Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання його батьківства по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , виключення відомостей про батька дітей - [PERSON] , з актових записів про їх народження, запис позивача батьком дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в кінці 2018 року [PERSON] переїхала проживати на постійне місце до с.Рівного Новоукраїнського району, від фактичних шлюбних відносин у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Позивач вважає себе батьком дітей, так як перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , проживали разом як чоловік та дружина з кінця 2018 року і до червня 2023 року, мали інтимні стосунки. Після виїзду [PERSON] за кордон він знайшов свідоцтва про народження дітей та дізнався, що батьком дітей записаний [PERSON] . Вказує, що він бажає офіційно виховувати та надавати матеріальну допомогу дітям, так як вважає себе їх батьком, а відомості про відповідача як батька дітей в їх свідоцтвах про народження вважає невірними. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також просив врахувати висновок експерта №17 від 19.01.2024 року Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз про ймовірність його біологічного батьківства щодо дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подавав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Письмових пояснень не надавала. За таких обставин розгляд справи здійснюється у відсутність вказаних осіб за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини і дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що [INFO] в м. Новоукраїнка Кіровоградської області народився [PERSON] , про що 29 листопада 2019 року було складено актовий запис №134, батьком дитини зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.11.2019 року Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. [INFO] в м. Новоукраїнка Кіровоградської області народилась [PERSON] , про що 02 вересня 2021 року було складено актовий запис №104, батьком дитини зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження , виданого 02.09.2021 року Новоукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро). Згідно довідки про склад сім`ї за №1110, виданої 22.08.2023 року Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] та має склад сім`ї: співмешканка [PERSON] , дочка співмешканки [PERSON] , син співмешканки [PERSON] .. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.08.2023 року, позивач проживає в [ADDRESS] , умови проживання сім`ї задовільні, діти мають окрему кімнату, всім необхідним забезпечені. З довідки характеристика на [PERSON] слідує, що скарг від мешканців села до сільської ради не надходило, компрометуючими матеріалами виконавчий комітет не володіє. 06.06.2023 року СВ Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12023121080000373 від 06.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В ході проведених пошукових дій встановлено, що [PERSON] виїхала на проживання до російської федерації, остання звернулась із заявою про припинення розшукових заходів відносно неї. З висновку експерта №17 від 19.01.2024 року Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, слідує, що молекулярно-генетичним аналізом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , може являтись біологічним батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з ймовірністю 99,99%, таким чином, батьківство практично доведене. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. У відповідності до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (надалі Постанова), особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 10 Постанови визначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Слід зауважити, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки в ході розгляду справи в суді знайшов своє підтвердження факт того, що позивач [PERSON] є біологічним батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що стверджується висновком експерта №17 від 19.01.2024 року Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, а відтак його позов підлягає задоволенню. Стосовно строку звернення до суду і клопотання про його поновлення слід зауважити, що відповідно до статті 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо інше не передбачено цим Кодексом. Так, частина друга статті 129 СК України вказує, що до позовної вимоги про визнання батьківства згідно з частиною першою статті 129 СК України застосовується позовна давність в один рік. У даній справі виник спір між позивачем та чоловіком матері дитини про батьківство щодо дітей, тому судом підлягають застосуванню положення статті 129 СК України і, відповідно, річна позовна давність. Формально, моментом порушення прав та інтересів позивача є дата внесення інформації про відповідача як батька у актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . В позові позивач зазначає, що після виїзду [PERSON] за кордон (в червні 2023 року) він знайшов свідоцтва про народження дітей та дізнався, що батьком дітей записаний [PERSON] . Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 Цивільного кодексу України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно із частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України). Матеріали справи свідчать, що у цій справі відповідач про застосування наслідків спливу позовної давності не заявляв, хоча був присутній під час проведення підготовчого засідання, проти позову не заперечував. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлено карантин. Надалі, постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений лише з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Також відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ VII «Прикінцеві положення» СК України доповнено пунктом «2-1» такого змісту: «2-1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону України № 540-ІХ, тобто з 02 квітня 2020 року. Отже, пунктом 2-1 «Прикінцеві положення» СК України встановлено, що строки, визначені, зокрема статтею 129 СК України, на час дії карантину продовжуються. Відтак слід дійти висновку, що строк позовної давності, визначений ч. 2 ст. 129 СК України, позивачем не пропущено. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в поданій заяві зазначив про необхідність стягнення всіх судових витрат з відповідача. Відповідно до квитанції про сплату №ПН2912357 від 10.10.2023 року позивачем сплачено за подачу до суду позову судовий збір у розмірі 4294,40 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Відомостей про інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суду не надані. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 10, 12, 13,141,258, 263-265, 268ЦПК України, суд -

Outcome: approved