пільгових категорій громадян, передбачених п. 13.2 ст. 13 Закону № 1961-IV, суд дійшов висновку про те, що в момент вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди використання транспортного засобу ЗАЗ 11030742, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснювалося відповідачем з порушенням вимог п. 13.2 ст. 13 Закону № 1961-IV, а відтак у нього виник обов`язок, передбачений п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV, з компенсації позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, а саме: 65 501,92/2 = 32 750,96 грн. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов в частині вимог про стягнення з відповідача 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 32 750,96 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування виникнення прострочення у відповідача позивач послався на направлення йому претензії № ГО-15478/ЗП (доповнена) за вих. № 32/01/16-08 від 16.01.2023, на підтвердження чого надав суду фіскальний чек оператора поштового зв`язку «Укрпошта» від 18.01.2023. Суд відхиляє наданий позивачем доказ - фіскальний чек оператора поштового зв`язку «Укрпошта» від 18.01.2023 в якості підтвердження факту направлення відповідачу претензії, оскільки цей доказ не підтверджує вмісту поштового відправлення, а також його отримання відповідачем. Отже, позивачем не доведено те, що відповідач був обізнаний про його претензію №ГО-15478/ЗП (доповнена) за вих. № 32/01/16-08 від 16.01.2023, а відтак і про строк виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України у цьому випадку відсутні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано платіжну інструкцію від 06.10.2023, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 2147,20 грн. Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову на суму 32 750,96 грн., що становить 95,87% від ціни позову, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2147,20*95,87% = 2058,52грн. Інші документально підтверджені судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні. У позовній заяві позивачем заявлено про те, що ним очікується понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн., докази стосовно яких позивач зобов`язався подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial