Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання ним дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування поданої заяви, [PERSON] зазначив, що у нього з відповідачем [PERSON] , [INFO] народилась дочка - [PERSON] . З вересня 2021 року відповідач із позивачем та спільною дитиною не проживає, неповнолітня дочка позивача проживає разом із ним, він самостійно її виховує та утримує. А тому, з метою захисту та реалізації законних інтересів дочки та прав заявника як батька, в тому числі для оформлення документів для допомоги на дитину, та для забезпечення можливості заявнику перетинати державний кордон України із дочкою задля її оздоровлення та відпочинку, навчання - просить задоволити заяву та встановити факт самостійного виховання та утримання заявником дочки [PERSON] , [INFO] . Справу просить розглядати саме в позовному провадженні, оскільки існує спір з матір`ю дитини щодо її виховання. Ухвалою судді від 28.09.2023 року позовну заяву залишено без руху. 02.10.2023 року позивачем подано заяву про усунення недоліків. 09.10.2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 13.11.2023 року справу призначено до слухання по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги заяви підтримує та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, вказала, що між нею та позивачем існують суперечності щодо її спілкування з дочкою, однак визнає ті обставини що на даний час [PERSON] самостійно виховує та утримує дочку. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, яка долучена до матеріалів справи. Як вбачається із копій довідок від 04.05.2023 року № 245 виданої виконкомом Чорноострівської селищної ради, [PERSON] та його дочка [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Із копії Акту обстеження житлово-побутових умов від 28.04.2023 року за №22, складеного за участю начальника відділу праці та соціального захисту населення Чорноострівської селищної ради, вбачається, що [PERSON] спільно проживає зі своєю дочкою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] самостійно виховує та утримує [PERSON] . Мати, [PERSON] разом із ними не проживає за вказаною адресою. Із копії довідки Чорноострівського ліцею від 11.05.2023 року за №129, вбачається, що [PERSON] навчається в 9 класі. Суд зазначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відтак, справи про встановлення факту при наявності спору розглядаються в позовному провадженні. Позивач у своїй заяві зазначив, що самостійно займається вихованням доньки, однак дана обставина заперечується [PERSON] , що підтверджує наявність між ними відповідного спору, а тому звернувся із вимогою про встановлення факту у позовному провадженні . Відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві про слухання справи у її відсутності вказала також, що не проживає спільно з донькою та позивачем і між нею та [PERSON] існують суперечки щодо спілкування з донькою. Проте, позивач наразі сам утримує та виховує спільну доньку, а тому вона визнає позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи, про що зазначено у постанові Верховного Суду у справі № 675/2136/19 від 25.05.2022 року. Суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить чинному законодавству, а тому слід відмовити в прийнятті заяви про визнання відповідачем позову та дослідити обставини справи. [PERSON] просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує неповнолітню дитину. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Так, ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком необхідно встановити юридичний факт або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. [PERSON] у поданій заяві зазначає, що дитина проживає разом із ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. Такі твердження, в силу ст. 141 СК України, суд оцінює критично, оскільки проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається із матеріалів справи, із питанням про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [PERSON] до суду не звертався; доказів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання нею материнських обов`язків, суду також не надано. Між сторонами існує певний спір щодо участі матері у вихованні дитини, отже, мати [PERSON] не усунулась від виконання батьківських обов`язків, а тому твердження позивача, що він самостійно виховує та утримує спільну дитину, суд оцінює критично. Більше того, [PERSON] не позбавлений права звернутись до суду із вимогою щодо стягнення з [PERSON] аліментів на його користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом із тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Також суд зауважує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на те, що заявник не довів, що матір малолітньої дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї дитини, вимога, викладена у позовній заяві є необґрунтованою та доказово не підтверджена. Таким чином, враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed