Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про коштів в порядку регресу. В обґрунтування позову вказано, що мотивує тим, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.11.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказує, що відповідно до висновку про вартість матеріального збитку, останній становить 140\~310,26 грн., який необхідно стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути 3\~500,00 грн. витрат на проведення оцінки майнового збитку та 10\~000,00 витрат на послуги адвоката. 29 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст.\~128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України\~відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило\~клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно електронного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до\~ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Згідно з\~ст.\~247\~ч.2\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 22.09.2023 о 14:00 год у м. Луцьку по вул. Конякіна, 24 А, [PERSON] , керуючи транспортним засобом ИЖ-21251, н.з. [NUMBER] , в порушення п. 10.4 ПДР, виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу та допустив зіткнення з транспортним засобом Skoda Superb, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався назустріч в напрямку прямо, який, у свою чергу, по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом Opel Astra, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який виїжджав з прилеглої території. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.10.2023, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06.11.2023, у справі №161/16654/23 [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124\~КУпАП (а.с. 9-16). Як вбачається із звіту №13/23 про оцінку транспортного засобу Skoda Superb н.з. [NUMBER] , висновку про вартість матеріального збитку, акту огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, в результаті його пошкодження внаслідок ДТП становить 140\~310,26 грн. (а.с. 12-33). Власником транспортного засобу ИЖ-21251 н.з. [NUMBER] є [PERSON] . Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК). Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача завдані матеріальні збитки у розмірі 17\~529,31 грн. Згідно з\~п.\~3\~ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин третьої п`ятої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 року у справі №308/15007/15-ц вказав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 16.11.2023 з додатковою угодою, ордер на надання правничої (правової) допомоги, акт виконаних робіт з опис робіт, часу та вартості, квитанцію (а.с. 47-51). Водночас, на думку суду, виокремлення адвокатом «юридична консультацію з питань позовної заяви…» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката із «підготовка та подання складання позовної заяви ..», а тому визначення оплати за цю послугу є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги. Крім того, послуга «юридичний супровід адвокатом клієнта в суді першої інстанції незалежно від кількості судових засідань» є неспівмірною із фактично наданим обсягом юридичної допомоги, оскільки розгляд справи здійснюється у письмовому провадженні за наявними матеріалами справи без виклику сторін у судове засідання. Узгодження сторонами договору про надання правничої допомоги гонорару у фіксованому вигляді не звільняє сторону позивача від виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України з надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та обґрунтування суми заявлених витрат на предмет їх співмірності та реальної затрати часу адвоката. Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 у справі №824/20/23 висловив правову позицію, що зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України. З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі,

Outcome: partial