Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог та їх обґрунтування. 05.12.2023 позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом, в якому проситьстягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на свою користь 6700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неповерненням коштів відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 30.09.2023 він сплатив за розподіл газу до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» 380 грн. 11.10.2023 позивач дізнався, що постачальник газу змінився, та перед новим постачальником (ГРМУ Дніпровська філія) у нього борг в зазначеній сумі - 380 грн. за розподіл газу. 11.10.2023 позивач звернувся до Новомосковської філії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (філія відповідача) з приводу повернення йому зазначених грошових коштів у розмірі 380 грн. у зв`язку із зміною постачальника газу, та ці кошти йому було повернуто лише 17.11.2023, тобто через місяць і лише після його скарги до НКПЕРЕ. Позивач зазначає, що внаслідок зазначеного, він та його батько зазнали душевних страждань. Він втратив душевний спокій, перебував у стані постійного напруження та стресу, був змушений докладати значних зусиль для організації свого життя, оскільки весь час думав, що йому та його батькові відключать газопостачання, і вони не зможуть перебувати в будинку в теплі та приготувати собі їжу (а.с.1-7). Позиція відповідача. 24.01.2024 представник позивача подав до суду відзив на позовну заяву, у якій позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. В задоволенні позову просить відмовити. Зазначив, що позивач наразі не є споживачем послуг відповідача, оскільки до 01.10.2023 останній дійсно надавав послуги населенню з розподілу природнього газу на території Дніпропетровської області, але з зазначеної дати такі послуги населенню надає ТОВ «Газорозподільні мережі України». Відповідно до платіжної інструкції від 16.11.2023 грошові кошти, які позивач сплатив відповідачу, були повернуті. На думку представника відповідача, позивач не довів належними та допустимими доказами факту завдання йому моральної шкоди відповідачем (а.с.36-40). Обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 30.09.2023 [PERSON] сплатив відповідачу 380 грн. за розподіл (доставку) природного газу за адресою [ADDRESS] за період 01 вересня - 30 вересня 2023 року (а.с.8). Згідно роздруківки обліку абонентів, яку надав відповідач, за адресою [ADDRESS] облікований абонент [PERSON] . При цьому 30.09.2023 за цією адресою сплачено 380 грн., та ці кошти надійшли відповідачу 01.10.2023. Крім того, 16.11.2023 відповідачем повернуто платнику 391,88 грн. (а.с.41). Перерахування коштів у сумі 391,88 грн. [PERSON] 16.11.2023 від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» із призначенням платежу «повернення помилково сплачених коштів» підтверджується платіжною інструкцією №2399 від 16.11.2023 (а.с.42). Аналіз встановлених фактів, застосоване законодавство. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В даному випадку, з відкритих джерел та засобів масової інформації відомо, що з 01.10.2023, згідно з Постановою НКРЕКП №1769 від 29.09.2023 року, послуги з розподілу (доставку) природного газу у Дніпропетровські області надає Дніпропетровська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України». З цього, а також з наданих сторонами доказів та пояснень, що відображені у позовній заяві і відзиві на неї випливає, що станом на дату сплати позивачем 380 грн. на рахунок відповідача, цей платіж був правомірним, але починаючи з 01.10.2023 подальше перебування у відповідача цих коштів стало безпідставним, адже відносини між сторонами з цього дня припинилися. Отже, відповідач у цьому випадку мав виконати вимоги ч.1 ст.1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що відповідач повернув йому кошти, які перебували у нього безпідставно після 01.10.2023, однак повернення коштів відбулося за місяць після їх отримання, та позивач вважає такий строк занадто тривалим, що й завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 6700 грн., тобто більш ніж в 17 разів більше, ніж сума, сплачена ним позивачу, що згодом була повернута. Водночас, відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Водночас, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди. При цьому, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Висновки суду. З аналізу наданих сторонами доказів та наявних в матеріалах справи відомостей випливає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, зокрема, й щодо її розміру. Усі доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях, в той час, як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що суперечить принципу доведення своїх вимог або заперечень, адже відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного вище, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги не доведено та вони не підтверджені належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed