Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису. У своїй заяві зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] разом із малолітньою донькою, неповнолітнім сином та матір`ю [PERSON] . Протягом двох років вона потерпає від насильницьких дій з боку колишнього співмешканця [PERSON] , які виражаються в образах, побиті, руйнуванні її майна. Все це відбувається на очах її доньки, сина та матері. Поведінка [PERSON] лякає не лише її родину, його бояться навіть сусіди. Заявник неодноразово викликала поліцію. Стосовно [PERSON] було складено термінові заборонні приписи та розпочато кримінальне провадження. Але [PERSON] все одно не залишає її у спокої, продовжує переслідувати її та сина, кидає каміння в вікна, намагається потрапити до житла вночі, чим дуже лякає маленьку дитину. В доньки почались нервові розлади. Під час останнього візиту 20.02.2024 р. він знову розбив скло, погрожував заявнику та її матері. Вона знову викликала поліцію. Вона постійно перебуває в стресовому стані, боїться за своє життя та життя своїх дітей. Тому заявник просила суд видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою : [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 200 м. до місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 200 м. до місця перебування [PERSON] та переслідування її; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмеження спілкування з постраждалою [PERSON] . В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримала та просила задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні факти вчинення насильства по відношенню до [PERSON] заперечив. Посилався на те, що суперечки виникають коли він намагається зустрітися зі своєю дитиною. Заперечує вчинення стосовно заявника неправомірних дій. В задоволенні заяви просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у справі, суд встановив наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Як встановлено судом, [PERSON] неодноразово вчиняв психологічне та фізичне насильство відносно [PERSON] , яке полягало у висловленні погроз розправою, образах заявника, пошкодження та неправомірних дій щодо її майна. Такі дії спричинили заявнику моральні страждання, внаслідок чого погіршився стан її здоров`я та вона вимушена була звертатися за медичною допомогою Згідно консультативного висновку лікаря невропатолога КП «1-а МКЛ Полтавської міської ради» від 15.02.2024 року [PERSON] встановлено діагноз: гостра реакція на стрес (а.с. 19). Той факт, що [PERSON] ображає заявника, застосовує до неї фізичне насильство, псує її майно, є проявом домашнього насильства, оскільки такі дії завдають заявнику шкоди. Факт вчинення [PERSON] дій, які є домашнім насильством, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №171053, виданого 31 січня 2024 року командиром взводу №1 роти 1 БУПП в Полтавській області Сімоновим О.О.,стосовно [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства відносно [PERSON] , а саме: погрожував, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого їй завдано шкоди, йому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис видано на 5 діб з 18 год. 31 січня 2024 року, та діє до 18 год. 05 лютого 2024 року. Як пояснила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , вона є матір`ю [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] після побиття [PERSON] , що відбулося 19 січня 2024 року, постійно вчиняє дії, які завдають шкоди заявнику та іншим членам родини: стукає у ворота, кричить погрожує розправою, кидає каміння у вікна. В присутності свідка кидався до [PERSON] битися, але свідок його втримала. В її присутності викрикував погрози вбивством [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживав. Сварки між ним та [PERSON] відбуваються часто. Сусіди їй неодноразово телефонували та просили прийти. Коли свідок до них приходила,Ю там неодноразово була поліція. Як підтверджується довідкою №825 від 20 січня 2024 року, виданою КП «1-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», 20.01.2024 року при огляді [PERSON] їй встановлено діагноз: забій, садна нижньої губи. Садна лівої кісті, забій лівої кисті (а.с. 8). Відповідно до даних висновку експерта №53 від 24 січня 2024 року проведенням судово-медичної експертизи [PERSON] з урахуванням медичної документації встановлені тілесні ушкодження у вигляді забою, крововиливу та саден слизової оболонки нижньої губи, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, забою, садна і синця шкіри 4-го пальця лівої кисті та синців шкіри лівого передпліччя, які кваліфікуються як в своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук людини (долоня) в тому числі і стиснуті в кулак, чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою не менш як від чотирикратної дії травмуючи факторів в напрямку, переважно спереду назад та з незначною силою і можливо в строк і за обставин, вказаних вище (а.с. 11-13). Той фпакт, що він відібрав у [PERSON] телефон, щоб ознайомитись з його змістом, та на вимогу заявника їй телефон не повертав деякий час, [PERSON] визнав в судовому засіданні. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, суд виходить з наступного. Відповідно до пунктів 3, 5-8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (надалі в тексті рішення - Закон №2229) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що [PERSON] як колишній співмешканець заявниці входить до переліку осіб, передбаченого статтею 3 Закону № 2229-VIII. В судовому засіданні судом досліджено докази, якими підтверджується факт вчинення [PERSON] психологічного домашнього насильства стосовно [PERSON] у формі погроз розправою, агресивної поведінки, образ нецензурною лайкою, пошкодження та відібрання майна. Тому суд прийшов до висновку, про наявність підстав для вставлення обмежувального припису щодо [PERSON] . Вирішуючи питання щодо заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, суд бере до уваги, що [PERSON] за адресою проживання [PERSON] не проживає. Зважаючи на відносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] з метою попередження подальшого застосування до постраждалої особи психологічного та фізичного насильства необхідно уникати випадків її спілкування з кривдником, тому суд вважає обґрунтованими вимоги про встановлення заборони кривднику перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , наближення ближче ніж на 200 м. до місця її проживання або перебування, заборони телефонувати, зв`язуватисмя з нею іншим чином та переслідувати. Вимога щодо обмеження спілкування з [PERSON] є неконкретною, не містить конкретизації які саме обмеження просить встановити заявник. Крім того, зважаючи на заборону в будь-який спосіб спілкуватися з заявником та наближатися до неї ближче, ніж на 200 метрів, встановлення інших обмежень спілкування не є доцільним та необхідним для досягнення мети застосування обмежувального припису. Тому в цій частині вимога про встановлення обмежень кривднику задоволенню не підлягає. Зважаючи на форми прояву домашнього насильства, застосування якого встановлено судом, підстави для задоволення вимог щодо заборони кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику судом не встановлені. Також зважаючи на тривалість застосування психологічного насильства кривдником до постраждалої особи, враховуючи психологічний стан заявника [PERSON] вказані вище обмеження суд вважає за необхідне застосувати терміном на шість місяців. Таким чином заява підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Згідно ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial