Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

07.10.2019 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на нерухоме майно. Позовна заява обґрунтована тим, що 03.11.1995 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 24.06.2008 розірвано. Вказувала, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати однією сім`єю, [INFO] [PERSON] помер. Під час спільного проживання в жовтні 2015 року було придбано квартиру [ADDRESS] , в якій зробили ремонт та проживали разом. В позовній заяві [PERSON] просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 24.06.2008 по 22.08.2019. Просила також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири в [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. [PERSON] 28.04.2020 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не довела фактів ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. В задоволенні позовних вимог просив суд відмовити в повному обсязі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.05.2020 у зв`язку зі смертю [PERSON] залучено до участі в справі правонаступника позивача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.03.2021 закрито підготовче провадження в справі. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.03.2023 справа прийнята до провадження суду. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду за адресою, яка є зареєстрованим його місцем проживання та через оголошення на офіційному сайті Судової влади України, а також в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 130 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.11.1995 зареєстрували шлюб, який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 360 від 24.06.2008. Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2015, на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Тетяною Валентинівною до майна померлого [INFO] [PERSON] 25.11.2019 відкрита спадкова справа № 50/2019, із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся рідний брат померлого [PERSON] , інші заяви не надходили. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 24.06.2008 по 22.08.2019. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Спірна квартира [ADDRESS] придбана 22.10.2015. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18. Матеріали справи відповідних доказів не містять. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] позивач посилається на показання свідків, а також на періодичний перетин [PERSON] та [PERSON] державного кордону України в тотожні періоди часу. Разом із тим, надані до суду дані щодо перетину державного кордону України [PERSON] та [PERSON] свідчать про те, що вказані особи в різні періоди та тривалий час перебували за межами території України в різних країнах. Будь-які дані на підтвердження того, що перебуваючи за межами України [PERSON] та [PERSON] проживали разом, матеріали справи не містять. Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мали в Україні різні зареєстровані місця проживання. Медична документація, видана на ім`я [PERSON] та [PERSON] жодним чином не свідчить про факт їх проживання однією сім`єю. Надані до суду фото та відео також не дають достатніх підстав вважати, що особи проживали однією сім`єю. Аналіз досліджених судом показань свідків дає підстави лише для висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] періодично перебували в Україні та спільно проводили час. Окрім того, згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20. Будь-які\~інші докази\~на підтвердження\~факту спільного\~проживання [PERSON] з [PERSON] з 24.06.2008 по 22.08.2019, позивачем надано не було. Дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання осіб, ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між [PERSON] та [PERSON] подружніх взаємних прав та обов`язків. Тому суд\~приходить до\~ висновку\~про недоведеність\~позивачем факту\~проживання однією\~сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 24.06.2008 по 22.08.2019, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] набута [PERSON] [INFO] , після реєстрації розірвання шлюбу з [PERSON] , тому відповідно до норм ст. 57 СК України зазначена квартира є особистою приватною власністю [PERSON] та не є об`єктом спільної сумісної власності. За таких обставин, оскільки квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed