Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2023 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. У позовній заяві вказано, що позивач є рідною бабусею, а відповідач - матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач тривалий час належно не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться підготовкою до самостійного життя доньки, не виявляє інтересу до її проблем. Відповідач за місцем знаходження дитини не проживає. Позивач зазначає, що відповідач практично веде кочовий спосіб життя. У позовній заяві вказано, що відповідач свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками. Всі побутові та інші питання облаштування життя дитини, а саме: влаштування та супровід до навчального закладу, профілактичні медичні огляди, лікування дитини у разі потреби, підготовка до самостійного життя, піклування за її духовний розвиток, тощо, весь час вирішує позивач одна. Такий стан речей триває з жовтня 2013 року. Мати дитини не надає матеріальної допомоги на її утримання. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду та до виповнення повноліття дитини. Ухвалою суду від 30.11.2023 було відкрито загальне позовне провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, у своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву щодо позову не подала. Представники третьої особи в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, показання свідків, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-8, 37-38, 54-55). Батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6, 9). Позивач [PERSON] є рідною бабою [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-14). У довідках, які видані виконавчим комітетом Оржицької селищної ради вказано, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживає без реєстрації з жовтня 2013 року з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під її фактичною опікою та перебуває на її утриманні (а.с. 15, 16). У характеристиці, яка видана виконавчим комітетом Оржицької селищної ради вказано, що [PERSON] проживає без реєстрації в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає онука [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не працює, утримує домашнє господарство, обробляє присадибну ділянку. За час проживання [PERSON] на території Савинського старостату заяв та скарг на неї не надходило (а.с. 26). Згідно повідомлення Оржицького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Оржицької селищної ради відносно сім`ї [PERSON] соціальний супровід не здійснювався (а.с. 57). У висновку, який затверджений рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради 24.01.2024 № 5 вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 102-104). В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає по-сусідству з позивачем і добре знає її сім`ю. Матір [PERSON] вона бачила лише один раз у житті, коли та приїжджала на похорон [PERSON] , батька [PERSON] (сина позивача). Свідок вказала, що знає, що [PERSON] проживає весь час з бабусею [PERSON] , дитина завжди охайна, чисто одягнена, видно, що бабуся піклується про неї. Свідок [PERSON] показала, що вона працює директором Савинської гімназії, в якій навчається [PERSON] . Цю дитину вона знає з 2018 року, коли вона почала навчання у вказаному закладі освіти. Всі питання, пов`язані з навчання та вихованням [PERSON], вона вирішувала з батьком дитини та з бабусею, позивачем у справі. Свідок вказала, що відповідач лише одного разу 15.02.2023 хотіла забрати дитину з гімназії, однак, дитини в цей день не було у закладі. Допитана в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] показала, що 26.09.2013, коли її внучці [PERSON] виповнився один рік, позивач покинула дитину і пішла з сім`ї, бо відповідач і син позивача [PERSON] (батько дитини) «не поладили» між собою. З жовтня 2013 року про дитину піклувалася позивач. В школу [PERSON] водили позивач і її син [PERSON] . Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншого боку держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач зверталася до уповноважених органів держави для сприяння їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді вона таких дій не вчинила. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з нею не проживає протягом досить тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері з своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною. У ситуації, що склалась, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач дійсно ухиляється від участі у вихованні дитини. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України вона буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Детальний аналіз норм, що містяться в Главі 15 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що аліменти на утимання дитини можуть призначатися судом на користь батька, матері або інших законних представників дитини. Оскільки суду не надано доказів того, що позивач у справі на момент постановлення рішення у справі є законним представником дитини, суд приходить до висновку про передчасність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів. Таким чином, у задоволенні позовних вимог у цій частині потрібно відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial