Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з останніх на свою користь суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 19310 грн, а також витрати по оплаті судового збору. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради №526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особовий рахунок. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкритий особовий рахунок, та станом на 31 січня 2023 року складає 16891,05 грн. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб у житлі, що належить [PERSON] , зареєстровані інші члени її сім`ї [PERSON] , якого слід вважати солідарним боржником, оскільки останній користується нарівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами і обов`язками, що випливають з договору найму. Позивач здійснив розрахунок боргу відповідача з урахуванням положень\~ст. 625 ЦК України\~та загальна заборгованість відповідачів перед позивачем складає 19310 грн. Таким чином, позивач належним чином виконував та виконує покладені на нього законодавством обов`язки щодо надання послуг водопостачання та водовідведення, проте відповідач порушував та порушує покладений на нього обов`язок щодо оплати за надані послуги, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 січня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач [PERSON] зазначає, що вступила в право власності на вищезазначене житло 12 травня 2020 року. Позивач просить стягнути заборгованість з вересня 2015 року по січень 2023 року, однак до суду з вказаними позовними вимогами позивач звернувся 06 листопада 2023 року. Вважає, що звернення із позовом здійснено із пропущенням строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові в цій частині. Відповідач [PERSON] в періоди з 20 лютого 2022 року по 08 червня 2022 року, з 16 червня 2022 року по 06 липня 2022 року не проживала в квартирі у зв`язку з від`їздом та перебуванням на території іншої країни, а тому фактично не отримувала послуги з водопостачання та централізованого водопостачання, оскільки не проживала в даній квартирі та взагалі не користувалась послугами водопостачання. Розмір нарахованої заборгованості вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає періоду, на який посилається позивач у позові, тому нарахована до сплати сума є завищеною. Враховуючи викладене, просила застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 18 січня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] , а тому остання є індивідуальним споживачем та несе відповідальність за своєчасність розрахунків за спожиту питну воду та скид стічних вод за вказаною адресою. Відповідачі не доводили до відома позивача про зміну власника житла та зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються комунальними послугами. Вважає, що нарахування здійснювалося правомірно та з дотриманням законодавства у сфері водопостачання та водовідведення. Відповідачі не доводили до відома позивача про відсутність одного або декількох членів сім`ї, на підставі яких можливо було заздалегідь здійснити перерахунок заборгованості або змінити норми нарахування послуг водопостачання та водовідведення. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року провадження у справі за позовом КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ДНІПРОВОДОКАНАЛ» ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ до [PERSON] про стягнення заборгованості\~закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] помер [INFO] . 27 лютого 2024 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення до справи розрахунку заборгованості за період з травня 2020 року по січень 2023 року, у якому представник позивача позовну заяву підтримав частково, а саме в частині стягнення заборгованості з відповідача за період з травня 2020 року по січень 2023 року, тобто з моменту отримання відповідачем права власності на житлове приміщення. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує частково, в частині стягнення заборгованості за період з травня 2020 року по січень 2023 року. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, відзив підтримує в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідач з 12 травня 2020 року є власником квартири [ADDRESS] , та є споживачем послуг з водопостачання і водовідведення за вказаною адресою (а.с.27). Предметом господарської діяльності позивача є, зокрема, надання послуг з водовідведення та водопостачання (а.с.17). Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо сплати послуг з водопостачання і водовідведення, внаслідок чого утворилась заборгованість по оплаті послуг за водопостачання і водовідведення за період з травня 2020 року по січень 2023 року у загальному розмірі 11449,72 грн, з яких сума основного боргу станом на січень 2023 року 9818,98 грн; інфляційне збільшення суми боргу 1468,73 грн; розмір 3% річних 162,01 грн (а.с.99). Згідно ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Фактичне надання послуг з водопостачання та водовідведення і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами «Про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення». Згідно з\~п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~7,\~ч.\~1\~ст.\~9\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»\~індивідуальний\~споживач зобов`язаний\~оплачувати\~надані\~житлово-комунальні\~послуги\~за\~цінами/тарифами,\~встановленими\~відповідно\~до законодавства,\~у\~строки,\~встановлені\~відповідними\~договорами.\~Споживач\~здійснює\~оплату за\~спожиті\~житлово-комунальні\~послуги\~щомісяця,\~якщо\~інший\~порядок та\~строки\~не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 1 Правил «Про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/ власник житлового будинку, квартири, як споживач. Згідно зі статтями\~319,\~322 ЦК України\~власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Доводи відповідача про те, що в періоди з 20 лютого 2022 року по 08 червня 2022 року та з 16 червня 2022 року по 06 липня 2022 року відповідач не проживала в квартирі у зв`язку з від`їздом та перебуванням на території іншої країни та про те, що в квартирі фактично проживав лише [PERSON] , а тому фактично не отримувала послуги з водопостачання та централізованого водопостачання, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Пунктом 28 Правил надання\~послуг з\~централізованого водопостачання\~та централізованого\~водовідведення передбачено, що розподіл обсягу спожитої у будівлі холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, відповідно до обраної моделі договірних відносин. Споживач надає виконавцю інформацію про кількість осіб, які фактично користуються послугами у приміщенні (квартирі) споживача, або інші вихідні дані, необхідні для застосування обраного способу розподілу обсягів послуг, відповідно до Методики розподілу. У разі коли кількість осіб у житловому приміщенні багатоквартирного будинку, які фактично користуються послугами, не відповідає кількості осіб, що зареєстровані у цьому приміщенні, виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, можуть прийняти рішення щодо встановлення фактичної кількості осіб (споживачів) та проведення відповідних нарахувань. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Пунктом 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний\~інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідач не доводила до відома позивача про зміну власника житла та зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються комунальними послугами, а тому нарахування за водопостачання та водовідведення здійснювалося за даною адресою із встановленою нормою водокористування, відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Заява відповідача щодо застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до відповідача (12 травня 2023 року). Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року N 540-IX доповнено пункт 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону N 540-IX, тобто з 02 квітня 2020 року. Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 257 ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі N 910/18489/20 (провадження N 12-46гс220 зазначено: "Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови N 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону N 540-IX, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Закон N 540-IX доповнив розділ IX "Прикінцеві положення" ГК України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". […] Спеціальна позовна давність в один рік, передбачена статтею 681 ЦК України для вимог щодо виявлення у господарських відносинах прихованих недоліків товару, на який встановлений гарантійний строк, та передбачена пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України для вимоги про стягнення штрафу мала би спливти 1 жовтня 2020 року. Однак з 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон N 540-IX, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 258, 681 ЦК України продовжуються на строк його дії. Тому позовна давність за вказаними вимогами покупця, заявленими 24 листопада 2020 року, не спливла. Навіть якщо врахувати лист-відповідь постачальника покупцеві від 19 липня 2019 року (т. 1, а. с 67 - 68), в якому постачальник визнав недоліки переданого ним товару, то перебіг позовної давності мав би спливти 20 липня 2020 року, якщо б на той час не набрав чинності Закон N 540-IX. З огляду на вказане відсутні підстави для відступу від висновку, який Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 1 грудня 2021 року у справі N 373/651/20 (N у ЄДРСР 101808795; цей висновок стосувався спливу позовної давності до моменту набрання чинності Законом N 540-IX)". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі N 938/632/20 (провадження N 61-16716св21) зазначено: "Законом України від 30 березня 2020 року N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". В постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі N 679/1136/21 (провадження N 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі N 728/1765/21 (провадження N 61-6640св21) зазначено, що "у пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)". Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Крім того, згідно із пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії. Розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пункт 19 згідно з Законом України "Про несення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" N 2120-IX від 15 березня 2022 року. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з урахуванням дії на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року строк позовної давності збільшено на увесь строк його дії. Враховуючи вищевикладене, позивачем на момент звернення з позовом до суду 01 листопада 2023 року встановлений статтею 257 ЦК України 3-річний строк позовної давності не пропущений. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1591,46 грн (2684*11\~449,72/19310).

Outcome: partial