Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

У жовтні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою. Позов мотивований тим, що 20.12.2006 року між AT КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено кредитний договір №14.10053, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 тис. дол. США кінцевим терміном погашення до 19.12.2011 року. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між позичальником та банком було укладено іпотечний договір №14.10053/1 від 21.12.2006 р., за яким в іпотеку було передано об`єкт нерухомості: будівля складу літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазину літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, навіс літ. Л, за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 11856136. При посвідченні іпотечного договору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Банковська Ю.В. внесла: в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна; в Державний реєстр іпотек запис про перебування Нерухомого майна в іпотеці. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 у справі №2-43/10 (провадження №22-2720/2010) за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Запорізького РУ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення грошових коштів за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Запорізького РУ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів застави та іпотеки, задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», позов ПАТ КБ «Приватбанку задоволено, а зустрічний позов залишено без задоволення. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 р., крім іншого: розірвано кредитний договір № 14.10053 від 20.12.2006 р, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанку заборгованість станом на 09.12.2009p. за кредитним договором №14.10053 від 20.12.2006 р. та додатковою угодою №1 до нього від 23.01.2007 p. загальному розмірі 982970,74 грн, що є еквівалентом 123179,29 доларів США, та складається: з заборгованості за кредитом у сумі 674542,29 грн (що є еквівалентом 84529,11 доларів США); заборгованості за відсотками в сумі 226745.55 грн (що є еквівалентом 28414,23 доларів США); заборгованості по пені в сумі 81682,88 грн (що є еквівалентом 10235,95 доларів США); у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.10053 у сумі 982970,74 грн звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу ПAT КБ «Приватоанк» від імені іпотекодавця на підставі іпотечного договору у відповідності до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей виде майна; у рахунок погашення стягнутої заборгованості у загальній сумі 982970,74 грн звернуто стягнення на предмет застави транспортні засоби: марки «MAN 26403», марки «МАЗ 5335», бортовий причіп, шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому ст. 25, 36 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», із встановленням ціни продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, але не нижче за звичайні ціни на цей вид транспортних засобів. Цим же рішенням встановлено та не потребує доказування, що між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі уповноваженої особи філії «Запорізьке регіональне управління» 20.12.2006 укладено кредитний договір №14.10053, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000,00 доларів США на строк до 19.11.2011 включно та зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання за договором. 23.01.2007 між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №14.10053 від 20.12.2006, згідно із якою збільшено суму кредиту з 50000 доларів США до 100000 доларів США. Надалі рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.12.2021 р. у цивільній справі № 317/108/21 стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» три відсотки річних у розмірі 53788 грн 95 коп. В іншій частині позову відмовлено. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 у справі №2-43/10 (провадження №22-2720/2010) не виконане в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» від імені іпотекодавця на підставі іпотечного договору у відповідності до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 11.10.2010 року банком було отримано вісім виконавчих листів зі строком їх виконання упродовж 3-х років з дати вступу судового рішення в законну силу. Проте впродовж п`яти років виконавчі листи не були пред`явлені до виконання у зв`язку із втратою їх банком через зміну персоналу та відповідальних осіб, якими вони отримувались. Про це банком 24.07.2015 було складено відповідний акт б/н, який знаходиться у цивільній справі Запорізького районного суду Запорізької області від 14.01.2016 у справі №2-432010пр. №6/317/4/2016. 12.08.2015 року банк звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14.01.2016 у справі №2-43/2010 пр. №6/317/4/2016 у задоволенні заяви банку про видачу дублікатів виконавчих листів, та в поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.02.2016 у справі №2-43/2010 пр. №22-ц/778/1278/16 відхилено апеляційну скаргу банку та залишено без змін ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14.01.2016. Таким чином, позивач вважає, що іпотека за іпотечним договором припинилася 29.06.2010 за рішенням суду у зв`язку із припиненням (розірванням за рішенням суду 29.06.2010) основного зобов`язання - кредитного договору. Окрім того, станом на серпень 2023 спливли встановлені Законом України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого листа за рішенням апеляційного суду від 29.06.2010 для примусового виконання та судом відмовлено у їх поновленні. Також втрачені виконавчі листи на виконання вказаного судового рішення і судом відмовлено у видачі їх дублікатов. Зазначає, що у разі задоволення позову належить вчинити певні дії та внести певні записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо припинення з 29.06.2010 іпотеки за іпотечним договором. Посилаючись на вказані обставини просить суд: визнати припиненою з 29.06.2010 іпотеку, встановлену іпотечним договором №14.10053/1 від 21.12.2006 р., укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», за якою в іпотеку було передано належний [PERSON] об`єкт нерухомого майна: будівля складу літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазина літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, навіс літ. Л, за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 11856136, та визнати припиненим з 29.06.2023 іпотечний договір №14.10053/1 від 21.12.2006; шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію припинення з 29.06.2010 іпотеки, встановленої іпотечним договором №14.10053/1 від 21.12.2006, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», за якою в іпотеку було передане належний [PERSON] об`єкт нерухомого майна: будівля склада літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазину літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, навіс літ. Л, за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 11856136; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати при їх наявності. Ухвалою суду від 20.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 19.12.2023 від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач вважає позовну заяву необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки хоча кредитний договір розірвано в судовому порядку, але боргове зобов`язання перетворилося у зобов`язання, що встановлено судом, яке не має строку чинності чи строку давності, а тому безстроково повинно бути виконано належним чином або у примусовому порядку через ВДВС або у добровільному порядку. У позивача відсутній будь-який документ, який би підтверджував виконання боргового зобов`язання за рішенням суду. Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, тому іпотекодавець/позивач повинен надати суду у цій справі доказ щодо виконання боргового зобов`язання за рішенням суду по цивільній справі №22-2720/2010 р. Однак, цього доказу позивач не надав, а тому іпотека є дійсною, бо це право банка, яке не обмежено будь-якими строками (ч. 5 ст. 11 ЦК України). Щодо визнання договору іпотеки припиненим, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові суду від 26.01.2022 по справі №127/26402/20 (провадження №61-12159св21). Право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Більш того, не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору іпотеки припиненим. Також, у відзиві на позовну заяву зазначено, що у випадку відсутності представника АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні, просять розглянути справу за відсутності представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» 02.01.2024 від представника позивача - адвоката Железняка В.К. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що припинення зобов`язань за кредитним договором внаслідок його розірвання судом свідчить про припинення кредитного договору в цілому. Таким чином, 29.06.2010 припинив дію кредитний договір. Внаслідок припинення кредитного договору припинила свою дію й іпотека за іпотечним договором відповідно до приписів ст. 17 ч. 1 абз. 3 Закону України «Про іпотеку». Також, зазначає, що у позові йдеться і про іншу, встановлену ст. 607 ЦК України, підставу припинення іпотеки за іпотечним договором, зокрема, в зв`язку із неможливістю виконання зобов`язання за відсутності вини боржника. Ухвалою суду від 23.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився. З урахуванням заявленого у відзиві на позов клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 20.12.2006 року між [PERSON] та Приватбанком в особі уповноваженої особи філії «Запорізьке регіональне управління» ЗАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір №14.10053, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000 доларів США на строк до 19.11.2011 року включно та зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання за договором (а.с.17-18). 23 січня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 14.10053 від 20.12.2006, згідно із якою збільшено суму кредиту з 50000 доларів США до 100000 доларів США (а.с.18). У забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором 21.12.2006 року сторони уклали договір іпотеки №14.10053/1, згідно з яким [PERSON] (іпотекодавець) передав ЗАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателю) в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: будівля складу літ. В, будівля гаража-кафе літ. Е-2, будівля магазину літ. Ж-2, естрада літ. Ч, вбиральня літ. К, навіс літ. И, 1,2,3 - паркани, недобудований навіс літ. М, навіс літ. Л, недобудований навіс літ. Н (а.с.9-11). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2010 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та стягнення грошових коштів за цим кредитним договором задоволено частково. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та застави залишено без задоволення. Розірвано кредитний договір №14.10053 від 20.12.2006, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] .. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 09.12.2009 за кредитним договором №14.10053 від 20.12.2006 та Додатковою угодою №1 до нього від 23.01.2007 в загальному розмірі 982970,74 грн, що є еквівалентом 123179,29 доларів США, та складається: з заборгованості за кредитом в сумі 674542,29 грн ( що є еквівалентом 84529,11 доларів США); заборгованості по відсоткам в сумі 226745,55 грн ( що є еквівалентом 28414,23 доларів США); заборгованість по пені в сумі 81 682,88 грн ( що є еквівалентом 10235,95 доларів США). У позові ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку з [PERSON] відмовлено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.10053 в сумі 982 970,74 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з: будівлі-складу літ. В; будівлі гаражу-кафе літ. Е-2; будівлі магазину літ Ж-2; естради літ. Ч; вбиральні літ К; навісів літ. И, Л; парканів 1, 2, 3; недобудованих навісів літ. М, Н, шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» від імені іпотекодавця на підставі іпотечного договору у відповідності до вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В рахунок погашення стягнутої заборгованості в загальній сумі 982970,74 грн також звернуто стягнення на предмети застави - транспортні засоби: марки МАN 26403, червоного кольору, 1998р. випуску, типу - вантажний сідловий тягач, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки МАЗ 5335, зеленого кольору, 1980р. випуску, типу - бортовий вантажний, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; марки ТОМ 650 МРІЯ, зеленого кольору, 1989р. випуску, типу - бортовий причіп, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому ст. 25, 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», із встановленням ціни продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, але не нижче за звичайні ціни на цей вид транспортних засобів. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати: оплату інформаційно-технічного розгляду справи в сумі 370 грн, судовий збір в сумі 2550 грн, а всього - 2920 грн. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 липня 2023 року №338714446 встановлено, що власником спірного нерухомого об`єкта за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , а іпотекодержателем ЗАТ КБ «ПриватБанк», код 14360570 (а.с.13-16). Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку». Звертаючись до суду з цими позовними вимогами, позивач посилається на припинення іпотеки у зв`язку із припиненням (розірванням за рішенням суду 29.06.2010) основного зобов`язання - кредитного договору. Разом із тим, відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Таким чином, аналізуючи вказані приписи закону в поєднанні із положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки у цій справі позивачем не надано доказів виконання боргового зобов`язання за рішенням суду, підстави для припинення іпотеки відсутні. Щодо посилання позивача на ч.1 ст. 607 ЦК України як на одну з підстав визнання іпотеки припиненою, суд зазначає, що Законом України «Про іпотеку» не передбачена така підстава припинення іпотеки як неможливість виконання іпотеки, отже вказані доводи є неспроможними. Щодо позовних вимог в частині визнання договору іпотеки припиненим суд зазначає, що згідно із правовою позицією, сформульованою Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, в постанові від 18 вересня 2019 року у справі №695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц, а також підтриманою Верховним Судом у постанові №127/26402/20 від 26.01.2022, належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, а не визнання припиненим іпотечного договору. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed