Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявниці та заінтересованої особи: заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що заповіт складений [PERSON] , посвідчений 28.07.2017 в Раківській сільській раді Долинського району Івано Франківської області, зареєстрований в реєстрі за №33, належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Обґрунтовує заяву тим, що вона та заінтересована особа [PERSON] , є дітьми [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . За життя, їхня матір, склала заповіт на їхню користь. Після смерті матері звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у зв`язку із тим, що існує розбіжність в імені спадкодавиці, а саме замість правильного імені « [PERSON] », помилково вказано ім`я « [PERSON] ». Дана розбіжність позбавляє її права отримати свідоцтво про право на спадщину. Встановлення даного факту має для неї юридичне значення, оскільки необхідне їй для оформлення своїх спадкових прав. У судове засідання заявниця [PERSON] та її представник адвокат Дутка Р.В. не з`явились, хоча про місце, дату і час проведення такого були повідомленими у встановленому законом порядку. 09.02.2024 через канцелярію суду подали заяви (а.с. 40, 43), в яких просять розгляд справи проводити без їх участі та підтримання поданої заяви про встановлення факту. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання також не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим належним чином, 12.02.2024 подав заяву (а.с. 44), в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Зазначив, що із поданою [PERSON] заявою згідний та не заперечує щодо її задоволення. ІІ. Заяви учасників справи, процесуальні дії у справі: 31 січня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання за участю заявниці та заінтересованої особи. Від заявниці [PERSON] , її представника адвоката Дутки Р.В. та заінтересованої особи [PERSON] 09.02.2024 і 12.02.2024, відповідно, надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, про підтримання поданої заяви та відсутності заперечень щодо її задоволення. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин: матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] (яка змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 7)) та [PERSON] . Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 7, 10). У відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 16), копії паспорта громадянки України, копії картки платника податків (а.с. 14), копії посвідчення особи, яка проживає на території гірського населеного пункту серії 2Б №207102 (а.с. 18), копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 13), правильним іменем [PERSON] , [INFO] , є « [PERSON] ». За життя, а саме 28.07.2017, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Раківської сільської ради Цюп`як Г.М., який зареєстрований в реєстрі за №33. Спадкоємцями за даним заповітом є [PERSON] та [PERSON] . Однак, у заповіті замість правильного імені заповідачки « [PERSON] » помилково зазначено « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, заявниці [PERSON] було відмовлено (а.с. 34), оскільки у заповіті, в імені заповідачки, неправильно зазначено ім`я останньої. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за життя, на користь [PERSON] та [PERSON] , 28.07.2017 склала заповіт. Однак, у заповіті замість правильного зазначення імені заповідачки « [PERSON] », помилково вказано « [PERSON] ». Звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємиці [PERSON] було відмовлено, у зв`язку із зазначеною вище розбіжністю в імені заповідачки. Встановлення факту належності заповіту має для заявниці юридичне значення, оскільки надасть їй можливость реалізувати своє право на спадкування. Правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із наявністю у заявниці права на спадкування і неможливості реалізації цього права, через відмінність написання у заповіті імені заповідачки. ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявниками у справі про встановлення факту можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, котрі мають право на спадщину, проте не мають відповідних документів або у цих документах була допущена помилка, яку не можна виправити позасудовим шляхом. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Як вбачається із роз`яснень, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту. Для заявниці [PERSON] встановлення факту належності заповіту породжує юридичні наслідки, оскільки вона зможе претендувати на спадкове майно та оформити спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Однак, у зв`язку із розбіжністю у написанні прізвища заповідачки у свідоцтві про смерть та у заповіті, скаденому на користь, зокрема, заявниці, остання позбавлена можливості довести, що на її користь складено заповіт саме [PERSON] . Таким чином, в ході судового розгляду на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що факт, який має юридичне значення, а саме те, що заповіт, складений [PERSON] , належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 2, 4, 13, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України та

Outcome: approved