Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому, після зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 62 204,31 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 58 010,62 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст.625 ЦПК України у розмірі 4 193,69 грн., а також суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно умов кредитного договору № б/н від 05 червня 2012 року АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, із сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банк», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідачем було допущено прострочення погашення кредиту, у зв`язку з чим за ним мається заборгованість за кредитом та за відсотками за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача надіслав 08.02.2021 відзив на позову, в якому зазначає, що позивач стверджує, що заборгованість за тілом кредиту становить 58 010,62 грн. Крім того, згідно розрахунку заборгованості, відповідач вже погасив, в період з 01.01.2015 року по 31.01.2020 року, 111 747,44 грн. за тілом кредиту та 8 757,91 грн. за простроченим тілом кредиту: в період з 01.02.2020 року по 31.07.2020 року погасив ще 5 000,00 грн. за простроченим тілом кредиту. Таким чином, виходячи з логіки відповідача, позивач загалом отримав кошти (тіло кредиту) в період 01.01.2015 року по 31.07.2020 року, на суму 183 515,97 грн. Як зазначено в позові сума боргу нараховується, починаючи з 05.06.2012 року (саме з цієї дати розпочинається розрахунок заборгованості наданий позивачем). До суду Банк звернувся 28.10.2020 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності для стягнення тіла, відсотків по кредиту та однорічного строку для нарахування пені (якщо не зважати, що відповідач взагалі не надавав згоду на нарахування процентів і пені). Зважаючи на викладене, до вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках за платежами, які виникли до 28.10.2017 року, по пені - до 28.10.2019 року повинні бути застосовані строки позовної давності (згідно ст. ст.257-258 ЦК України). Просить застосувати строки позовної давності до вимог щодо стягнення тіла та відсотків по кредиту за платежами, які виникли до 28.10.2017 року, щодо пені - з 28.10.2019 року, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача надіслав 11.03.2021 року відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника до умов та правилами надання банківських послуг, погодився з умовами та правилами надання банківських послуг. Заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. Посилання відповідача на постанову ВСУ по справі №6-16цс15 вважає недоречною, оскільки у цій справі позивач надав докази про те, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними умовами та правилами надання банківських послуг та наказ банку, якими були затверджені зазначені умови та правила надання банківських послуг. У заяві підписаній клієнтом зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, а саме: 07.06.2012 року, 05.06.2017 року, 23.09.2016 року, 30.09.2019 року. Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконав свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Представник позивача 11.03.2021 надіслав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 05.06.2012 в розмірі 62 204,31 грн., з них 58 010,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 58 010,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 193,69 грн., - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України), а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити. Відповідач подав до суду заяву про часткове визнання позову, у якій позовні вимоги банку визнав у розмірі 8 421,40 грн., вказуючи, що банк неправомірно списав з нього кошти за період з 30.11.2018 по 10.03.2020 в сумі 69 585,64 грн., а саме: 20 581,50 грн. - нарахована пеня, 240 грн. - комісія за обслуговування кредиту, 23 175,63 грн. - щомісячні платежі «Миттєва розстрочка». Також сторона відповідача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 червня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 грн. Шляхом підписання відповідачем заяви про отримання кредиту та довідки про умови кредитування із використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", в якій зазначені процентна ставка, строк погашення кредиту та розмір неустойки. Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 05 червня 2012 року станом на 16.02.2021 року становить 62 204,31 грн., з них 58 010,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 58 010,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 193,69 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України). Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічна експертиза не проводилась, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом у справі. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». Також, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 січня 2020 року, у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Разом з тим, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин, вказані висновки підлягають застосуванню у даній справі, оскільки стосуються тотожних за змістом правовідносин. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що в анкеті-заяві від 05 червня 2012 року процентна ставка не зазначена, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, яка відповідає сумі за тілом кредиту. З цих же підстав, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення платежів за користування даним кредитом, відтак дані суми коштів підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором станом на 16.02.2021 вбачається, що відповідачем у добровільному порядку погашався наданий кредит, зокрема, сплачено (24981,50 грн.) 5 000,00 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту) та 19 981,5 грн. (заборгованість по пені). Таким чином, необхідно зменшити суму заборгованості за тілом кредиту, яка складає 58 010,62 грн., за рахунок протиправно списаних банком пені та відсотків у розмірі 24 981,50 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 33 029,12 грн. (58 010,62 грн. -24 981,50 грн.). Відповідач просив застосувати строки\~позовної давності\~до вимог\~щодо стягнення\~тіла та\~відсотків по\~кредиту за\~платежами,\~які виникли\~до 28.10.2017\~року,\~щодо пені\~-\~з 28.10.2019\~року,однак суд не знаходить підстав для застосування позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд\~України неодноразово\~висловлювався відносно\~сроку виконання\~зобов`язань\~за \~кредитами,\~що надаються\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~кредитні картки,\~а саме\~19.03.2014\~року справа\~№ 6-14цс14\~та 18.06.2014\~року справа\~№6-\~61\~цс 14\~«Відповідно до\~правил користування\~платіжною карткою,\~які є\~складовою кредитного\~договору,\~картка діє\~в межах\~визначеного нею\~строку.\~За таким\~договором,\~що визначає\~щомісячні платежі\~погашення кредиту\~та кінцевий\~строк повного\~погашення кредиту\~перебіг позовної\~давності (ст.257\~ЦК України)\~щодо місячних\~платежів починається\~після несплати\~чергового платежу,\~а щодо\~повернення кредиту\~в повному\~обсязі зі\~спливом останнього\~дня місяця\~дії картки\~(ст.\~261\~ЦК України),\~а не\~закінченням строку\~дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2022 року (довідка про видачу кредитних карт). Даний позов подано до суду 26.10.2020, тобто до спливу строку позовної давності. Таким чином суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Більше того, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у частині стягнення лише тіла кредиту з вирахуванням списаних банком пені та відсотків. Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 33 029,12 /62 204,31 х2 102,00= 1116,12 грн.

Outcome: partial