Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

01 грудня 2022 року адвокат Поздняков С.Г. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нововолинського міського суду Волинської області 12 листопада 2021 року був розірваний. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . За судовим наказом від 29 листопада 2021 року з позивача в користь відповідача стягуються аліменти і [PERSON] сплачує їх справно та регулярно. Просив суд врахувати, що задовго до винесення судового наказу його довіритель добровільно надавав кошти відповідачу на утримання сина. Крім того, додатково, крім аліментів, він перераховував кошти на особисті потреби дитини - ліки, іграшки, одяг. Також активно приймав участь у вихованні сина (до розірвання шлюбу), регулярно та за власні кошти організовував відпочинок сина біля моря та на Канарських островах. Позивач [PERSON] надалі хоче брати активну участь у вихованні сина та його становленні, однак із-за неприязних відносин з колишньою дружиною, відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, більше того ставить [PERSON] в залежність від надання додаткових коштів на утримання дитини, у зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав, як батько дитини. Зазначає, що відповідач не дозволила позивачу привітати сина [PERSON] на день його народження, за два тижні до того, переслідуючи меркантильні інтереси заборонила спілкуватися синові з батьком через будь-які засоби зв`язку. У прохальній частині позовної заяви представник позивача не зазначає позовних вимог, однак в описовій частині (по тексту) просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні позивача [PERSON] та третьої особи баби [PERSON] з дитиною [PERSON] та встановити наступний порядок спілкування останнього з дитиною: двічі на тиждень, у вівторок у період часу з 18 год. по 19 год. та у суботу у період часу з 13 год. по 14 год. забезпечити безперешкодне спілкування позивача з сином засобами телефонного зв`язку та/або відеозв`язку (Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо), не викладати у соціальні мережі фото або відео матеріали, на яких зафільмований їх син [PERSON] та зобов`язати видалити відповідача наявні вищезазначені матеріали. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Поздняков С.Г. зазначив позовні вимоги свого довірителя, а саме просив суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином та зобов`язати [PERSON] не перешкоджати батькові [PERSON] два рази на тиждень спілкуватися з дитиною за допомогою телефонного зв`язку та/або відеозв`язку (Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо); забезпечити можливість виїзду дитини за кордон в Королівство Швеція до батька [PERSON] за його рахунок, не менше чотири рази на рік, загальною тривалістю до 180 діб; не викладати в соціальні мережі фото або відео матеріали, в яких зафільмований їх син [PERSON] та зобов`язати видалити вже опубліковані матеріали. Просив суд врахувати, що представники ССД відмовилися спілкуватися з позивачем, проігнорували його прохання вийти на зв`язком з [PERSON] та вказали на те, що все буде нормально, однак винесли однобічне рішення, яким не враховано права позивача. Зазначив, що відповідач [PERSON] необґрунтовано відмовила вивезти дитину за кордон до батька на три тижні. Вважає, що така поведінка відповідача порушує права батька, який сплачує аліменти, а тому має право на безперешкодне спілкування з сином. Представник позивача просив врахувати відповідь на відзив та додаткові пояснення у справі, в яких детально він описав конфлікти та ситуації які виникали між сторонами, в тому числі з приводу спілкування та виховання ними сина [PERSON] (а.с. 101-113, 180-185). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у позові, підтвердила, що позивач матеріально утримує сина, однак вказує на те, що [PERSON] вимагав від неї часткового повернення перерахованих коштів (аліментів). Дійсно [PERSON] та [PERSON] надсилали іграшки та купували інші речі, однак їх вартість згодом позивач вираховував з аліментів, що її обурювало. Також, вона оплачувала доставку габаритних і тяжких поштових відправлень позивача (тих же подарунків). Перешкод у спілкуванні батька з сином та з бабою не чинить, навпаки всіляко сприяє їх зустрічам та розмовам. Просила суд врахувати, що позивач вимагає від сина розмовляти виключно російською мовою (на його думку тільки російська мова є нормальною мовою спілкування) та тисне всіляко на дитину. Після розмови з батьком [PERSON] закривається і категорично відмовляється з ним спілкуватися. Натомість з бабою [PERSON] він спілкується часто та з задоволенням. Зазначає, що возила сина в Швецію, однак без супроводу відпускати дитину до батька побоюється. Неодноразово позивач вказував на те, що в Швеції сину буде краще і на його думку, саме в цій країні створені більш сприятливі умови для проживання і виховання дітей. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у позові з підстав викладених у відзиві (а.с.69-72). Зазначила, що відповідач [PERSON] працює у Нововолинському ЗДО №9 на посаді сестри медичної старшої, син сторін є малолітнім, має тісний зв`язок з матір`ю та стійкі соціальні зв`язки у м. Нововолинську, відвідує групу "Капітошка" у Нововолинському ЗДО №9. За інформацією керівника дошкільного закладу, позивач [PERSON] у дитячий дошкільний заклад не з`являвся, ніколи не цікавився життям та вихованням дитини. Відповідач жодним чином не перешкоджає спілкуванню позивача з сином, а навпаки, на прохання бувшого чоловіка возила [PERSON] в Швецію, а непорозуміння між ними виникли в період вимкнення електроенергії, спричиненої масованими атаками України країною-агресором. Надану представником позивача переписку сторін просила не брати до уваги. Зазначає, ця переписка містить нарізки зі слів відповідача, які вийняті з контексту її розмови з позивачем і не висвітлює дійсних обставин та стану речей. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що є матір`ю позивача [PERSON] та відповідно бабою його сина [PERSON] . Підтримує позов сина [PERSON] та просить його повністю задоволити. Вважає рішення ССД необґрунтованим та однобічним. Син має право на вільне спілкування з сином, яке не може бути обмежене засобами зв`язку. На даний час батько бачить дитину лише 13-18 днів на рік, що вважає неприпустимим. Вона також інколи спілкується з внуком, востаннє 18 лютого цього року. Її син проживає в Швеції, там працює за контрактом та має комунальне житло. Денис є громадянином України, однак найближчим часом не планує приїздити в Україну, оскільки є особою призовного віку, і по приїзді в Україну не зможе в подальшому виїхати з України. Її внук також мав посвідку на проживання в Швеції, однак строк її дії закінчився, і у разі коли дитина буде проживати 1.5-2 місяці в цій країні, документи можна буде поновити. Посвідка включає медичну страховку, навчання, матеріальну допомогу. Не раз приїздила в Нововолинськ до внука і жодного разу невістка не чинила перешкод у спілкуванні з ним, однак коли відправила [PERSON] подарунки поштою, відповідач відмовилася їх отримувати. Підтвердила, що віюпьвіюач [PERSON] , на прохання сина, після розлучення приїздила з [PERSON] в Швецію. Зазначила, що паспорт внука для поїдок за кордон, знаходиться у неї. Свідок [PERSON] зазначила, що малолітній [PERSON] є її похресником, вона часто буває в сім`ї [PERSON] . Знає, що дитина вільно та безперешкодно спілкується з батьком, однак подекуди [PERSON] відмовляється розмовляти з позивачем, з тих причин, що той ставить нав`язливі запитання, на кшталт: "Це тобі мама сказала?", та вимагає у сина спілкування виключно російською мовою, яку дитина не знає. Відносно бувшого чоловіка чи свекрухи відповідач негативно не виражається. Знає, що у 2023 році [PERSON] возила сина до батька у Швецію, і в них не виникало до цього приводу жодних конфліктів. Представник ССД виконавчого комітету Нововолинської міської ради у судове засідання не з`явився, начальник Думич І.О. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.208) У поданій заяві підтримала висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради про розв`язання спору щодо участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , затверджений рішенням виконкому від 04 травня 2023 року №215, що наявний у матеріалах справи. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, врахувавши думку третьої особи, представника третьої особи, заслухавши показання свідка, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нововолинського міського суду від 12 листопада 2021 року, був розірваний, що підтверджується його копією (а.с.76). У цьому шлюбі, у м. Нововолинську, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , що видане Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинської області (а.с.75) та копією паспорта громадянина України для поїздок за кордон номер [NUMBER] , що виданий органом 0711 (а.с.167-168). Після розлучення батьків, дитина [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю [PERSON] . Місце проживання дитини зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.144). Питання щодо розв`язання спору між сторонами розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки і піклування 27 квітня 2023 року. Взявши до уваги інформацію Нововолинського ЗДО №9 «Дивосвіт», також те, що дитина позитивно відгукується про батька та прагне спілкування з ним, враховуючи вік дитини, факт перебування батька за кордоном, комісією вирішено за доцільне визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] лише в частині, що стосується спілкування з ним за допомогою електронних засобів зв`язку, а саме щовівторка та щосуботи протягом однієї години за допомогою електронних засобів зв`язку, напередодні погодивши з матір`ю дитини, [PERSON] , конкретну годину з котрої вона зможе забезпечити безперешкодне спілкування дитини з батьком (а.с.144). Рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області №215 від 04 травня 2023 року (а.с.143) було затверджено висновок про розв`язання спору щодо участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . З долучених дублікатів квитанцій (а.с.23-46) вбачається, що [PERSON] , будучи в шлюбі з відповідачем, в період 2020-2021 років, надсилав кошти [PERSON] на утримання сина. В подальшому, спір між сторонами щодо аліментних зобов`язань був вирішений з ухваленням судового наказу. Відповідач у судовому засіданні підтвердила виконання позивачем своїх майнових зобов`язань, а тому, дана обставина не підлягає доказуванню. При ухваленні рішення у справі, суд враховує думку третьої особи та покази свідка, які вказали, що відповідач [PERSON] не чинить перешкод у спілкуванні позивача [PERSON] та баби [PERSON] з сином [PERSON] на території України. Небажання сина подекуди спілкуватися з батьком, не може розцінюватися судом як перешкоди відповідачем у здійсненні прав позивача щодо спілкування з сином. Більше того, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] сприяла зустрічам сина з батьком та у 2023 році добровільно, на вимогу-прохання позивача, приїхала з дитиною у Королівство Швеція, що підтверджується відповідними відмітками, наявними у паспорті дитини для виїзду за кордон (а.с.167-168). Надані представником позивача та третьою особою фототаблиці (а.с.14 зворот-22, 212-220) лише підтверджують встановлені обставини, зокрема вказують на безперешкодне та вільне проведення дозвілля дитини з батьком, бабою та їх спільний відпочинок. Вищевикладене також узгоджується з висновком органу опіки і піклування, в якому зазначається, що в ході розгляду справи було встановлено, що спір між сторонами виник саме у той час коли застосовувалися графіки відключень електроенергії і внаслідок відсутності інтернет-зв`язку, коли спілкування між батьком та дитиною припинилося. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , звертаючись до суду, не погоджується з рішенням органу опіки і піклування та просить суд визначити порядок його побачень з сином. Тобто з матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння між сторонами щодо участі у вихованні дитини, а подекуди й конфлікти, які виникають у зв`язку з небажанням сторін розуміти та чути один одного. Разом з тим, національні і міжнародні норми права визначають право дитини на спілкування з тим з батьків, який проживає окремо, та підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року. Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі ч.1, ч.3 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 та Закону України «Про охорону дитинства». За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Оскільки сторони не можуть домовитися щодо участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] (встановлений органом опіки і піклування порядок не влаштовує позивача), з огляду на те, що батько добросовісно виконує свої батьківські обов`язки та попри те, що він перебуває за кордоном, враховуючі висновок органу опіки та піклування, суд вважає можливим визначити порядок його участі у вихованні дитини з урахуванням віку [PERSON] , його потреб та інтересів. Так, при визначенні порядку участі батька у вихованні сина, суд бере до уваги відомості щодо дитини, а саме те, що малолітній [PERSON] не спілкується російською мовою, а його постійним місцем проживання є Україна, саме в цій країні дитина має власне середовище, друзів, захоплення, мову спілкування (українську мову), відвідує дошкільний навчальний заклад, тощо. Разом з цим, вимоги щодо виїзду дитини до місця проживання до батька за кордон задоволенню не підлягають, оскільки чинне законодавство передбачає порядок тимчасового виїзду дитини за межі України з безумовним дотриманням встановлених вимог. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХП та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Вивезення дитини за кордон без визначення при цьому конкретного місця перебування, дати і мети виїзду суперечать положенням чинного законодавства, які визначають рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, а також обізнаності їх про конкретне місце перебування дитини, мети цього перебування та конкретного проміжку часу, на який дитину буде вивезено за межі України. При ухваленні рішення у справі суд наголошує, що вимоги позивача до 19 лютого 2024 року мали абстрактний характер, а вимог щодо спілкування дитини з бабою [PERSON] та їх порядок, ні позивач ні його представник, не озвучили та не заявляли. Відтак, суд вважає можливим та необхідним встановлення позивачу конкретного часу для його безперешкодного спілкування та відпочинку з сином на території України, у відсутності матері, що не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме його нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька дитини, а також узгоджується з запропонованим позивачем часом на спілкування його з сином. З огляду на вищевикладене, суд визначає спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та безперешкодному спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , наступним чином: щовівторка у період часу з 18 до 19 години та щосуботи у період часу з 13 до 14 години, протягом не менше 20 хв. за допомогою електронних засобів зв`язку, напередодні погодивши з матір`ю дитини [PERSON] , конкретний час (хвилини), з котрої вона зможе забезпечити безперешкодне спілкування дитини з батьком; щовівторка з 17 год. по 20 год. та щосуботи з 13 год. по 18 год. особисті побачення батька з дитиною, загалом не більше як дев`яносто діб на рік, у відсутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком та/або бабою [PERSON] , [INFO] , супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання матері [PERSON] . Усі інші вимоги заявлені позивачем та його представником, на думку суду є покладення зайвого тягаря на особу відповідача та призведе до необґрунтованого втручання у їх особисте життя, яке захищено ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є неприпустимим. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України. З огляду на те, що суд позов задоволює частково, позивачем сплачено 992,40 грн. судового збору (а.с.6), а відповідач, в свою чергу, понесла витрати у на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., що підтвердила документально (а.с.81-85, 222-223), суд зобов`язує сторону позивача, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні- відповідачу, а саме 2003,80 грн. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Outcome: approved