Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалась на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2014 року який між ним було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.08.2017 року. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вказувала, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач не бажає укладати договір про сплату аліментів внаслідок чого вона змушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів. З урахуванням викладеного, просила стягнути аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Від представника відповідача адвоката Сарафенюка Р.І. надійшло клопотання згідно якого відповідача позовні вимоги визнає частково та не заперечує щодо сплати аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що будь якого рухомого чи нерухомого майна у власності відповідача не має, він немає офіційної чии неофіційної роботи, оскільки постійно проживає із матір`ю та здійснює за нею догляд так як вона є пенсіонеркою з 2016 року. Крім того у нього існує зобов`язання за стягненням штрафу на користь держави. Таким чином його матеріальний стане не дає йому змоги сплачувати аліменти у тому розмірі який просить позивачка. В судове засідання позивачка не з`явилась. Від її представника адвоката Тимуша Л.Ф. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від його представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Просив частково задовольнити позовні вимоги та визначити аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі який між ними було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.08.2017 року (а.с.5). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з позивачкою (а.с.9, 6). У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, як на позивачу так і на відповідачу лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить - 2833 грн.. Отже 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на 2023 рік складає 1 416 грн. 50 коп.. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Виходячи з наведеного суд вважає, що в даному конкретному випадку мінімальний розмір аліментів не зможуть забезпечити дитині здорове зростання і розвиток, належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Доводи відповідача, що він не має у власності майна та роботи не спростовують його обов`язку на утримання дитини задля забезпечення її належними умовами для зростання, повноцінного харчування та навчання. Крім того відповідачем не доведено суду, що він є непрацездатним, або ж наявність інших обставин, що перешкоджають йому працевлаштуватись. Наявність виконавчого провадження щодо стягнення коштів з відповідача також не дає суду підстав на призначення мінімально допустимого розміру аліментів. Враховуючи викладене, беззаперечний обов`язок відповідача щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved