Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15.01.2019 року шлюб між сторонами розірвано. На утримання вказаних дітей згідно з рішенням цього ж суду від 24.04.2019 року присуджено з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 1 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Однак, на даний час сума стягуваних аліментів на утримання дітей є недостатньо, оскільки інфляційні процеси, які відбулися в державі, не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дітей. Крім того, її матеріальне становище погіршилось, адже вона не працевлаштована та живе за рахунок власних збережень. Водночас, матеріальний стан відповідача покращився, оскільки він є військовослужбовцем та є матеріально забезпеченим. Тому позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 21.02.2024 року відповідач подав до суду письмові пояснення, в яких вказує, що до позовної заяви не долучено жодного доказу, який би підтверджував реальні щомісячні витрати позивача на утримання дітей з урахуванням положень ст. 180 СК України, яка передбачає солідарну відповідальність батьків щодо утримання дітей. Станом на день подачі позову розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у зв`язку з чим розмір стягуваних аліментів відповідає положенням чинного законодавства в частині стягнення аліментів. Також на його утриманні перебуває його мати, [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю та отримує мінімальну пенсію. Крім того, при виконанні бойового завдання ним отримано складний перелом ноги, у зв`язку з чим він перебуває на стаціонарному лікуванні з подальшою реабілітацією, що потягне за собою витрачання значних коштів на лікування. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 04.03.2024 року представник позивача, адвокат Ломничук Ю.Ю. подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідачем не надано підтвердження здійснення догляду за матір`ю-інвалідом. Більше того, наявність такої обставини не повинна обмежувати право дітей на належне матеріальне забезпечення зі сторони батька. Твердження відповідача про отримання поранення та перебування на лікуванні також не підтверджується жодними доказами, зокрема, не долучено медичну документацію та квитанції, які б підтверджували значні матеріальні витрати на лікування. Заперечень щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідачем не висловлено. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явилася, 11.03.2024 року адвокат Ломничук Ю.Ю. електронною поштою надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності (а. с. 67-68). Відповідач в судове засідання не з`явився, одночасно з письмовими поясненнями подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутності (а. с. 60). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 17, 21). Згідно з даними заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 15.01.2019 року (справа № 346/3535/18) шлюб між сторонами розірвано, вказаних дітей залишено проживати з позивачем (а.с. 11). Факт реєстрації проживання вказаних дітей за місцем проживання позивача також стверджується даними витягів з реєстру територіальної громади № 2022/00150543 та №2022/001530587 від 28.11.2022 року, а також №2023/010121002 від 11.12.2023 року, виданих Отинійською селищною радою ( а.с. 16, 20, 23 ). Рішенням цього ж суду від 24.04.2019 року (справа № 346/403/19) з відповідача на користь позивача присуджено аліменти на утримання вказаних дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття (а.с. 12). Постановою державного виконавця Овідіопольського відділу державної виконавчої служби у Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Козловської І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 346/403/19, виданого 27.05.2019 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, звернуто стягнення на доходи [PERSON] , який отримує дохід у військовій частині [NUMBER] (а.с. 40-41 ). Відповідно до первинної медичної картки, виданої 12.12.2023 року медичною ротою військової частини [NUMBER] , [PERSON] отримав травму, діагноз: пошкодження зв`язок, гематома лівого г/ стоп суглобу, з/перелом латеральної кісточки лівої гомілки (а.с. 58). Відповідачем до письмових пояснень також долучено копії посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER] , виданого 31.07.2019 року на ім`я " [PERSON] ", та пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС та отримує пенсію по інвалідності ( а.с. 59 ). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою статті 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених в ст.182 - 184 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню не лише норми ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року), право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Суд враховує, що відповідач є військовослужбовцем, отримує дохід та має можливість виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дітей. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість зміни способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи позицію відповідача щодо позовних вимог, його матеріальне становища як платника аліментів, вік дітей сторін та пов`язані з цим витрати на їхнє харчування, лікування при необхідності, забезпечення найбільш необхідними речами, суд вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів доходів відповідача, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці. Доводи відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері на увагу не заслуговують, оскільки судом встановлено, що вона є пенсіонером та отримує відповідну пенсію. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved