Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки. Позивачка [PERSON] , звернулась в суд із позовною заявою про поділ майна подружжя до відповідача [PERSON] . Просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (колишнього [PERSON] та [PERSON] ). Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та господарських споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Припинити право власності [PERSON] , на 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та господарських споруд, що розташований в [ADDRESS] . Визнати земельну ділянку площею 0,118 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку надвірних будівель та господарських споруд кадастровий номер 7320555300:01:002:1806, яка розташована в [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку земельної ділянки з площі 0,118 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку надвірних будівель та господарських споруд кадастровий номер 732055530:01:002:1806, яка розташована в [ADDRESS] . Припинити право власності [PERSON] , на 1/2 частку земельної ділянки площею 0.118 га, для обслуговування житлового будинку надвірних будівель та господарських споруд кадастровий номером 732055530:01:002:1806, яка розташована в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. З [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2006 року, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09.06.2023 року - розірвано. В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу, за спільні кошти, вони збудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , яка перейменована рішенням сесії Берегометської селищної ради №17-07-22/07 від 14.07.2022 року). За час шлюбу ними також було придбано земельну ділянку площею 0,118 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 7320555300:01:002:1806, яка розташована в [ADDRESS] . [PERSON] не бажає провести поділ майна в добровільному порядку. За час спільного проживання, за спільні кошти та спільною працею збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на виділеній для цього земельній ділянці, дійсна вартість спірного будинку в даний час становить 1212887,00 гривень. Вартість земельної ділянки кадастровий номер 732055530:01:002:1806 становить 355824.79 гривень. Заяви (клопотання) учасників справи. В підготовче засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В підготовче засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача, позовні вимоги визнає. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, враховуючи визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 26 травня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 09 червня 2023 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області - розірвано, що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 09.06.2023 року. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. На підтвердження позовних вимог позивачкою та її представником надано наступні докази: Копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №161537356 від 29.03.2019 року з даних якого вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 118,9 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., який розташований в [ADDRESS] . Копію свідоцтва про право власності Серія САЕ №030328 від 22.05.2013 року з даних якого вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,118 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку надвірних будівель та господарських споруд кадастровий номер 7320555300:01:002:1806, яка розташована в [ADDRESS] . Копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3774146 від 22.05.2013 року з даних якого вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,118 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку надвірних будівель та господарських споруд кадастровий номер 7320555300:01:002:1806, яка розташована в [ADDRESS] . Копію технічного паспорту на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , 2018 року побудови, вартістю 1212887,00 гривень. Витяг №НВ-7300061682024 від 29.01.2024 року з даних якого вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7320555300:01:002:1806 становить 355824,79 гривень. Копію рішення сесії Берегометської селищної ради №17-07-22/07 від 14.07.2022 року з даних якого вбачається, що [ADDRESS] перейменована на вулицю Василя Стуса. При зверненні з даним позовом до суду позивачка [PERSON] посилається на загальні вимоги щодо інституту спільної сумісної власності подружжя. За положеннями ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до цивільного кодексу. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Відповідно до роз`яснень у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25.11.2015 року. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позивачкою [PERSON] надано належні докази, які підтверджують той факт, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка, які розташовані в [ADDRESS] придбані за спільні кошти, у період спільного проживання як подружжя, а тому є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, на думку суду, позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають до задоволення, за позивачкою [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 ідеальну частку у житловому будинку під літ.«А», загальною площею 118,9 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель і господарських споруд, загальною вартістю 1212887,00 гривень, який розташований в [ADDRESS] ; за відповідачем [PERSON] визнати право власності на 1/2 ідеальну частку у житловому будинку під літ.«А», загальною площею 118,9 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель і господарських споруд, загальною вартістю 1212887,00 гривень, який розташований в [ADDRESS] ; за позивачкою [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,118 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку надвірних будівель та господарських споруд кадастровий номер 7320555300:01:002:1806, загальною вартістю 355824,79 гривень, яка розташована в [ADDRESS] ; за відповідачем [PERSON] визнати право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,118 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку надвірних будівель та господарських споруд кадастровий номер 7320555300:01:002:1806, загальною вартістю 355824,79 гривень, яка розташована в [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності припинити. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 7844,00 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку підготовчого засідання подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого збору, сплаченого нею при поданні позову, тобто у розмірі 3922,00 грн. З урахуванням повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачкою судового збору в сумі 3922,00 грн. На підставі ст.ст.60, 63, 70 СК України, ст. 328, 392, 368 ЦК України,

Outcome: approved