Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 653531681 від 20 травня 2021 року в розмірі 37\~611,00 грн, з яких: 11\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 26\~611,00 грн сума заборгованості за відсотками, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 09 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення. Відповідач відзив на позов не подав, жодних заяв/клопотань ним не заявлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526,\~530 ЦК України). За умовами\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено\~у ст.12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства або\~за домовленістю\~сторін електронний\~правочин має\~бути підписаний\~сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України\~"Про\~електронний цифровий\~підпис",\~за умови\~використання засобу\~електронного цифрового\~підпису усіма\~сторонами електронного\~правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст.3 Закону). Виходячи з положень\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). 20 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір кредитної лінії № 653531681 у відповідності до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора МNV55C7W, про що зазначено у самому договорі в графі «Реквізити сторін». Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. За умовами договору, сума кредиту становить 11\~000,00 грн. Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 11 000,00 грн кредиту на карту відповідача, що підтверджується платіжним дорученням від 20 травня 2021 року. Як регламентовано\~ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року (з актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 653531681 від 20 травня 2021 року. Відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 до договору), з актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 653531681 від 20 травня 2021 року. З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, який ним не виконувався належним чином, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі кредиту 11\~000,00 грн з відповідача є підставними та позов в цій частині підлягає до задоволення. Розглядаючи вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 26\~611,00 грн, суд виходить з наступного. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 21 жовтня 2022 року вже утворилася заборгованість у розмірі 37\~611,00 грн (11 000,00 грн+26\~611,00 грн), перед кредитодавцем ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», після чого жодні нарахування не проводилися. Такий розрахунок не містить ні порядку, ні розмірів, ні часу нарахування відсотків у такій сумі, що унеможливлює дослідження та перевірку такого. Договір факторингу та витяг з реєстру прав вимоги до нього, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині. Оскільки за положеннями ч.5\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому установлені у своїй сукупності обставини свідчать щодо непідтвердженості позивачем позовних вимог у розмірі 26\~611,00 грн, що має наслідком відмови у позові в цій частині. Суд акцентує увагу, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому справа вирішується за наявними матеріалами. Водночас неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом\~(постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19). У порядку ст.141\~ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 784,99 грн судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed