Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

30.01.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», в якому позивач просить суд: - зобов`язати АТ "КБ "ПриватБанк" усунути перешкоди у користуванні [PERSON] картковими рахунками, відкритими в АТ КБ «ПриватБанк»: [NUMBER] та [NUMBER] , які обслуговуються платіжними картками № [NUMBER] та № [NUMBER] , та системою дистанційного банківського обслуговування «Приват 24» шляхом поновлення (розблокування) проведення зупинених фінансових операцій за вказаними рахунками; - cтягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі 3% від суми коштів, яка безпідставно заблокована на карткових рахунках [PERSON] , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк»: [NUMBER] та [NUMBER] , які обслуговуються платіжними картками № [NUMBER] та № [NUMBER] , за кожен день невиконання (прострочення виконання, неналежного виконання) зобов`язань починаючи з 19.03.2022 року по дату ухвалення рішення у справі. Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що [PERSON] має наступні відкриті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк: [NUMBER] та [NUMBER] , які обслуговуються платіжними картками № [NUMBER] та № [NUMBER] . 19.03.2022 року Банк в односторонньому порядку зупинив фінансові операції позивача за картковими рахунками Позивача і здійснив блокування системи дистанційного банківського обслуговування «Приват 24». На звернення Позивача від 17.05.2022 р. та 22.06.2022 р., АТ КБ «ПриватБанк» своїми листами від 18-05-2022 р. №20.1.0.0.0/7-220517/7343 та від 24.06.2022 р. №20.1.0.0.0/7-240623/18904 повідомив про те, що банк припинив обслуговування платіжних карток на підставі п. 2.1.4.2.3. Умов і правил надання банківських послуг, яким передбачено, що у випадках порушення Клієнтом вимог чинного законодавства України та/ або умов даного Договору та/або у разі виникнення Несанкціонованого овердрафту Банк має право зупинити здійснення розрахунків за Карткою (заблокувати Картку) та/або визнати Картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у становленій Банком частині у разі невиконання Клієнтом своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, про жодні конкретні порушення з боку позивача вимог чинного законодавства України та/ або умов договору у своїх листах банк не вказав. Позивач зазначає, що вказаними протиправними діями Банк порушив права її як споживача фінансових послуг, чим також позбавив права на вільне володіння та розпорядження приналежним майном - грошовими коштами, що знаходились на заблокованих відповідачем карткових рахунках позивача. Таким чином, захист прав позивача як споживача фінансових послуг має бути здійснений у судовому порядку шляхом усунення перешкод у користуванні позивачем картковими рахунками, відкритими у відповідача та електронними системами Приват 24 мають бути усунуті в судовому порядку шляхом розблокування вищевказаних карткових рахунків та поновлення відповідачем проведення зупинених фінансових операцій за даними картковими рахунками. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить стягнути у розмірі 3% від суми коштів, які знаходиться на карткових рахунках позивача, за кожен день прострочення з 19.03.2022 року по дату ухвалення рішення у справі. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, а тому з метою відновлення порушених прав та обов`язків звернулася до суду. Ухвалою суду від 02.02.2023 у справі відкрито провадження та визначено розглядати за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 08.05.2023 до суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 23.10.2023 до суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. 07.12.2023 до суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник відповідача наполягав на безпідставності позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість, а відтак у задоволенні позовних просила відмовити. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та враховуючи доводи відповідача, які викладені письмово, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 28.07.2015 р., згідно якої їй було відкрито карткові рахунки та видано до них платіжні картки у валюті UAH, зокрема: номер картки [NUMBER] , найменування - картка Універсальна Голд, дата відкриття - 13/02/2020, призначення рахунку - картковий; номер картки [NUMBER] , найменування - картка для виплат Голд, дата відкриття - 28/07/2015, призначення рахунку - картковий. Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана клієнтом Банку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПриватБанку є формою Договору про надання банківських послуг у ПриватБанку. Договір про надання банківських послуг за своєю правовою природою є змішаним договором та включає в себе в тому числі умови договору банківського рахунка та договору про використання електронного платіжного засобу, який є підставою для відкриття карткових/поточних рахунків клієнтам Банку та видачі до них платіжних карток. Отже, позивач як клієнт банку і банк перебувають у цивільних (приватно-правових) відносинах щодо відкриття, ведення та обслуговування банківського рахунку, користування електронним платіжним засобом, які регулюються договором, укладеним між ними, та чинним законодавством України (загальним і спеціальним). Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Так, відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною першою третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України). Згідно зі статтею 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Більш того, правовідносини, які склалися між сторонами діють у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами, які регулюються не лише ЦК України, а й Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», які діяли на момент виникнення спірних правовідносин та якою затверджено Порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. Особливості форми укладення договору про використання електронного платіжного засобу та здійснення операцій з їх використанням урегульовані саме Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка діяла до 01.08.2022 року. Відповідно до п. 7 вказаної Постанови № 705 встановлено, що Договір укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір може укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), розміщеної у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Тобто, між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України свідчить про вчинення двостороннього договору та схвалення його сторонами. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад, електронний. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року по справі № 753/10779/16-ц: «…. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину». Таким чином, можна дійти до цілком логічного та правомірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо відкриття, ведення та обслуговування карткового рахунку, його функціонування та користування електронними платіжними засобами, що не заперечується сторонами. 