Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення неправомірно отриманих аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17.09.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.10.2019 шлюб розірвано, дитину після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю, стягнуто з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. З червня 2021 року син [PERSON] постійно проживає з позивачем в селищі Володимирець Вараського району Рівненської області, перебуває на його утриманні та вихованні, оскільки відповідач виїхала до Республіки Польща, де практично постійно проживає, повертаючись в Україну на нетривалі періоди, в основному - на період релігійних свят та у відпустку. Просив суд визначити місце проживання сина [PERSON] разом із батьком, припинити стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] та стягнути на його користь з відповідача неправомірно отримані аліменти. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 24.03.2023. 12.05.2023 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 12.02.2024 підготовче судове засідання закінчено та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, а саме - відмовились від позовної вимоги про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 27621 грн,, які були отримані нею в якості аліментів. З приводу уточнених позовних вимог позивач пояснив, що його колишня дружина в червні 2021 року виїхала на тимчасові заробітки до Республіки Польща, на час перебування матері за кордоном, син проживав у нього, перебував на повному утриманні і вихованні батька. По-суті, відповідачка бульше часу проводить за кордоном, приїжджає в Україну декілька разів на рік - на Різдво та Великдень, у відпустку, після чого знову повертається до Польщі. Коли матір дома, син проживає разом з нею, в с.Довговоля, але весь інший час живе з батьком, саме позивач займається вихованням та утриманням сина, його навчанням, лікуванням, дозвіллям та іншими питаннями. Вважає, що дійсним та постійним місцем проживання малолітнього сина є саме місце проживання батька. Просив задоволити позов в частині визначення місця проживання дитини та припинення стягнення алеміентів, з приводу повернення раніше сплачених коштів - відмовися від даної вимоги, оскільки отримані кошти відповідачка витратила в інтересах дитини, на придбання мобільного телефону та одягу. Представник відповідача заперечила проти позову, пояснила, що її довірителька відповідач [PERSON] приймає достатню участь в житті сина, спілкується з ним телефоном, в месенджерах, витрачає кошти на утримання сина, під час перебування в Україні завжди забирає [PERSON] до себе. Тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи : Служба у справах дітей Володимирецької селищної ради в судовому засіданні клопотав про розгляд справи без його участі, про що надав письмову заяву. Заслухавши пояснення учасників, оцінивши та проаналізуваши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 17.09.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.10.2019 шлюб розірвано. Також встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу дитину залишено проживати з матір`ю, цим же рішенням суду стягнуто з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, як це вбачається з ч.3 ст.29 ЦК України, У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом закону, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. З висновку Органу опіки та піклування Володимирецької селищної ради щодо розв`язання спору між громадянами [PERSON] та [PERSON] про місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батьки згодні на почергове проживання сина [PERSON] як у [PERSON] так і у с. Довговоля Вараського району, оскільки дитина навчається у Довговільському ліцеї, а проживає в смт [PERSON] , а нележні умови для виховання та розвитку дитини створені в обох батьків. Орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини: спільна опіка з почерговим проживанням дитини в помешканні кожного з батьків. Судом також встановлено, що на протязі достатньо тривалого часу, а саме, починаючи з червня 2021 року, малолітня дитина постійно проживає з позивачем [PERSON] , який має належні житлово-побутові умови, окреме житло, працює та має щомісячний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та праці. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами - актом обстеження умов проживання від 09.08.2023, довідкою про дохід [PERSON] від 22.03.2023 року, письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив суду, що він постійно проживає разом зі своїм татом, в сел.Володимирець в їх будинку. Мама живе в Польщі, де вона працює. Мама дзвонить до нього, вони спілкуються по телефону. Коли мама приїжджає - на свята або під час канікул - вона привозить подарунки, забирає його в с.Довговоля, але більшу частину часу він проводить разом з татом. В будинку у нього є своя кімната, він ходить до школи, тато його відвозить в школу і забирає, допомагає з уроками. Тато вміє готувати, і вони деколи разом готують, також тато перевіряє у нього уроки, ходить в школу на батьківські збори. Коли [PERSON] хворіє, то ходить з ним до лікаря і дає ліки. Вони разом відпочивають. [PERSON] хотів би, щоби в його житті не змінювалось, він хоче жити з татом, а до мами їздити в гості, коли вона приїжджає. Враховуючи сукупність вказаних доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, батько виховує та утримує сина, та з урахуванням позиції органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. При цьому суд також приймає до уваги, що вказаний висновок повністю враховує інтереси дитини, оскільки під час бесіди зі спеціалістами служби та в судовому засіданні [PERSON] висловив бажання проживати з батьком. Доводи представника відповідача про те, що відповідач [PERSON] проводить в Україні достатньо часу, протягом якого син проживає разом з нею, спростовуються письмовими доказами, отриманими судом в порядку витребування доказів за клопотанням позивача та його представника. Так, аналіз інформації про дати перетину [PERSON] державного кордону, яка міститься в листі №19-9316/18/24 вих від 08.02.2024 року Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України засвідчує, що в 2021 році (починаючи з 09 червня) відповідач перебувала в Україні протягом 11 днів, в 2022 році - 62 дні, в 2023 - 56 днів, в 2024 (станом на 08 лютого) - 12 днів. Вказані періоди, на думку суду, не свідчать про те, що малолітній син сторін проживає з матір"ю постійно. Інші доводи представника відповідача не спростовують висновків суду з приводу визначення місця проживання малолтіньої дитини. Щодо звільнення [PERSON] від раніше призначених рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.10.2019 аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступних висновків. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.10.2019 стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, аліменти є формою участі того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у витратах на її утримання. При цьому, аліменти можуть сплачуватись добровільно, в розмірі та у спосіб, які погоджені батьками, або стягуватись на підставі рішення суду чи судового наказу. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Враховуючи встановлені судом обставини та загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] , від обов`язку сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] , що стягнуті відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.10.2019 року, оскільки з часу винесення судом відповідного рішення змінились істотні обставини, які впливають на стягнення аліментів, а саме - малолітній [PERSON] проживає разом із платником аліментів - своїм батьком, і перебуває на його утриманні. Відмова позивача від позовної вимог в частині стягнення надмірно сплачених коштів зроблена ним добровільно, в межах його процесуальної дієздатності, не порушує прав та законних інтересів сторін та інших осіб, в т.ч. малолтіньої дитини, наслідки відмови від частини позовних вимог позивачу роз"яснена, у зв"язку з чим така відмова може бути прийнята судом. Враховуючи викладене,

Outcome: partial