Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 796500 гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивувала тим, що у період з 09.12.2020 року по 25.03.2021 року нею на картковий рахунок [PERSON] було здійснено перерахування грошових коштів, а саме: 09.12.2020 року нею на рахунок останнього було перераховано 96700,00 грн.; 11.03.2021 року 219800,00 грн.; 16.03.2021 року 460000,00 грн.; 25.03.2023 року 20000,00 грн. Водночас, будь-які підстави для перерахування відповідних коштів у позивачки були відсутні, між нею та відповідачем не існувало будь-яких правових відносин, грошові кошти були перераховані без достатньої правової підстави, а у відповідача, відповідно, відсутні підстави для їх подальшого утримання у себе. Таким чином, відповідач безпідставно збагатився за рахунок позивачки [PERSON] , що неможливо усунути за допомогою інших спеціальних способів захисту. З метою повернення грошових коштів нею на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів, у відповідь на яку [PERSON] відмовився від повернення грошових коштів повідмовивши про нібито існування між ними відносин, що виникають з договору позики. Вважає, що так як між нею та відповідачем не укладався договір позики, а тому положення статті 1047 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та на підставі ст. 1212 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , безпідставно набуті грошові кошти у сумі 796000 (сімсот дев`яносто шість тисяч) гривень 00 копійок. 21 березня 2023 року ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області було відкрито провадження у справі та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. 18\~квітня 2023\~року до\~Ічнянського районного\~суду Чернігівської\~області від\~представника відповідача\~ [PERSON] адвоката Мустіпан О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні вказуючи на те, що позиція позивача, відповідно до якої між нею та відповідачем не існувало жодних відносин та були відсутні правові підстави перерахування коштів на загальну суму 796500,00 грн. є неправдивою та не відповідає дійсності, так як між позивачкою та відповідачем протягом тривалого проміжку часу існували дружні та підприємницькі відносини, з 1990-х років вони разом займалися підприємницькою діяльністю. Так, 24.06.2006 року було зареєстровано ЗАТ «Марконі», де відповідач [PERSON] та чоловік позивачки [PERSON] значилися засновниками та частка статутного капіталу належала по 50% кожному з них. Пізніше, після припинення діяльності ЗАТ «Марконі», було зареєстровано ПП «Марконі Плюс», яке знаходиться в [ADDRESS] , а земельні ділянки під будівлею підприємства належали на праві приватної власності відповідачу [PERSON] , його дружині [PERSON] , позивачці [PERSON] та її чоловікові [PERSON] . Згодом чоловік позивачки [PERSON] , користуючись дружніми, довірливими відносинами та юридичною необізнаністю відповідача, запропонував останньому зареєструвати на праві власності всі земельні ділянки, на яких розташоване підприємство, за ним, оскільки так буде зручніше вести бізнес, що і було зроблено. Після цього відповідач займався технічними справами підприємства, а чоловік позивачки [PERSON] фінансовими, внаслідок чого між ними регулярно здійснювалися грошові перекази з усіх банківських карток за усними та письмовими договорами, які в переважній більшості випадків стосувалися витрат по веденню бізнесу. Такий же рух коштів систематично відбувався і на особистих рахунках. Зазначає, що неодноразове перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача кількома платежами з визначенням його імені свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер, що обумовлено характером особистісних стосунків, які склалися між позивачкою та відповідачем. Крім того, грошові кошти були перераховані протягом 2020-2021 років, а позивачка протягом майже трьох років не пред`являла будь-яких претензій до відповідача, що виключає можливість стверджувати про те, що грошові кошти відповідачем набуто безпідставно без відповідної правової підстави, а сама позивачка не вказує на те, що не мала наміру здійснювати переказ грошових коштів відповідачу чи здійснила такі перекази помилково. Також зазначає, що позивачкою в ході досудового врегулювання спору було обрано саме направлення відповідачу вимоги та визначено строк на її відповідь у 24 години, що у даному випадку є засобом психологічного тиску на відповідача, до того ж, сама вимога не відповідає ст. 222 ГК України, так як в останній не було зазначено дати, вихідного номеру, переліку документів, що додаються до претензії та не надано доказів, які підтверджують ці обставини. 09 травня 2023 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від представника позивачки\~ [PERSON] \~ адвоката\~Покотило М.Б. надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що відповідач не підтверджує жодними доказами існування між ним та позивачкою відносин, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, а платіжні інструкції, які додані до відзиву на позов, не можуть розглядатися як докази, оскільки не стосуються предмету доказування. Також відповідач не заперечує та не спростовує факту отримання коштів від позивачки, а отже, дані кошти повинні бути стягнуті з нього як безпідставно набуті грошові кошти. