Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~"Фінансова\~компанія "Фінтранс\~Україна" (далі\~ТОВ "ФК "Фінтранс Україна") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01 лютого 2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір №5476751. Договір укладено в електронному вигляді. Згідно з п.1.3. кредитного договору сума кредиту 20 000,00 грн.. Строк кредитування складає 360 днів, дата останнього платежу по кредиту 27.01.2023. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконала та надало їй кредит в сумі 20 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Станом на 03.03.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.5.1. кредитного договору продовжилось нарахування з стандартною процентною ставкою 1,99% в день. У зв`язку з веденням воєнного стану в Україні, 24.06.2022 за ініциативою ТОВ "Авентус Україна" в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 23 800,40 грн. та надано можливість виконання боргових зобов`язань задля того, щоб споживач в такий складний час зміг вийти на звичайний графік платежів за договором або виконати зобов`язання. Однак, наданою можливістю відповідач не скористався. У період з 25.06.2022 по 31.10.2022 первісним кредитором було здійснено нарахуванння відсотків за стандартною процентною ставкою у розмірі 51 342,00 грн. Позивачем в межах строку дії договору нараховано відсотки за 60 календарних днів (01.11.2022 - 30.12.2022), у сумі яка становить 23 880,00 грн. 29.05.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК"Фінтраст Україна" укладено договір факторингу №29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором №5476751. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ "ФК"Фінтраст Україна" ні на рахунок попереднього кредитора. У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 95 222,00 грн.. Ухвалою суду від 24.10.2023 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що підстави для стягнення з відповідача відсотків у розмірі 51 342,00 грн. відсутні, оскільки вони нараховані виключно з 24.02.2022 та підлягають списанню. Також, заявлені суми відсотків не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку заборгованості. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитним договором, підготовлені робітниками банку - є відображення односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Позивач не додає до позовної заяви первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитних коштів відповідачу. Від представника позивача адвоката Столітнього М. М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що з позицією, викладеною у відзиві на позовну заяву, позивач не погоджується, вважає її такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства. Відповідач у свою чергу надав до суду письмові пояснення, в яких навів контраргументи на позицію представника позивача, викладену у відповіді на відзив, просить суд відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, навів позицію, аналогічну зазначеній в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України). В матеріалах справи міститься договір про надання споживчого кредиту №5476751 від 01.02.2022 укладений між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] (надалі Договір). Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн. Згідно з п. 1.4. кредит надано строком на 360 днів. Пунктом 1.5.1. Договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Пункт 2.1. Договору передбачає, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. З матеріалів справи вбачається, що договір кредиту між сторонами був укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 11 Закону передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами в електронній формі, договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. В судовому засіданні сторони не ставили під сумнів укладання договору про надання споживчого кредиту. Таким чином суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір № 5476751 від 01.02.2022. Також, в матеріалах справи міститься договір факторингу №29-05/23-ф від 29.05.2023 укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтранс Україна" та ТОВ "Авентус Україна". Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, суд встановив, що 29.05.2023 між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтранс Україна" та ТОВ "Авентус Україна" укладений Договір факторингу № 29-05/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Фінтранс Україна" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Фінтранс Україна" прийняло належні ТОВ "Авентус Україна" права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Також зі змісту Договору факторингу № 29-05/23-Ф від 29.05.2023 вбачається, що ціна продажу це сума грошових коштів, що сплачується фактором клієнту після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників на умовах даного договору, розмір якої встановлюється п. 3.3 цього договору. Позивач не додає належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що ТОВ "Фінансова компанія "Фінтранс Україна" сплатила ТОВ "Авентус Україна" кошти за передані права вимоги за Договором факторингу № 29-05/23-Ф від 29.05.2023. Зокрема, відсутній платіжний документ банківської установи, який би засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів, чи інший документ, який би підтверджував факт здійснення такої оплати у повному обсязі. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16, дійшла до висновку, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною достатньою підставою для відмови у заміні сторони виконавчого провадження правонаступником. В пункті 1.1. абз 2 Договору факторингу №29-05/23-Ф\~від 29.05.2023 року зазначено, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової Вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невідємною частиною Договору. Матеріали справи не містять відповідного реєстру Боржників, який складений відповідно до Додатку №1 і є невід`ємною частиною договору факторингу. Таким чином, позивач не довів, що ТОВ "Фінансова компанія "Фінтранс Україна" відповідно до умов Договору факторингу № 29-05/23-Ф від 29.05.2023 набуло право вимоги до позичальників ТОВ "Авентус Україна", зокрема [PERSON] .. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 Цивільного кодексу України). Позивачем разом з позовом надана до суду картка обліку з інформацією за укладеним кредитним договором №5476751 від 01.02.2022 року, в якій зазначено розмір нарахувань, оплат та розмір заборгованості. Сама по собі картка обліку не є підтвердженням наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу та за відсотками, оскільки вона не відображає рух коштів по рахунку, тобто користування кредитними коштами, складена первісним кредитором, в односторонньому порядку, тому суд позбавлений можливості дати об`єктивну оцінку відповідному доказу. Також, суд не бере до уваги копію підтвердження від 31.05.2023 АТ "ПУМБ" оскільки зазначений доказ не містить відомостей про перерахування кредитних коштів саме [PERSON] .. Згідно з частиною 2 статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Частинами 3 та 6 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що: відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку 30 грудня 1998 року №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Однак, матеріали цивільної справи виписки по рахунку відповідача, на підставі якої суд може встановити отримання ним коштів за договором та наявності у нього заборгованості, не містять. Відповідно до ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно частини 1-4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладеного та того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині виникнення обов`язку у [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Outcome: dismissed