Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] 26.12.2023 року звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 22\~938 грн 93 коп. 30.11.2023 року у відповідності до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Коваленко О.Б. від 25.12.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що 21.10.2020 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси за результатом розгляду цивільної справи № 523/4001/20 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина відповідача, - [PERSON] . В провадженні Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 63857130, щодо виконання рішення в рамках цивільної справи № 947/31281/23. Відповідно до даних Єдиного реєстру боржників, - відповідач рахується боржником в рамках виконавчого провадження № 63857130. 3 листа Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що відповідач систематично несвосчасно здійснює сплату аліментів. Згідно розрахунку з аліментів станом на 15.11.2023 розмір заборгованості з оплати аліментів складає 28 804 грн. 60 коп. У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України вбачається, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов?язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів мас право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно розрахунку пені вбачається, що за період з 01.01.2023 - 29.11.2023 стягненню копійки підлягає сума у розмірі 22938 ( двадцять дві тисячі дев?ятсот тридцять вісім ) грн 93 копійки. В ході провадження по справі, 26 грудня 2023 року,\~надійшла заява від представника відповідача про вступ у справу та надання доступу до підсистеми "Електронний суд", 15.01.2024 року від представника відповідача в системі «Електронний Суд» надійшов відзив на позовну заяву про стягнення пені за прострочення сплати аліменти. В відзиві представник зазначає, що відповідач, [PERSON] , завжди здійснював оплату аліментів завчасно та заборгованостей ніколи не мав, у задоволенні позовної заяви відмовити просить відмовити,\~оскільки жодної вини чи умислу зі сторони відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за спірний період немає, а отже підстави для стягнення з нього неустойки (пені) відсутні, що підтверджується наступним: Розрахунок заборгованості по аліментам від 05.04.2023 р. розрахований Головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В. за запитом Скаржника, в якому вказується, що [PERSON] сплачено аліменти по середину листопада 2023р. Крім того, Розрахунок було направлено сторонам та оскаржень протягом 10 днів зі сторони [PERSON] не надходило, а отже, це дає повні підстави визнавати, що позивачка погоджується з розрахунком та заборгованості немає. Окремо звертають увагу на те, що у Розрахунку заборгованості по аліментам Головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В. зроблено технічну помилку, а саме: рік вказано 2022, проте в самій таблиці розрахунків чітко видно, що результат оплати за 2022 -2023 рр. Також зазначають, що 02.12.2023 р. та 02.01.2024 р. відповідач здійснював оплату аліментів за листопад та грудень 2023 року, про що свідчать квитанції про оплату, які додають до відзиву. Крім того, 09.06.2022 р. заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) зроблено Розрахунок заборгованості по аліментам в якому встановлено, що станом на 01.06.2021 року заборгованість [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини відсутня. Копію розрахунку направлено сторонам та оскаржень протягом 10 днів зі сторони [PERSON] не надходило. Відповідач стверджує, що у березні 2022 року [PERSON] звернулася до нього з проханням допомогти матеріально коштами для забезпечення комфортних умов проживання дитини та його навчання в школі в рахунок аліментів, зауваживши, що грошові перекази будуть рахуватися як оплата аліментів на дитину. Свої твердження підтверджує листуванням. Грошовий переказ здійснювався на карту для виплат аліментів, у призначенні грошового переказу [PERSON] зазначав «Аліменти для [PERSON] », з чим позивачка і погоджувалась, оскільки оскаржень попередніх двох розрахунків заборгованості по аліментам не було. Виписки із банківського рахунку про перерахування коштів на картку [PERSON] до відзиву додає. Представник зазначає, що вина у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем. Крім того, у відзиві зазначає, що наразі відповідачем - [PERSON] оскаржується в судовому порядку розрахунок, який наданий Позивачкою, а саме Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.11.2023р. розрахований старшим виконавцем Борисовим Д.С. в рамках цивільної справи №523/21443/23, провадження №4-с/523/106/23. 16.02.2024 року у судове засідання сторона позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. Представник відповідача у судове засідання з`явилася. Суд прийняв рішення щодо перенесення розгляду справи на 01.03.2024 року. 01.03.2024 року відбулося судове засідання на якому сторони були присутні. 07.03.2024 року відбулося судове засідання на якому сторони були присутні. Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~наявні у\~матеріалах справи,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2020 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси за результатом розгляду цивільної справи № 523/4001/20 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина відповідача, - [PERSON] . Встановлено, що в провадженні Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 63857130, щодо виконання рішення в рамках цивільної справи № 947/31281/23. Відповідно до даних Єдиного реєстру боржників, - відповідач рахується боржником в рамках виконавчого провадження № 63857130. Судом також встановлено, що у березні 2022 року [PERSON] звернулася до [PERSON] за матеріальною допомогою для їх спільного сина [PERSON] для забезпечення комфортних умов проживання дитини та навчання в школі, у зв`язку з чим вони домовились, що відповідач в грошовій формі шляхом сплати аліментів за [PERSON] наперед надасть допомогу. Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21). Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 зазначив, надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Отже, з огляду на вказане, враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування такого листування чи його змісту або доказів листування відповідача не з позивачем (із представлених суду), не надано, суд погоджується з позицією позивача про можливість врахування таких доказів при винесенні рішення. Виходячи з цієї домовленості, відповідач зобов`язався перерахувати на користь позивачки аліменти в розмірі 2,000 USD. Аналізуючи відомості щодо наданих квитанцій, суд приходить до висновку, що відповідач в повному обсязі відповідно до встановленої з позивачкою домовленості, сплатив аліменти наперед на утримання сина. Частиною другої ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Відповідно ч. 3 ст. 74 СК України сторони можуть ініціювати сплату аліментів наперед з різних причин: у зв?язку з необхідністю витрат на навчання, лікування, придбання житла тощо. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень викладених у п.\~22\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Тобто стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19. Відповідно до копій квитанцій про сплату боржником аліментів, [PERSON] сплачував аліменти на утримання дитини, в розмірі, визначеному державним виконавцем. Разом з тим, до суду надано розрахунок заборгованості [PERSON] по аліментам від 05.04.2023 р. розрахований Головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В. за запитом відповідача, в якому вказується, що [PERSON] сплачено аліменти по середину листопада 2023р., у зв`язку з чим [PERSON] не мав на меті ухилення від сплати аліментів. Даний розрахунок позивачем не спростований та не оскаржений відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на все вищевикладене, слідує, що відповідачем все ж таки вчинялись дії щодо сплати аліментів в належному розмірі, а тому стверджувати про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків зі сплати аліментів, у суду немає підстав. \~\~

Outcome: dismissed