Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми, мотивуючи свої вимоги наступним. 15 червня 2020 року між сторонами було укладено договір позики у формі боргової розписки, відповідно до якого [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 13 000 грн на строк до 15 липня 2020 року. Сума позики позивачем передана відповідачу в момент підписання договору. Станом на 08 лютого 2024 року грошові кошти відповідачем не повернуті, тобто зобов`язання за договором не виконані. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогами про сплату заборгованості, проте вимоги залишились без задоволення. В зв`язку із зазначеним позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 15 червня 2020 року, розмір якої станом на 14 липня 2023 року становить 20 696 гривень 80 копійок, з яких 13 000 гривень 00 копійок - сума основного боргу, 6 527 гривень 30 копійок - інфляційні втрати, 1 169 гривень 50 копійок - штрафні санкції (3% річних). Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 29). Відповідач, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився (а.с. 28). Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. 15 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 13 000 грн, які позичальник зобов`язався повернути до 15 липня 2020 року (а.с. 13). Сума позики передана позичальнику в день укладення договору. Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме про стягнення суми боргу в розмірі 20 696 гривень 80 копійок, з яких 13 000 гривень 00 копійок - сума основного боргу по розписці, 6 527 гривень 30 копійок інфляційне збільшення (з 15 липня 2020 року по 14 липня 2023 року), 1 169 гривень 50 копійок - штрафні санкції (3% річних з 15 липня 2020 року по 14 липня 2023 року). Відповідно дост. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому зі [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1 211, 20 грн. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved