Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 17 січня 2024 року, просить суд: Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ; Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що у 2011 році позивачка та відповідач уклали шлюб, у якому народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2014 року сторони фактично припинили шлюбні відносини через байдужість відповідача до сім`ї, дітей, позивач виїхала до міста Харків, а відповідач залишився проживати за місцем реєстрації, у своїх батьків в місті Золоте, Луганської області. Час від часу позивач телефонувала відповідачу з приводу надання грошової допомоги на утримання дітей, однак відповідач відмовляв їй у ньому, вказуючи, що діти - це проблема виключно позивачки, хоча мав фінансову спроможність надавати таку допомогу, оскільки працював водієм-«далекобійником». У 2016 році позивач припинила телефонувати відповідачу. Відповідач змінив номер телефону. 07.11.2017 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано з ініціативи позивачки. Отже відповідач, ще перебуваючи у шлюбі, проявляв байдужість до сім`ї, не завжди та неохоче брав участь в утриманні дітей, показово економлячи в цьому у порівнянні з витратами на власні потреби та забаганки. У 2014 році відповідач взагалі припинив брати участь в утриманні, вихованні та спілкуванні з дітьми проявляючи повне ігнорування сім`ї, що і стало безпосередньою причиною фактичного припинення існування сім`ї. Подальші телефоні розмови з проханням надання хоч би мінімальної по його можливостям допомоги на утримання дітей, забезпечення їх перебування у закладі дошкільної освіти, були проігноровані. Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач жодного разу не зателефонував та не поцікавився життям дітей, при цьому номер телефону позивача та сина відповідачу відомий і з боку позивача не має жодних перешкод, за яких відповідач об`єктивно не зміг би поцікавитись своїми дітьми. Відповідач не бере жодної участі ні в утриманні дітей, ні в їх вихованні та забезпеченні здобуття ними середньої освіти, чим фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Діти від першого шлюбу - [PERSON] і [PERSON] практичного не пам`ятають як виглядає їх біологічний батько. Таким чином вищенаведені обставини у сукупності стали причиною, яка змусила позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін у підготовче судове засідання. /а.с.49-50/. Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача [PERSON] розгляд справи призначено в режимі відеоконференції. /а.с.73-74/ 19 грудня 2023 року на адресу суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . /а.с.85-87/ 22 грудня 2023 року від представника третьої особи [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. /а.с.88/ 17 січня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог. /а.с.98-100/ Ухвалою суду від 17 січня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. /а.с.104-105/ У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позові. Просили суд позовні вимоги задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідач зареєстрований і фактично проживає у м. Золоте, Сіверодонецького району (до квітня 2014 року - Первомайський район), Луганської області, яка на даний час є тимчасово окупованою територію України, у зв`язку із чим правосуддя на ній не здійснюється. Згідно п.19 Розділ XIII «Перехідні положення» ЦПК України, особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції". Як вбачається із матеріалів справи, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова). З врахування вищенаведеного порядку повідомлення відповідача про судове засідання, суд вважає, що [PERSON] належним чином був повідомлений про судові засідання. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило, а також відповідач не подав відзив на позовну заяву. Суд, вважає за можливе слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила що вона є внутрішньо переміщеною особою та протягом останніх півтора року проживає постійно у [ADDRESS] в гуртожитку, де її сусідкою по гуртожитку є [PERSON] , яка проживає там зі своїми трьома неповнолітніми дітьми. Знає що [PERSON] з першим чоловіком розлучена, а зараз одружена із другим чоловіком військовим, який проходить службу поза межами м. Львова. Своїх дітей [PERSON] утримує самостійно разом із другим чоловіком. Діти [PERSON] нічого про свого батька не розповідають. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила що є внутрішньо переміщеною особою, та зараз тимчасово проживає у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , та знає свою сусідку [PERSON] , в якої є троє неповнолітніх дітей. Старші діти 11 та 13 років [PERSON] та [PERSON] в позивачки від першого чоловіка [PERSON] , а третя дитина від другого чоловіка. Позивачка [PERSON] займається вихованням та доглядом своїх дітей самостійно, оскільки її другий чоловік військовий та відсутній за місцем проживання жінки та дітей бо проходить військову службу, а до них приїжджає нечасто у відпустку або у відрядження. Утримує всіх дітей та жінку [PERSON] другий чоловік - військовий. Діти [PERSON] доглянуті, виховані, мами приділяє їх вихованню належну увагу. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , допитавши свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . /а.с.27, 28/ Рішенням Орджонікідзевським районним судом м.Харків від 07 листопада 2017 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 28.01.2011 року Виконавчим комітетом Золотівської міської ради м. Первомайська Луганської області, актовий запис №03. /а.с.33/. У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на тeриторію України, позивач разом із дітьми, як внутрішньо переміщена особа проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 28.03.2022 № 1307-5000660982, №1307-5000733123. Як вбачається з довідок № 01-27/258 та №01-27/259 від 06.09.2023 року, виданих комунальним закладом «Харківський ліцей № 163 Харківської міської ради» спільні з відповідачем діти [PERSON] та [PERSON] до 09.22.2022 року навчалися в даному закладі освіти. За час навчання батько не відвідував батьківські збори, до класного керівника не звертався. Згідно характеристик, виданих 26.09.2023 року закладом освіти - ліцеєм «Просвіта» ЛМР, учні [PERSON] та [PERSON] навчаються в даному закладі освіти. Мама бере участь у шкільному та особистому житті дітей, спілкується з вчителями, бере участь у шкільних зборах. Батько дітей в характеристиках не згадується. З характеристики з місця проживання, підписаної сусідами позивачки вбачається, що позивачка проживає у складі сім`ї: чоловік - [PERSON] (на даний час проходить військову службу), дітьми - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Діти доглянуті, охайні, у побуті усім необхідним забезпечені. На переконання сусідів позивачка сумлінно виконує свої материнські обов`язки. Про відвідування дітей [PERSON] та [PERSON] їх біологічним батьком у характеристиці не згадується. З акту обстеження умов проживання, складеного соціальними працівниками Галицького районного управління «Служби у справах дітей» ДГП Львівської міської ради, позивач - [PERSON] проживає разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Діти забезпечені усім необхідним, проживають у задовільних умовах, сімейні стосунки теплі, родинні. Чоловік - [PERSON] проходить військову службу, сім`я перебуває на його грошовому утриманні, а позивачка займається доглядом та вихованням дітей. Як вбачається з характеристики, виданої адміністрацією Львівського ВПУ технологій та сервісу, за місцем проживання позивачка характеризується позитивно, проживає з трьома дітьми. Про відвідування дітей [PERSON] та [PERSON] їх біологічним батьком у характеристиці не згадується. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач жодним чином не цікавився про важку життєву ситуацію, якій перебувають його діти: вимушена зміна місця проживання, проживання в гуртожитку. Хоча був про це обізнаний і не вжив жодних заходів для допомоги своїм дітям. Також, відповідач усвідомлено вибрав такі життєві умови, а саме: проживання на тимчасово окупованій території, коли він не бере жодної участі у вихованні дітей, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Винна поведінка відповідача у невиконанні ним своїх батьківських обов`язків проявилась ще у 2014 році у його свідомій пасивності - фактичному ігноруванні наявності у нього дітей, коли він повністю припинив свою участь у їх утриманні, спілкуванні з ними та вихованні. Після переїзду взагалі не цікавився їх долею, при цьому, одразу по приїзді у м. Харків позивач повідомила відповідача про адресу проживання, надала останньому номери мобільних телефонів свій та сина. Відповідач, знаючи адресу проживання і номери телефонів, які з того часу не змінились, жодного разу не зателефонував і не поцікавився життям дітей. При цьому, станом на 2016 рік, коли ще спілкування між колишнім подружжям мало поодиноке місце, відповідач жодного разу не висловлювався про наявність якихось причин, які б йому перешкоджали відвідати дітей. Як вбачається із висновку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 15.12.2023 №260001-вих-154134, рекомендаційна комісія і питань захисту прав дитини Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14.12.2023 протокол №24, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150, 151 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Як слідує з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач по справі - [PERSON] будучи повнолітнім дієздатною особою, доказів протилежного суду не надано, усвідомлюючи свій обов`язок щодо належного виховання дітей, прийняття участі у їхньому житті та вихованні, самоусунувся від реалізації своїх батьківських прав та ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки, життям та здоров`ям дітей [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться, не відвідує їх, що свідчить про ухилення від реалізації наданих йому прав та виконання покладених на нього обов`язків щодо малолітніх дітей. Тому, виходячи з найкращих інтересів дітей, враховуючи, що така поведінка відповідача є системною, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Що ж стосується позовної вимоги про стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання даного обов`язку, аліменти на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 та ч.5 ст.183 СК України визначено, що суд визначає частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2 ст. 183 СК України). Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище особи, наявність у відповідача інших дітей, стан здоров`я дітей. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відтак, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] , слід стягнути аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 27 жовтня 2023 року (тобто з дня подання позовної заяви до суду) та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей, є гарантією їхніх прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дітей не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України "Про судовий збір", що складає 1073,00 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, а також враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судових витрат щодо вимоги про стягнення аліментів, тому з відповідача в силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у розмірі судового збору визначено державою для розгляду справ даної категорії - 1073,00 гривень, тобто 1073,00 грн. + 1073,00 грн. =2146,00 грн.

Outcome: approved