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 31 серпня 2023 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Згідно ст. 23 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Позивачка ж не надала належних доказів того, що кошти йому, відповідачу, були надіслані помилково, не зверталася до банку з метою скасування переказу, що також підтверджує безпомилковість та добровільність переказу. Також звертає увагу на те, що неодноразове перерахування коштів позивачкою на банківський рахунок відповідача кількома платежами з визначенням його імені свідчать про добровільність та системність таких дій та їх цілеспрямований характер, що обумовлений характером особистісних та господарських відносин, які склалися між позивачкою та відповідачем протягом тривалого часу, а тому просить в позові відмовити. 30 серпня 2023 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів, в якому останній зазначає, що у відповіді на відзив позивач заперечує про здійснення спільної підприємницької діяльності та заперечує, що перерахунки коштів між ними стосуються такої діяльності. Однак такі твердження спростовуються відомостями, наданими чоловіком позивачки [PERSON] у інших провадженнях, зокрема, у рамках кримінальних проваджень № 420232722100000033 та № 12022270330000642, а також відомостями, зазначеними [PERSON] у відзиві на зустрічний позов у рамках господарської справи № 927/790/22, що розглядається Господарським судом Чернігівської області. Також просив поновити йому строк на подання доказів та заяви про виклик свідка, приєднати до матеріалів справи Витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 12022270300000891; копію ухвали суду та витяг із відзиву на зустрічний позов у справі № 927/790/22; протоколи допиту свідка [PERSON] ; квитанції про здійснення платежів; докази надсилання позивачу копій доказів. 25 вересня 2023 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від представника позивачки [PERSON] адвоката Покотило М.Б. надійшло заперечення на клопотання відповідача про приєднання доказів, в яких остання зазначає, що у вищевказаному клопотанні від 28.08.2023 року відповідач просить долучити витяги з ЄРДР, ухвалу Господарського суду Чернігівської області № 927/790/22 від 07.10.2022 року та зустрічний позов у межах вказаної справи, протоколи допиту свідка [PERSON] в межах кримінальних проваджень та квитанції про здійснення платежів, проте всі відомості, які містяться в таких доказах, стосуються діяльності [PERSON] , який немає жодного процесуального статусу у даній справі, а тому такі докази не стосуються предмету доказування в межах даної справи. Також вказує, що відповідачем пропущено строк на подання доказів у справі, який сплинув більше ніж 4 місяці тому, яке з таких підстав судом було залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Зазначила, що на даний час вже не пам`ятає, у зв`язку з чим нею були здійснені перекази коштів на картковий рахунок відповідача. Доступ до її картки, з якої здійснювалися перекази коштів на рахунок відповідача [PERSON] , є тільки в неї та вона особисто здійснювала на рахунок останнього перекази вказаних грошових коштів. Факт помилкового перерахування коштів був виявлений нею випадково в лютому місяці 2023 року. Представник позивачки [PERSON] адвокат Покотило М.Б. в судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що кошти в сумі 796500,00 грн. були перераховані позивачкою на користь відповідача чотирма переказами, але будь-яких договорів між позивачкою та відповідачем, зокрема, позики, укладено не було. Причини переказу даних коштів позивачка не пам`ятає. В той же час, відповідач протягом розгляду справи в суді зазначав, що такі кошти було перераховано йому як позика, пізніше як кошти щодо здійснення спільної господарської діяльності з позивачкою, після чого знову змінив свою позицію та зазначив, що кошти були йому перераховані внаслідок господарської діяльності з чоловіком позивачки. Однак позивачкою на рахунок відповідача було безпідставно перераховано її особисті кошти, оскільки будь-яких договорів між позивачкою і відповідачем щодо переказу таких коштів укладено не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні вказуючи на те, що тлумачення положень глави 83 ЦК України у системному зв`язку із визначеними у п. 6 ст. 3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивачка знає його протягом більше як 30 років, протягом яких вони з останньою регулярно спілкувалися та підтримували дружні відносини, а перераховані йому відповідачкою кошти витрачали на ведення спільного бізнесу, про що свідчить регулярний рух коштів між його рахунками та рахунками позивачки. Отже, позивачка, виконуючи систематичні перерахування коштів на один і той самий рахунок, одному і тому ж самому отримувачу, добровільно, послідовно та систематично, без технічної чи будь-якої помилки у перерахуванні коштів на рахунок відповідача, із зазначенням прізвища, імені та по батькові та за відсутності доказів договірних умов щодо їх подальшого повернення, особисто, знаючи відповідача та не здійснюючи будь-яких дій з повернення коштів, розуміла, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивачки є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків), що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих. Оскільки кошти неодноразово та систематично були перераховані на один і той самий рахунок, із зазначенням прізвища, імені та по батькові отримувача (відповідача) доводить те, що позивачка визнавала правомірність своїх дій у перерахунку коштів та у добровільний спосіб здійснювала дії (волевиявлення) по переказу йому таких коштів. Таким чином, вказані кошти не є отриманими ним безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та не є такими, що підлягають поверненню. Позивачка не надала належних доказів того, що кошти відповідачу були надіслані нею помилково, а також не пояснює в чому була її помилка. Остання відразу ж не зверталася до банку з метою скасування переказу чи з`ясування даних про отримувача коштів, що також підтверджує безпомилковість та добровільність переказу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Денисенко С.