Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

29.12.2023 [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 23.01.2024, мотивуючи тим, що вона народилася [INFO] в селі Саливонки Васильківського району Київської області, з 01.09.1988 по 30.08.1991 навчалася у Васильківській загальноосвітній школі інтернат, у шлюбі не перебувала та дітей не має, ніколи не мала паспорту та реєстрації, є бездомною особою, перебуває на обліку у відділенні соціальної допомоги бездомним особам м. Біла Церква. У 1998 році помер її батько [PERSON] . На 24.08.1991 та 13.11.1991 проживала разом із сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У 1993 році вказаний будинок згорів, при пожежі згоріли усі документи її батьків, які відновити не змогли. Її рідні сестри, брат та мати також не мають паспортів громадян України. Її сестра [PERSON] отримала рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про встановлення факту постійного проживання станом на 24.08.1991, на підставі якого отримала паспорт громадянки України. Вона, [PERSON] , зверталася до міграційної служби з проханням видати їй паспорт, однак листом від 13.06.2023 Білоцерківський відділ в м. Києві ГУ ДМС України відмовив у проханні, зазначивши, що її ідентифікацію та належність до громадянства не підтверджено. Також, вона звернулася до БФ «БО «Право на захист», що є офіційним партнером ООН з питань осіб без громадянства, та отримала захисний лист від 25.10.2023 УВКБ ООН. У зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України вона не має можливості офіційно працювати, укладати угоди з лікарем щодо надання медичних послуг, відкривати рахунки у банках, подорожувати, а від встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 залежить можливість реалізувати передбачене законом право звернутися до міграційної служби із заявою, про встановлення належності до громадянства України та отримати паспорт. Тому, просила у судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, а саме: особу заявника [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Саливонки Васильківський район Київська область та встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Саливонки Васильківський район Київська область в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 разом з батьками, а саме: матір`ю [PERSON] , [INFO] . 13.02.2024, після усунення заявником недоліків заяви, судом постановлено ухвалу, якою прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у справі. 28.02.2024 представник заінтересованої особи, за довіреністю у справі [PERSON] , подав до суду письмові пояснення у справі, шляхом направлення у системі «Електронний суд», мотивуючи тим, що стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-ІІІ (далі - Закон). Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006) (далі Порядок № 215). Згідно з п. 1 ч.1 ст. 3 Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Згідно з п. 9 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а)заяву про встановлення належності до громадянства України; б)копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в)судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Так, у додатках до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником додано докази, які можуть слугувати лише доказом під час звернення особи до суду для встановлення факту, що має юридичне значення. Слід відмітити, що прийняття судом рішення про встановлення факту, що має юридичне значення не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття заявником громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для можливого отримання заявником громадянства України. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Тому, просив врахувати письмові пояснення під час прийняття рішення у справі. Заявниця - [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі та зазначила, що вона народилася у селі Саливонки Васильківського району Київської області, проживала разом із батьками: батько [PERSON] , помер [INFO] , мати [PERSON] . Також, вона має братів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і сестер: [PERSON] , [PERSON] . Вона навчалася у школі інтернат м. Васильків, оскільки її мати до 1992 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі. Потім мати забрала її з інтернату і вони проживали в смт. Гребінки, ніде не навчалася та не працювала. Свідоцтво про народження було у батьків, але воно згоріло при пожежі, тому у лютому 2023 року поновила його через органи РАЦС. Вона зверталася до паспортного відділу із заявою щодо видачі паспорту, однак їй рекомендувати звернутися до суду для встановлення факту проживання в Україні. Представник заявника, адвокат Ткаченко Любов Володимирівна, у судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі та пояснила, що в актовому записі про народження заявника відсутні відомості щодо громадянства України, її батько помер, а мати також немає паспорту. В усієї сім`ї [PERSON] відсутні паспорти, окрім сестри заявника [PERSON] , яка після відповідного рішення вже отримала паспорт.\~ Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із ч.2, ч.7 ст. 19 ЦПК України,\~ цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, що кореспондується з ч. 1 ст.293 ЦПК України. За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Також, ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.7) вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , про що 10 вересня 1980 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Київської області, складено відповідний актовий запис № 42, батьками якої вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно довідки Комунальної установи Білоцерківської міської ради «Територіальний центр надання соціальних послуг імені Петра Навотні» від 20.10.2023 за № 199 ( а.с.17), [PERSON] , 1979 року народження, дійсно перебуває на обліку у відділенні соціальної допомоги бездомним особам та особам, звільненим з місць позбавлення волі, з 20 листопада 2023 року по теперішній час. Згідно листа УВКБ ООН від 25.10.2023 (а.с.19), [PERSON] , [INFO] , є особою із невизначеним громадянством та знаходиться під захистом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців. З листа Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області ДМС України від 13.06.2023 (а.с.5), вбачається, що [PERSON] звернулася до вказаного відділу щодо оформлення паспорта громадянина України у вигляді ІD- картки, у зв`язку з первинним оформленням, після досягнення 18 років, та їй було відмовлено у видачі паспорту у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів та інформації, що необхідна для оформлення паспорта. Також, у листі зазначено, що за результатами проведених перевірок за обліками та даних отриманих з баз даних Реєстру її, [PERSON] , ідентифікацію особи та належність до громадянства України не підтверджено, тому рекомендовано звернутися до суду для встановлення особи та факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту постійного проживання в Україні на момент 24.08.1991 разом із батьками у неповнолітньому віці. З довідки виконавчого комітету Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 31.01.2023 за № 158/03-22 (а.с.6) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] в неповнолітньому віці разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.8), [INFO] у віці 31 рік у селищі міського типу Гребінки Васильківського району Київської області помер [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей», який є правонаступником Васильківської загальноосвітньої школи інтернат, від 02.11.2023 за № 01-16/522 (а.с.9), заявниця - [PERSON] , [INFO] , навчалася у Васильківській загальноосвітній школі інтернат, що знаходиться за адресою: вул. Дикабристів, 39, м. Васильків, Київська область, з другого по четвертий класи, у період з 01 вересня 1988 року народження по 30 серпня 1991 року, була відрахована зі школи інтернату в зв`язку з поверненням по місцю постійного проживання, в смт Гребінки, Васильківського району Київської області. Згідно свідоцтва Серії [NUMBER] ( а.с.10), [INFO] народилася [PERSON] , про що 05 жовтня 1979 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Київської області, складено відповідний актовий запис № 35, батьками якої вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . З матеріалів справи (а.с. 11-16) вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року, у справі № 208/2629/13, провадження № 2-о/208/129/23 (а.с.12-14),\~ було задоволено заяву [PERSON] , та встановлено факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року в смт Гребінки, Васильківського району Київської області, на підставі якого остання була зареєстрована громадянкою України та отримала паспорт громадянина України. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в смт Гребінки Васильківського району Київської області, після народження проживала в [ADDRESS] у будинку свого батька - [PERSON] , з 01.09.1988 по 21.01.1991 навчалася у Васильківській загальноосвітній школі інтернат. Також, встановлено, що у 1993 році будинок, в якому проживала заявниця згорів та при пожежі згоріли усі документи батьків заявниці, які вона відновити не змогла; батько заявниці, [PERSON] , [INFO] , народився\~ у смт Гребінки, Васильківського району Київської області та завтра вся до Васильківського районного відділу УДМС України в Київській області із заявою, про видачу паспорта. Свідок [PERSON] (дата народження: [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ), у судовому засіданні дала показання, що її мати являється двоюрідною тіткою заявниці - [PERSON] , яка станом на 1991 рік проживала в [ADDRESS] . У сім`ї [PERSON] було шестеро дітей, матір заявниці [PERSON] , а батько [PERSON] . Заявниця навчалася в інтернаті, а потім жила в смт Гребінки. Вона\~ приїздила до заявниці в дитинстві, в гості, в будинок [ADDRESS] . Свідок [PERSON] (дата народження: [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ), у судовому засіданні дав показання, що його мати [PERSON] являється рідною сестрою заявниці - [PERSON] . Заявниця станом на 1991 рік проживала в [ADDRESS] , наразі проживає у м. Біла Церква. Заявницю знає зі свого народження, його мати та [PERSON] проживали в одному будинку. Свідок [PERSON] (дата народження: [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ), у судовому засіданні дав показання, що заявниця являється його тіткою, його мати - [PERSON] являється рідною сестрою [PERSON] . Станом на 1991 рік заявниця проживала в [ADDRESS] . Заявницю та її матір - [PERSON] , його бабу, знає зі свого народження. При вирішенні справи суд виходить з наступного. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. З матеріалів справи вбачається, що звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, безпосередньо є пов`язаним з підтвердження існування обставин, з якими закон пов`язує набуття громадянства України. За встановленими обставинами заявниця не має належного документального підтвердження вказаного факту, що унеможливлює її звернення до компетентних органів в Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, саме тому єдиним можливим способом захисту є звернення до суду із заявою про встановлення фактів, які згідно закону дають підстави для набуття громадянства України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Юридичне значення має факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявниця має, зокрема, подати документи, що підтверджують народження її на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» - «Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються». Відповідно п. п. 6 п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 заявник для оформлення паспорту подає такі документи: рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Судом встановлено, що заявниця дійсно є [PERSON] , яка народилася [INFO] селі Саливонки Васильківського району Київської області, її матір`ю є [PERSON] , [INFO] , а батьком був [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджено матеріалами справи, які узгоджується в даній частині з показаннями свідків. Також, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села\~ Саливонки Васильківського району Київської області, станом на 24 серпня 1991 року була малолітньою особою та постійно проживала на території України, а саме: у період з 01.09.1988 по 30.08.1991 за адресою: [ADDRESS] у Васильківській загальноосвітній школі інтернат, та за адресою: вул. Карла Маркса, 126, смт Гребінки, Васильківський район, Київська область з моменту народження до 01.09.1988 та після 30.08.1991, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджується в даній частині з показаннями свідків. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява в частині встановлення особи заявника та факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року підлягає до задоволення, а рішення суду, про встановлення даних фактів, після набрання законної сили, є підставою для реєстрації заявниці громадянкою України та видачі їй паспорта громадянина України. В частині вимог заяви щодо встановлення факту проживання в неповнолітньому віці разом з батьками, а саме: матір`ю [PERSON] , [INFO] , заява не підлягає до задоволення, оскільки до суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження вказаного факту, а допитані у судовому засіданні свідки жодних показань з даного приводу не надали, зокрема, в силу різниці у віці між ними та заявником і періодом, з яким пов`язується встановлення факту. Також, у довідці ВК Гребінківської сільської ради від 31.10.2023 за № 158/03-22 вказано, що заявниця разом і матір`ю проживала без реєстрації в смт Гребінки, зокрема, станом на 24.08.1991, однак згідно довідки від 02.11.2023 за № 01-16/522 заявниця перебувала у Васильківській школі інтернат до 30.08.1991, а потім повернулася по місцю проживання, а заявниця в судовому засіданні вказала, що її мати до 1992 року відбувала покарання в місцях позбавлення волі, таким чином, відсутня узгодженість між доказами та вказаними обставинами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ч. 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: partial