Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

29.02.2024 заявники в особі представника\~(адвоката) звернулись до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Заява мотивована наступним. 10 квітня 2019 року, під час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , у медичній установі смт. Леніне, Ленінського району АР Крим, [PERSON] , народила дитину доньку [PERSON] . У зв`язку з тим, що медичний документ про народження, отриманий на території АР Крим зразка російської федерації є недійсними, а довідка про народження дитини видана компетентною установою України відсутня, заявники позбавлені можливості отримати свідоцтво про народження на території України в позасудовому поряду. На теперішній час, заявники не мають можливості підтвердити громадянства України дитини та реалізувати в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. В судове засідання заявники та їх представник не з`явились, раніше зазначивши в заяві про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягають в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК\~України) в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь\~-\~якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. 28 листопада 2015 року заявниками на території АР Крим було укладено шлюб, зі зміною прізвища заявниці « [PERSON] » на « [PERSON] » про що складено відповідне свідоцтво, яке видане незаконними органами влади Автономної Республіки Крим. (свідоцтво серія [NUMBER] від 20.08.2019 року, актовий запис № 290). Згідно медичного документу, отриманого на тимчасово окупованій території АР Крим, обмінної карти, виданої 15.04.2019 медичною установою, яка підконтрольна окупаційній владі, заявниця [INFO] народила дитину дівчинку, вагою 3140 грамів. Окупаційною владою було зареєстровано народження дитини заявників, було видано відповідне свідоцтво про народження [NUMBER] від 27.04.2019 та довідка про народження № Р-00387 від 27.04.2019 видані Ленінським відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис №110199910001900120001, батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Заявники вимушені звернутись до суду із заявою про встановлення факту народження дитини [INFO] в смт Леніне Ленінського району АР Крим Україна [PERSON] , матір`ю якої є громадянка України [PERSON] , [INFO] , яка у зареєстрованому шлюбі не перебуває, батьком відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України (за спільною заявою матері та батька) є громадянин України [PERSON] , [INFO] . Факт народження дитини зареєстрований органом окупаційної влади на тимчасово окупованій території АР Крим. Відповідно до копії паспортів матері та батька, останні є громадянами України, які наразі мешкають на тимчасово окупованій території\~АР Крим. У відповідності до ст.\~9\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно зі ст.\~13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом\~Міністерства юстиції України 18 жовтня 2010 р. № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 8 серпня 2006 р., №\~545, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до положень\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь -які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь\~-\~який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. В судовому засіданні встановлено, що наданий заявниками медичний документ, не відповідає затвердженій в установленому законодавством України порядку формі, а тому не може бути підставою для державної реєстрації факту народження дитини. Оцінюючи вказаний раніше медичний документ, виданий установою, що розташована на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Відповідно до листа\~-\~роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2021, для встановлення фактів народження та смерті вимога місцевих судів про необхідність отримання громадянами письмової відмови в органах державної реєстрації актів цивільного стану не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, тому заявнику не потрібно звертатися до органів державної реєстрації актів цивільного стану для отримання відмови у проведенні реєстрації народження, а звертатися одразу безпосередньо до відповідного суду для встановлення факту народження. Згідно зі\~ст.\~13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до\~ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно з п. 14 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь\~-\~кого з них. Відповідно до ст. ст. 145\~\~147 Сімейного кодексу України, ім`я дитини визначається за згодою батьків. Ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини. Прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. По батькові дитини визначається за іменем батька. Отже, матір`ю дитини є [PERSON] , як жінка, що народила дитину, і оскільки вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала, то батьком дитини є [PERSON] за спільною заявою матері та батька, з якою вони фактично і звертаються до суду. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини.

Outcome: approved