В. в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, вказуючи на те, що позивачка, виконуючи систематичні перерахування коштів на один і той самий рахунок, одному і тому ж самому отримувачу, добровільно, послідовно та систематично, без технічної чи будь-якої помилки у перерахуванні коштів на рахунок відповідача, із зазначенням прізвища, імені та по батькові та за відсутності доказів договірних умов щодо їх подальшого повернення, особисто, знаючи відповідача, розуміла, що між ними відсутнє зобов`язання, а тому поведінка позивачки є суперечливою, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих. Так як кошти були перераховані на один і той самий рахунок неодноразово та систематично, із зазначенням прізвища, імені та по батькові отримувача (відповідача), що доводить те, що позивачка визнавала правомірність своїх дій у перерахунку коштів та у добровільний спосіб здійснювала такі дії по переказу йому таких коштів, а тому вказані кошти не є отриманими ним безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та не є такими, що підлягають поверненню. Позивачка не надала належних доказів того, що кошти відповідачу були надіслані нею помилково, до банку з метою скасування переказу чи з`ясування даних про отримувача коштів не зверталася, що свідчить про безпомилковість та добровільність переказу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вона, будучи фізичними особами-підприємцями займалися спільною діяльністю за адресою: [ADDRESS] . Так як всі вони займалися одним видом діяльності та знали один одного давно, між ними склалися довірливі відносини. В 2016 році постало питання про розширення бізнесу і тому вона та [PERSON] були зареєстровані як фізичні особи-підприємці. Вона разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] займалися опаленням та гроші за надані ними послуги надходили зимою в опалювальний сезон. Влітку коштів за опалення не надходило, тоді як треба було виплачувати заробітну плату працівникам, обслуговувати техніку, і якщо, наприклад, грошей на рахунку [PERSON] не було, однак такі кошти були на рахунку [PERSON] , то в таких випадках оформлювалася безповоротна фінансова допомога, про що і складалися відповідні документи. Така практика існувала між нею та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що відображалося на рухові коштів на карткових рахунках останніх. Так як вони знали один одного дуже давно та довіряли, то ніяких договорів з приводу таких переказів не укладали. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна\~сторона\~зобов`язана\~довести ті обставини,\~на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, у період з 09.12.2020 року по 25.03.2021 року [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] було здійснено перерахування грошових коштів: 09.12.2020 року перераховано 96700,00 грн. (копія квитанції АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» № 70736967 від 09.12.2020 року) (т.1, а.с. 12); 11.03.2021 року 219800,00 грн. (копія квитанції АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» № 81274015 від 11.03.2021 року) (т.1. а.с. 12); 16.03.2021 року 460000,00 грн. (копія квитанції АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» № 81861187 від 16.03.2021 року) (т.1, а.с. 13); 25.03.2023 року 20000,00 грн. (копія квитанції АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» № 83038382 від 25.03.2021 року) (т.1, а.с.13). Як видно з копії вимоги про повернення безпідставно набутого майна від 23.02.2023 року, [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] , в якій вимагала протягом 24 годин з моменту направлення даної вимоги повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 796500,00 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок в АТ «Райффайзен банк АВАЛЬ» (т.1, а.с. 14,зворот). Відповідно до відповіді на вимогу від 23.02.2023 року про повернення коштів в сумі 796500,00 грн., наданої відповідачем [PERSON] 24.02.2023 року позивачці [PERSON] , останній вказує, що у вересні 2020 року він надав [PERSON] поруч з територією автомийки за адресою: [ADDRESS] позику в сумі 800000,00 грн. в присутності двох свідків, однак розписку з [PERSON] не брав, оскільки знав та довіряв. [PERSON] пообіцяла повертати вказані кошти частинами до 2021 року шляхом перерахування коштів на рахунок [PERSON] (т.1, а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть\~вчинятися правочини,\~які повністю\~виконуються сторонами\~у момент\~їх вчинення,\~за винятком\~правочинів,\~які підлягають\~нотаріальному посвідченню\~та (або)\~державній реєстрації,\~а також\~правочинів,\~для яких\~недодержання письмової\~форми має\~наслідком їх\~недійсність. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це\~відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до\~статті 1213 ЦК України,\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання. Під правовою підставою збагачення повинна розумітися певна економічна мета надання майна, легітимізована відповідним юридичним фактом, або така, що ґрунтується безпосередньо на законові. Одночасна наявність цих двох елементів: відповідність збагачення економічній меті надання майна, юридичного факту (норми закону), що легітимізує цю мету, - є необхідною для того, щоб збагачення однієї особи за рахунок іншої вважалося підставним та правомірним. Залежно від того, в якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). До таких можна віднести, наприклад, передачу майна за правочинами, що не відбулися (у тому числі за договорами, що не були укладені). У такому випадку відбувається збагачення, хоча й з волі потерпілого, проте, яке не засноване на правомірному юридичному фактові. Таке збагачення виникає внаслідок передачі майна як виконання за договором, який не було укладено. Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей\~1212,\~1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. За змістом частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тобто, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з практикою ЄСПЛ, змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Проаналізувавши всі докази та судову практику, суд вважає, що доводи відповідача про те, що неодноразове перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача кількома платежами з визначенням його імені свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер, що обумовлено характером особистісних стосунків, які склалися між позивачкою та відповідачем а також те, що грошові кошти були перераховані протягом 2020-2021 років, а позивачка протягом майже трьох років не пред`являла будь-яких претензій до відповідача, що дає можливість стверджувати про те, що грошові кошти відповідачем набуто безпідставно без відповідної правової підстави, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, так як представником позивачки та позивачкою, на переконання суду, доведено, що остання помилково та безпідставно здійснила переказ даних коштів, факт перерахування яких виявила тільки в лютому 2023 року, а покази свідка [PERSON] , надані в судовому засіданні, не підтверджують факту укладення будь-яких договорів та інших підстав, згідно б яких вищевказана сума була перерахована на рахунок відповідача. Такий висновок, зокрема, підтверджується відсутністю відомостей про укладення між сторонами будь-якого правочину або про наявність інших підстав, передбачених\~статтею 11 Цивільного кодексу України, для виникнення права [PERSON] на отримання від [PERSON] грошових коштів. Надані ж стороною відповідача копії платіжних доручень про переказ грошових коштів за 2020 рік, платником за якими є ФОП [PERSON] , отримувачем ФОП [PERSON] (т.1, а.с. 58-76), а також копії платіжних доручень про безготівковий переказ коштів за 2020-2021 роки, відповідно до яких між [PERSON] , ПП «МАРКОНІ ПЛЮС», [PERSON] та [PERSON] здійснювалися безготівкові перекази коштів між останніми на різні грошові суми (т.1, а.с. 77-126), ніяким чином не підтверджують правових підстав для набуття [PERSON] перерахованих [PERSON] 09.12.2020 року, 11.03.2021 року, 16.03.2021 року та 25.03.2023 року грошових коштів на загальну суму 796500,00 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів про наявність договірних зобов`язань між позивачкою та відповідачем щодо зазначеної суми коштів відповідачем суду не надано. Заслухавши сторони, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, проаналізувавши все в сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів у сумі 796500,00 грн., отриманих без достатньої правової підстави, оскільки у даному випадку безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивачки не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами судом не встановлено. Згідно із ч.1, ч.3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~ \~ \~ \~При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 року в справі № 910/15944/17). У даній справі представником позивача адвокатом Покотило М.Б. на підтвердження витрат на правову допомогу подано лише копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 17/02-23 від 17.02.2023 року (т.1, а.с. 18); копію додаткової угоди № 1 до Договору № 17/02-23 про надання правової (правничої) допомоги від 17 лютого 2023 року (т.1, а.с. 19) та платіжне доручення № 45 від 20.02.2023 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про перерахування ФОП [PERSON] на користь АБ «ФЕДОРИШИН, ПОКОТИЛО ТА ПАРТНЕРИ» грошових коштів у сумі 25000,00 грн. (т.1, а.с. 20). При цьому, вказаний перелік містить лише зазначені види наданих послуг та їх загальну вартість 25000,00 грн. Така інформація не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених нею витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а тому без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір (постанова ВС від 26.07.2023 року, справа № 160/16902/20). Враховучюи вищенаведене, в зв`язку з відсутністю доказів документального підтвердження витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат, вимога позивачки про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору на користь позивачки в розмірі 7965 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Outcome: approved