19 березня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» було призупинено здійснення операцій з використанням платіжних карток (електронного платіжного засобу), держателем яких є [PERSON] . На підставі п. 2.1.4.2. Умов та Правил Банк має право призупинити дію Картки, а також відмовити в продовженні строкі дії Картки при здійсненні операцій, що суперечать умовам цього Договору, інтересам Клієнта або Банку, з використанням Картки або нанесеної на них інформації. Також, у відповідності до п. 1.1.3.2.7. Умов та Правил Банк має право призупинити обслуговування Клієнта та обмежити доступ до програмних комплексів Банку в разі виникнення у Банку підозр щодо можливих незаконних операцій із платіжним інструментом зі сторони Клієнта. Крім того, відповідно до пункту 2.1.4.11.2. Умов та Правил надання банківських послуг для призупинення або попередження будь-яких незаконних або не узгоджених із Банком дій з Карткою Клієнт доручає Банку в будь-який час і без укладення будь-яких додаткових угод - призупинити або припинити дію картки. В той же час, пунктом 2.1.4.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у випадках порушення Клієнтом вимог чинного законодавства України Банк має право зупинити здійснення розрахунків за Карткою (заблокувати Картку) та/або визнати Картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень. Під час судового розгляду встановлено, що в даному випадку Банк діяв згідно пункту 14 Розділу VІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яким встановлено, що емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів. Окрім цього, встановлено, що щодо протиправних дій [PERSON] при здійсненні переказів коштів проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12022000000000374 від 11.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що підтверджується запитом Головного слідчого управління НП України від 31.05.2022 року стосовно ряду клієнтів АТ КБ «ПриватБанк». Так, у ході вказаного досудового розслідування встановлено, «…що на території України діє злочинна група, яка організувала шахрайську схему, в реалізації якої використовує електронно - обчислювальні машини (комп`ютерну техніку) та всесвітню мережу Інтернет, у тому числі портал (біржу) «Bestchange.ru» та обмінні сервіси, які містяться на ній. Зазначена схема полягає у наступному: потерпілий, маючи на меті здійснити переказ коштів між картковими банківськими рахунками обирає один з обмінних сервісів, на яких наявна функція прямого переказу коштів між потрібними рахунками, на вказаному сервісі заповнює форму переказу (тобто висвітлює повні реквізити банківської картки відправника та отримувача коштів, а також суму бажаного переказу) та обирає функцію здійснити платіж. Після чого, з карткового банківського рахунку відправника здійснюється списання суми коштів, зазначеної у формі (при цьому по руху коштів за рахунком відправника значиться інформація лише щодо «інтернет оплати» та терміналу онлайн процесингу, через який здійснюється переказ), в подальшому, кошти, списані з рахунку відправника, на рахунок отримувача не зараховуються, а зараховуються на рахунок третьої особи (тим самим шахраї заволодівають коштами потерпілого). Також, в процесі здійснення вищеописаних операцій, потерпілий при заповненні форми на переказ зазначає повні реквізити банківської картки, які в подальшому шахраї можуть використовувати на власний розсуд (наявність інформації щодо номеру картки, CVV-коду та дати ліквідності картки надає змогу списувати кошти із зазначеної картки). Вищезазначені особи, які здійснюють описану протиправну діяльність, на платформі «Bestchange.ru», використовуються, в тому числі, обмінні ресурси…. Крім того, проведеними заходами встановлено реквізити карткових рахунків, на яких акумулюються кошти з метою їх обміну….» Вказані операції зафіксовані в оборотах по рахунку позивача та є предметом досудового розслідування, що підтверджується випискою по рахунку Позивача. Окрім того, банком також встановлено, що послуги процесингу надаються торговцям криптовалюти, розміщеним саме на єдиній платформі Bestchange.ru. Дана платформа заблокована інтернет операторами України, однак з використанням VPN, користувачі досі мають змогу здійснювати як купівлю, так і продаж криптовалюти. Також за результатами аналізу інтернет-сайтів, розміщених на Bestchange.ru з продажу криптовалюти встановлено, що продавці криптовалюти одночасно мають відкриті рахунки як в банках РФ (Тінькофф, Сбербанк тощо), та к і на території України. Отже, в такому випадку, вони виступають хабом транзитером/спекулянтом у схемі можливій легалізації і введенню коштів з РФ на територію України, і навпаки - з України у РФ. В такому разі необхідно зазначити, що підставами обмеження в обслуговуванні позивача стало порушення нею ряд умов, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг. Разом з тим, відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків і режими їх використання визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, який укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Користувачі мають право використовувати спеціальні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків та умов договору з емітентом. Нормативно-правовим актом Національного банку України, що регулює правовідносини, які виникають при відкритті банками поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах, є Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492. Банк може відмовити клієнту в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених законодавством України і договором. Згідно операцій за рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів - платіжної картки позивача, останній отримував перекази від інших осіб та здійснював переказ коштів. Згідно пункту 14 Розділу VІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів. Оформлюючи картковий рахунок, позивач як вже зазначалося вище приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, якими, зокрема, передбачено право банку відмовитися від здійснення операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Згідно частини 1 статті 48 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. В даному випадку Банк діє в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність сумнівних операцій по рахунку позивача з використанням електронного платіжного засобу, що надало АТ КБ «ПриватБанк» правові підстави для зупинення дії платіжних карт, якими користується позивач [PERSON] , що передбачено Договором та Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 року. Обмежень щодо користування рахунком в цілому у відповідності до порядку, встановленого Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» Банк не здійснював та такі докази стороною позивача не надавались до справи, а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed