Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

19 грудня 2023 року представник позивача представника позивача [PERSON] адвокат Німець О.М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~стягнення аліментів та додаткових витрат. В обґрунтування позовної заяви представник позивача вказала, що 26 березня 2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області, про що складено актовий запис №137, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має спільну дитину [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 12 січня 2017 року). Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали ряд обставин, які зумовлені різними поглядами на життя, шлюб носить тільки формальний характер, шлюбні відносини фактично припинені, продовження таких шлюбних відносин суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому подальше його існування вважає недоцільним, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що для дитини забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. Відповідач до грудня 2023 року сплачував до грудня 2023 року аліменти на дитину в розмірі 22000 грн. щомісячно в добровільному порядку та додаткові витрати на дитину, які мають постійний характер, а саме заняття шахами та малюванням, сума яких складала 2000 грн. щомісячно. Зазначає, що дитина відвідує платну школу, вартість навчання в якій складає 14500 грн. на місяць На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , а також просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 22000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2023 року та додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2000 грн. 00 коп.. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. В судовому засіданні 12 березня 2024 року: - представник позивача, в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву згідноякої просить позов задовольнити, однак не заперечує, щодо стягнення аліментів у розмірі 7000 гривень, а саме суму яку визнає відповідач, однак крім того просить стягнути 2000 гривеньдодаткових витрат на дитину; - відповідач в судове засідання не з`явився, одна через канцелярію суду подав заяву згідно якої просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, погоджується на розірвання шлюбу, разом з тим аліменти визнає у розмірі 7000 гривень.. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив, справу розглядати без участі сторін, які подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 26 березня 2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області, про що складено актовий запис №137, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має спільну дитину [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 12 січня 2017 року). Відповідач позовні вимоги визнає частково. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодекс. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Причиною розпаду сім`ї стали протилежні погляди на життя. У сім`ї кожен живе своїм життям. Відновлення стосунків суперечить їх інтересам. Стаття 51\~Конституції\~України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110\~Сімейного\~кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин. За час перебування у шлюбі сім`ї так і не утворилось, шлюб існує лише формально. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтовані та доведені в суді, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини то суд зазначає наступне. Як випливає з позовної заяви, між сторонами на день подання позову, не було досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які будуть сплачуватися на утримання спільної малолітньої дитини, способу їх сплати. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум\~для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. При цьому,\~статтею 184\~СК України\~врегульовано питання\~щодо визначення\~розміру аліментів\~у частці\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька дитини , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки на теперішній час малолітня дитина постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров`я відповідача, який є здоровим молодим працездатним чоловіком (протилежного не доведено), має освіту, можливість заробляти своєю працею на утримання дитини. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи та часткове визнання відповідачем позову в цій частині, розмір аліментів в сумі 7000 грн. 00 коп. на дитину, що підлягають індексації відповідно до закону, щомісяця буде узгоджуватися з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини. Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст.\~189,\~190 СК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із\~вищенаведеного,\~приймаючи до\~уваги визнання\~позову відповідачем,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~позовних вимог\~про стягнення\~з відповідача\~аліментів на\~утримання дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп., який підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 19 грудня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат то суд зазначає наступне. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що\~СК України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення\~статті 185 СК України\~стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). За частиною другою\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, які обумовлені особливостями характеру дитини, її творчими здібностями, а саме відвідування занять з шахів та малюванням. Враховуючи викладене, а також, те що відповідач свої заперечень, щодо стягнень з нього додаткових витратна утримання дитини не надав, позивачем довеедені вказані витрати, з відповідача на користь позивачки слід стягувати додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з 19 грудня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: approved