Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

В провадженні Теребовлянського районного суду перебуває вказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог зазначено що постановою серії БАД № 551051 від 02.08.2023 року винесеною інспектором ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Стасишиним Я.С., позивача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1,2 ст.122, ч.4 ст.126 КУПАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. Рішенням Теребовлянського районного суду від 30.08.2023 року було визнано противоправною та скасовано зазначену постанову, було закрито провадження у зв`язку з відсутністю події складу адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена незаконно, що працівники поліції без будь яких законних підстав затримали його, отримували в нього пояснення, що певний час обмежувало його в правах, змушувало затрачати додаткові сили та ресурси для захисту свої прав, доведення невинуватості. До моменту прийняття кінцевого рішення по справі пройшло 3 місяців, протягом яких він відчував тривогу, невпевненість, витрачав час на те, щоб слідкувати за перебігом розгляду справи, тому оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 6000 грн, яку просить стягнути на його користь з держави Україна. Ухвалою Теребовлянського районного суду від 13.02.2024 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 26.02.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відвід судді Іванченко А.М. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що позивач при розгляді справи повинен був довести, зокрема факт наявності моральної шкоди, факти протиправних діянь ГУНП в Тернопільській області. Відтак, доводи щодо спричинення моральної шкоди, наведені в позовній заяві, є безпідставними та недоведеними, як і визначений розмір шкоди, котрий на думку позивача підлягає відшкодуванню. Позивачем не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами докази, робить такі висновки. Судом встановлено, що постановою серії БАД № 551051 від 02.08.2023 року винесеною інспектором ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Стасишиним Я.С., позивача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1,2 ст.122, ч.4 ст.126 КУПАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. Рішенням Теребовлянського районного суду у справі № 606/1583/23 від 30.08.2023 року було визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 551051 від 02 серпня 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.2 ст. 122, ч.4 ст. 126 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення, щодо [PERSON] закрито. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2023 року було відмолено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУНП в Тернопільській області на рішення Теребовлянського районного суду від 30.08.2023 року по справі № 606/1583/23. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61 -2417сво19). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних відносинах викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17, 14 грудня 2022 року у справі №201/7848/21, 6 грудня 2023 року у справі №370/463/21 та інших. Зважаючи на те, що рішенням Теребовлянського районного суду у справі № 606/1583/23 від 30.08.2023 року було визнано протиправною та скасовано постанову серії БАД № 551051 від 02 серпня 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.2 ст. 122, ч.4 ст. 126 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення, щодо [PERSON] було закрито, тому позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відтак наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що позивач зазнав моральних страждань, оскільки змушений був докладати зусиль задля відновлення порушеного права, характер і обсяг таких страждань, та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди»,

Outcome: partial