Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

04.12.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред"явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягувати із [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки всіх видів його доходу щомісячно, на період навчання, від дня пред"явлення позову і до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити, а також не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Враховуючи наведене, зі згоди позивача, згідно ухвали від 07.03.2024 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що з відповідачем по справі [PERSON] позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 28.02.2023 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Копія даного рішення долучена до матеріалів справи (а.с.7-8). З`ясовано також, що за час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та син [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім, батьками якого є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.9). Разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , повнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та своїми батьками позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . З часу припинення подружніх стосунків відповідач добровільно не надає належну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина від шлюбу. Зокрема, останній декілька разів перераховував кошти на рахунок позивача, однак така допомога є нерегулярною та в довільному розмірі. Також, встановлено, що позивач працює контролером в філії АТ "Південна" АТ "Прикарпаттяобленерго", де отримує невисоку заробітну плату, а тому сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітнього сина від їхнього з відповідачем шлюбу, в зв"язку з чим зазнає значних труднощів через відсутність належної та достатньої матеріальної допомоги із сторони [PERSON] . Будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства позивач не має, підприємницькою діяльністю не займається. Неповнолітній син [PERSON] на даний час навчається в Надвірнянському коледжі, і відповідно на його утримання необхідні значні кошти. Наведене не спростовано відповідачем по справі [PERSON] . З огляду на викладене, суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно із ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні. Згідно абз.2 ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Врахувавши всі обставини справи, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, матеріальне становище дитини, а також матеріальний стан платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку. За вказаних обставин і з урахуванням також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і аліменти можуть бути визначені судом у відсотковому відношенні, а саме по частці всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на період навчання, суд встановив наступне: За час перебування у шлюбі позивача з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, однак проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років. З 16.10.2020 року [PERSON] зараховано на 1 курс навчання в Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу, за денною формою здобуття освіти, для здобуття ступеня вищої освіти "бакалавр", строком до 01.07.2024 року. Дана обставина підтверджується договором № НІВ-20-474/11 від 16.10.2020 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.10). Судом з`ясовано, що у зв"язку з навчанням повнолітнього сина [PERSON] позивачу важко самостійно матеріально його утримувати. Суд констатує, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України (ст.ст.198-201). Згідно із ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. Відповідач [PERSON] належної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не надає. Дана обставина не спростована відповідачем по справі. В судовому засіданні не здобуто доказів щодо неспроможності відповідача [PERSON] , батька повнолітньої дитини, надавати матеріальну допомогу своїй дитині на період навчання в учбовому закладі. А тому, оцінюючи всі наявні докази, матеріальний стан дитини та платника аліментів, те, що суд вважає, що він взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на час його навчання в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, тобто до 01.07.2024 року - по частині з його доходу. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд констатує, що згідно вимог ст.191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 04.12.2023 року. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 2422 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. На підставі ст.ст.180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved