Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

15 серпня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила скасувати заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] за період з 02 жовтня 2020 року по 28 вересня 2022 року. Обґруновуючи позов зазначила, що сторони з 2002 по 2013 роки перебували в цивільному шлюбі та мають спільну доньку [PERSON] . 14.03.2014 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі частини всіх видів доходів. Підставою такого рішення суду було те, що донька проживала з матір`ю та знаходилась на її утриманні. У 2016 році позивач виїхала на три місяці до Республіки Польща на роботу, а тому донька проживала з батьком. В цей час відповідач скористався виїздом позивача за кордон та звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини з матері. Позов було задоволено та стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн. По приїзду позивача з Польщі дитина проживала з матір`ю, а батьки мирним шляхом врегулювали відносини щодо стягнення з них обох аліментів. 10.02.2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було змінено розмір стягнутих з позивача на користь відповідача аліментів на 1/4 частину всіх видів доходів починаючи з 27.12.2019 року. 13.07.2022 року Первомайським ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання вказаного судового рішення. Позивач стверджує, що до 2022 року дитина проживала з нею, а на час звернення до суду дізналася, що за вказаним виконавчим провадженням рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 80396,25 грн. за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року, і з цим розміром заборгованості позивач не згодна. Відповідно до довідки ТОВ «Еталонсервіс» донька сторін [PERSON] з 02 жовтня 2020 року по 07 лютого 2022 року проживала з позивачем та перебувала на її утриманні. З 07.02.2022 року до 28.09.2022 року донька [PERSON] , незважаючи на переконання матері переїхала до свого знайомого хлопця та перебувала на повному утриманні позивача, однак відповідач продовжував стягували з неї аліменти. У лютому 2022 року відповідач був призваний для проходження військової служби до ЗСУ, що на переконання позивача свідчить про те, що дитина не могла проживати разом з відповідачем. З огляду на викладене позивач просила скасувати заборгованість зі сплати аліментів за вищевказаний період, коли донька не проживала з відповідачем. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважають вимоги необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку. За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Ст. 194 СК України визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у тяжкому матеріальному становищі тощо). Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 477/1165/20 - дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Судом встановлено, що сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка на час звернення позивача до суду вже повнолітня. 14.03.2014 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.10.2016 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн. 10.02.2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було змінено розмір стягнутих з позивача на користь відповідача аліментів на 1/4 частину всіх видів доходів починаючи з 27.12.2019 року. 13.07.2022 року Первомайським ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання вказаного судового рішення. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.05.2023 року з жовтня 2020 року по квітень 2023 року, станом на 01.05.2023 року позивач заборгувала аліменти на загальну суму 80396,25 грн. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності є достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У підпункті 1 пункту 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. В той же час, відповідно до частин 2, 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Дитина сторін, донька [PERSON] 2005 року народження, на час нарахування заборгованості по аліментам вже досягла віку, який дозволяв їй самій обирати місце проживання, а тому стягнення аліментів повинно відбуватися на користь того з батьків, хто фактично утримує дитину, забезпечує необхідними речами, одягом, продуктами харчування та грошима. В даному випадку, адреса проживання дитини разом з матір`ю сама по собі не свідчить про утримання цієї дитини саме матір`ю а не батьком, на користь якого стягнуті аліменти. Надані суду стороною позивача докази проживання дитини з матір`ю або окремо від батьків, в тому числі і пояснення з цього приводу свідків, не спростовують утримання дитини, доньки [PERSON] , саме батьком, і не доводять її утримання в цей період часу матір`ю. У разі утримання доньки матір`ю, в той час як вона проживала з нею, позивач не була позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом про припинення стягнення з неї аліментів та стягнення їх з батька на свою користь, але з невідомих причин цього не робила. Практика застосування статті 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела належними доказами існування обставин для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Outcome: dismissed