Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, оскільки останній у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач, в свою чергу, скерував до суду відзив на позовну заяву згідно якого позовні вимоги заявника не визнав в повному обсязі. В обґрунтування зазначеного вказав, що стороною позивача не надано жодних доказів того, що відповідач дійсно отримував кошти за раніше згаданим кредитним договором, зауважив, що його належним чином не було повідомлено про зміну кредитора у вказаних зобов`язаннях, а також останній заперечує щодо стягнення з нього відсотків за користування кредитними коштами, вважає, що відсотки за користування кредитними коштами йому нараховано неправомірно, однак жодних матеріалів суду на дослідження не надала. У відповіді на відзив представник позивача заперечив позицію відповідача та підтримав заявлений позов у повному обсязі. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Відповідач, як позичальник укладав кредитний договір № 2877779 від 29 січня 2022 року. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на день звернення до суду із даними вимогами склала загальний розмір 56 494,85 гривень (11 499,99 гривень тіло кредиту, 44 994,86 гривень відсотки). Позивач наразі є новим кредитором відповідачки. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства України, якими врегульовано вказані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Перерахування коштів кредитором для подальшого їх використання боржником здійснювалось шляхом направлення таких коштів на особисту банківську карту відповідача. Представником позивача до матеріалів справи долучено документи, що підтверджують здійснення безготівкового перерахування. Відтак, посилання останнього щодо ненадання суду відомостей з приводу перерахування коштів відповідачу первісним кредитором судом до уваги не приймаються. Разом з тим, у ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач отримав право вимоги щодо відповідача за раніше згаданим кредитним договором шляхом укладення відповідного договору факторингу із первісним кредитодавцем останнього, а відтак є належним кредитором у спірних зобов`язаннях. Посилання відповідача щодо того, що ані первісним кредитором, ані позивачем у справі його не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні судом також до уваги не приймаються, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 516 ЦК України згода боржника для здійснення заміни кредитора у зобов`язанні не вимагається. Щодо положень ч. 2 ст. 516 ЦК України, то суд наголошує, що приписи даної норми права регулюють взаємовідносини між сторонами зобов`язання виключно у випадку, коли неповідомлений про зміну кредитора боржник виконав таке зобов`язання на користь первісного кредитора. Водночас, у правовідносинах, що є предметом розгляду даної цивільної справи відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання ані на користь первісного кредитора, ані на користь актуального кредитора. Принаймні доказів цього у розпорядження суду жодною зі сторін не надано. Доводи відповідача суд вважає голослівними, оскільки нічим крім власної думки не підтверджується і на законі не грунтуються. Вказаний перебіг подій дає суду підстави вважати, що невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушують права позивача, а тому вимоги останнього є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved