Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що 18 листопада 2018 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1270. [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження сина стосунки між ними почали погіршуватися у зв"язку з тим, що відповідачка не забезпечувала належний догляд за дитиною. Незважаючи на те, що він працював, а дитина перебувала вдома з матір"ю, йому весь час доводилось відволікатися на те, щоб переконатися, що дитина нагодована та переодягнена. Плач дитини сильно дратував дружину і тому вона замість того, щоб заспокоїти дитину могла просто зачинитися у своїй кімнаті, щоб не чути дитячого плачу. На його неодноразові пропозиції звернутися за допомогою до сімейного психолога відповідачка постійно відмовлялася. На цьому підґрунті між ними виникали сімейні сварки, в ході яких відповідачка постійно повторювала, що втомилася від всього та хоче спокійного життя. Він всіляко намагався підтримувати дружину та допомагати їй з дитиною, навіть перейшов на дистанційний режим роботи, щоб більше часу приділяти дружині та сину, однак, незважаючи на всі його спроби налагодити їх сімейне життя, у квітні 2023 року відповідачка зібрала свої речі та залишила квартиру, в якій вони разом проживали, сказавши, що поїде за кордон, де їй буде краще та безпечніше. З того часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. З квітня 2023 року відповідачка жодного разу не телефонувала йому та не цікавилась дитиною. Однак на початку січня 2024 року [PERSON] зателефонувала та повідомила, що перебуває в Україні та бажає розлучитися з ним, щоб будувати нове життя. На його повідомлення про те, що ним підготовлено пакет документів для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідачка зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки після народження дитини у неї так і не з"явилися материнські почуття до сина. Згодом [PERSON] передала йому нотаріально посвідчену заяву, згідно якої вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Таким чином, з моменту народження дитини і по даний час відповідачка бачила сина в сукупності лише близько місяця. Ніяких подарунків та/або матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надавала і не надає на даний час, не дбає про дитину, не цікавиться станом її здоров"я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, взагалі не проявляє ніякого інтересу до сина, навпаки вважає, що з появою дитини її життя тільки погіршилось, стало складним та нецікавим. На даний час дитина проживає з ним, він займається її доглядом, вихованням та утриманням. Відповідачка офіційно непрацевлаштована, доходів не отримує. Він працює, отримує дохід та має можливість самостійно забезпечувати потреби своєї дитини, піклуватися про її здоров"я, фізичний та моральний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Враховуючи викладене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 08.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено по ній підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.02.2024 відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою [PERSON] позову на стадії підготовчого провадження, закрито підготовче засідання у даній справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що після народження дитини відповідачка не здійснювала за нею належний догляд, постійно повторюючи, що втомилася та хоче спокійного життя. Її дратував дитячий плач та сама дитина. Він намагався підтримувати дружину та постійно допомагав їй у догляді за дитиною, однак у квітні 2023 року відповідачка, забравши речі та залишивши його з дитиною, повідомила, що їде за кордон. З того часу до нього жодного разу не телефонувала та дитиною не цікавилася. В січні 2024 року вона зателефонувала йому та повідомила, що хоче розірвати стосунки, так як планує влаштувати особисте життя за кордоном. На даний час він має стабільний дохід і спроможний самостійно забезпечити своєму сину всі необхідні умови для його розвитку та виховання, тому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] та пояснила, що ще в квітні 2023 року покинула чоловіка і переїхала жити окремо, так як не бажала бути з дитиною. Спочатку думала, що це відчуття післяродової депресії, однак після консультації з психологами зрозуміла, що просто так їй краще. Останніх півроку проживає в селі і планує виїхати на постійне проживання за кордон та влаштувати там особисте життя, тому бажає, щоб в подальшому у неї не виникало будь-яких юридичних проблем у зв"язку з наявністю у неї малолітньої дитини. Вважає, що сину буде краще з батьком, який може забезпечити його всім необхідним. До дитини ніяких почуттів не має, не хоче підтримувати будь-яких стосунків з чоловіком, навіть з приводу виховання та утримання дитини. Розуміє, що коли дитина стане дорослішою, її чоловік буде телефонувати і просити її дозволу з приводу різних питань, які вона не бажає вирішувати. Оскільки дитина виповнився один рік, тому вона нарешті розлучиться та зможе влаштувати інше життя. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служби у справах дітей та сім"ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з"явився , про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Від начальника служби на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи без присутності представника служби. Підтримують свій висновок від 19.02.2024 № 107-1297 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов"язку батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Верховний Суд України в п.1 6 ч. 2 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.11.2018, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 18 листопада 2018 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1270 (а.с. 16). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.03.2023 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Як вбачається з витягу з реєстру Пулинської територіальної громади №2024/000646689 від 19.01.2024 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України сума доходів [PERSON] протягом 2023 року становила 60 300 грн (а.с. 13). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 09.01.2024 [PERSON] є фізичною особою-платником податків та протягом 2023 року отримував стабільний дохід (а.с. 15). Як вбачається з копії виписки про новонародженого від 14.03.2023 [PERSON] [INFO] народила дитину - хлопчика у багатопрофільному медичному центрі "Лелека" (а.с. 19). Згідно копії обхідного листа, виданого КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги", дитина [PERSON] пройшла обстеження у лікарів. На момент огляду загальний стан дитини задовільний, скарг не виявлено (а.с. 20). Відповідно до витягу з реєстру Пулинської територіальної громади №2024/000646689 від 19.01.2024 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Як вбачається з копії довідки ЖБК "Арсеналець-26" № 1 від 22.01.2024 [PERSON] , [INFO] та його син [PERSON] , [INFO] зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно копії довідки об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Щасливий дім 2" № 2 від 23.01.2024 станом на 23.01.2024 в квартирі [ADDRESS] дійсно проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Відповідно до копій письмових опитувань, проведених адвокатом Краснощоком О.П. 24.01.2024, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що їх сусіди [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі [ADDRESS] з 2014 року по березень 2023 року. [INFO] у них народилася спільна дитина-хлопчик [PERSON] . З березня минулого року по теперішній час сусідку [PERSON] вони не бачили та не чули, контактів з нею не мають. [PERSON] самостійно, без участі матері [PERSON] здійснює виховання власного сина, що полягає у систематичному догляді та вихованні дитини (а.с. 23-33). Всвоїй письмовій заяві від 11.01.2024, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антроповим О.Ю., [PERSON] повідомила, що їй відомо, що [PERSON] має намір звернутися із заявою та документами до суду та/або інших компетентних органів щодо позбавлення її батьківських прав на дитину [PERSON] , [INFO] . При цьому з відповідною заявою та документами вона ознайомлена та повідомляє, що не заперечує стосовно позбавлення її батьківських прав на дитину [PERSON] , [INFO] . Наслідки позбавлення її батьківських прав їй відомі (а.с. 12). Згідно висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування № 107-1297 від 19.02.2024 остання вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-49). Відповідно до акту обстеження умов проживання представниками служби у справах дітей та сім"ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації обстежено умови проживання сім"ї позивача [PERSON] та його сина [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що умови проживання задовільні. Квартира мебльована, з усіма комунальними зручностями, наявна побутова техніка, предмети побуту. Для дитини створені належні умови для повноцінного розвитку та виховання. Малолітня дитина [PERSON] забезпечений усім необхідним (дитячий одяг, взуття, іграшки, предмети гігієни). Зі слів батька дитина проживає з ним з березня 2023 року. Мати участі у вихованні дитини не бере, життям сина не цікавиться, її місце перебування батьку невідоме (а.с. 50). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству з позивачем. За весь після народження у сторін дитини він жодного разу не бачив відповідачку з дитиною. Позивач піклується про сина, оточує його любов"ю та створив всі належні умови для його повноцінного розвитку. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому суд керується положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно з п. 15 якої позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з положеннями п. 16 цієї Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позбавлення її батьківських прав не заперечувала, протягом тривалого часу самоусунулася від участі у вихованні дитини, яка є малолітньою і якнайбільше потребує материнської уваги та любові, відчуває полегшення при відсутності додаткового навантаження, пов"язаного з дитиною, будь-яких спроб виправити свою поведінку не робила та не бажає робити, що свідчить про її свідомий вибір продовжувати своє життя без участі в ньому дитини, тому суд дійшов висновку про задоволення позову. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка не утримує свого малолітнього сина [PERSON] і не бажає цього робити, тому суд вважає стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз"яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів малолітньої дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн з позовних вимог про стягнення аліментів.

Outcome: approved