Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 22.07.2022 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Сімейні відносити з відповідачем не склалися, відповідач зраджував позивачці, поводив себе агресивно, фінансово родину не забезпечував. 19.10.2023 року відповідач влаштував сварку, застосував до позивачки фізичну силу, залишив сім`ю та поїхав проживати до своїх батьків у м.Покров Дніпропетровської області та з цього часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Дитина залишилася разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач матеріальної допомоги на утримання не надає, позивач фактично живе на матеріальну допомогу, яка надається при народженні дитини. На даний час позивачем до суду також подана заява про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку. Позивач зазначає, що відповідач є працездатним, працює в ДУ «Петрівська виправна колонія №49» та має постійний доход, на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на користь та на утримання позивача в розмірі частини з часу звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд на підставі ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку, за згодою позивача. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 22.07.2022 року перебувають у шлюбі, актовий запис №200 зареєстрований Покровським відділом ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 05.04.2023 року. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини", ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідачем не спростовано фактів, які викладені позивачем у позовній заяві, а саме, що він є працездатною особою, працює у ДУ «Петрівська виправна колонія №49» та не має на своєму утриманні непрацездатних осіб або інших малолітніх або неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд враховує, матеріальний стан відповідача, який працює та отримує заробітну плату у ДУ «Петрівська виправна колонія №49», що відповідачем не було спростовано. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення зі [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з дати звернення позивача до суду. Згідно зі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved