Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Прокурор звернувся до суду з позовом в якому просив: - конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер: 6823388500:07:001:0538, площею 0,05 га, яка знаходиться за межами с. Пилипи-Хребтіївські Новоушицької територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; - конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер: 6823388500:07:001:0545, площею 0,05 га, яка знаходиться за межами с. Пилипи-Хребтіївські Новоушицької територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач, будучи громадянином російської федерації, на підставі договору дарування земельної ділянки від 15 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. набув право власності на вказану земельну ділянку для ведення садівництва з кадастровим номером: 6823388500:07:001:0538, площею 0,05 га, право власності на яку зареєстровано 15 серпня 2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того державним реєстратором Когут Ю.Ю. на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 29 вересня 2009 рокуприйнято рішення про державну реєстрацію прав та зареєстровано 20 липня 2018 року право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером: 6823388500:07:001:0545, площею 0,05 га для ведення садівництва. Разом із цим, перебування у приватній власності відповідача зазначених земельних ділянок суперечить ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України. У разі переходу до особи права власності на земельну ділянку, яка за ЗК не може перебувати в її власності, ця земельна ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадку, коли земельна ділянка цією особою не відчужена, вона відповідно до статті 145 ЗК підлягає конфіскації за рішенням суду. Враховуючи, що відповідач, будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужив їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Крім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Прокурор Мазур А.М. у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник особи, в інтересах якої заявлено позов Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях, наданих суду, зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені доказами та підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України. Процесуальні дії у справі 02 січня 2024 року задоволено заяву прокурора про забезпечення позову. 03 січня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 24 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 08 лютого 2024 року. 22 лютого 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. 07 березня 2024 року постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] не є громадянином України, що підтверджується листами від 15 березня 2023 року та 02 листопада 2023 року Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (арк.спр.18,19). 15 серпня 2013 року між [PERSON] (дарувальниця) та [PERSON] (обдаровуваний) укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. За вказаним договором [PERSON] , громадянин російської федерації, прийняв в дар від [PERSON] належну їй земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0500 га, кадастровий номер 6823388500:07:001:0538, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, Пилипо-Хребтіївська сільська рада (арк. спр. 29). Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №106977 від 12 грудня 2008 року, відомості про яку були внесені до державного земельного кадастру (арк. спр.21-22, 23-28). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 грудня 2023 року за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , країна громадянства: російська федерація, зареєстровано 15 серпня 2013 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6823388500:07:001:0538, площею 0,05 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка знаходиться на території Пилипо-Хребтіївської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, реєстраційний номер об`єкта 134022468233. Підстава договір дарування земельної ділянки від 15 серпня 2013 року (арк. спр. 13-15). Окрім того, 29 вересня 2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №005062, площею 0,0500 гектарів, кадастровий номер: 6823388500:07:001:0545, яка розташована на території Пилипохребтіївської сільської ради та призначена для ведення садівництва. Підстава видачі державного акту договір дарування земельної ділянки від 14 серпня 2009 року № 4691 (арк.спр.31-32). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 грудня 2023 року за [PERSON] , країна громадянства: російська федерація, зареєстровано 20 липня 2018 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6823388500:07:001:0545, площею 0,05 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка знаходиться на території Пилипо-Хребтіївської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, реєстраційний номер об`єкта 1606488268233. Підстава державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №005062 від 29 вересня 2009 року (арк. спр. 15). Згідно з листом Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області від 18 листопада 2022 року, адресованим заступнику керівника Хмельницької обласної прокуратури, Управлінням СБУ встановлено ряд земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Хмельницької області, якими володіють громадяни рф, в порушення норм ЗК України, серед яких вказані дві земельні ділянки, власником яких є [PERSON] (арк. спр. 16-17). 15\~ грудня\~2023\~року заступником\~керівника Кам`янець-Подільської\~окружної прокуратури\~на адресу\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Хмельницькій області\~направлено лист\~щодо вжитих\~ заходів\~стосовно захисту\~інтересів держави\~ з\~метою конфіскації\~земельних ділянок\~з кадастровими\~номерами: 6823388500:07:001:0545, 6823388500:07:001:0538, а 25 грудня 2023 року повідомлення про встановлення підстав та здійснення представництва інтересів держави в суді (арк. спр. 33-36). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави \~ \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Як зазначено у абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Уповноважений орган державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, з відповідним позовом до суду у розумний строк не звернувся, тому суд вважає, що наявна бездіяльність компетентного органу, що об`єктивно стало підставою для представництва в суді інтересів держави прокурором, на що посилався прокурор у позовній заяві. За таких обставин прокурор правомірно звернувся до суду з позовом з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. При наданні правової оцінки доведеності заявлених прокурором позовних вимог, суд виходить з такого. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 ЗК визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗК іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Частиною другою статті 35 ЗК визначено, що іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва лише на умовах оренди. Отже, на час набуття відповідачем у власність земельних ділянок і на даний час іноземці та особи без громадянства не можуть набувати права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в тому числі для ведення садівництва. Володіти такою земельною ділянкою такі особи могли виключно на правах оренди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є громадянином іноземної держави російської федерації. Ця обставина підтверджується, як внесеними приватним нотаріусом Кот М.О. даними щодо власника земельної ділянки під час посвідчення договору дарування земельної ділянки до Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також внесеними даними до Реєстру речових прав на нерухоме майно під час реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі державного акта, листами СБУ. Належність спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: 6823388500:07:001:0545, 6823388500:07:001:0538 до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Враховуючи таке цільове призначення земельної ділянки та категорію земель, на час укладення договорів дарування [PERSON] неправомірно набув їх у власність, всупереч чинному земельному законодавству України та Конституції України. Стаття 328 ЦК встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таке право вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 145 ЗК «Припинення права власності на земельну ділянку особи, якщо земельна ділянка не може належати їй на праві власності та/або у зв`язку з порушенням обов`язку щодо її відчуження протягом установленого законом строку», визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 ЗК, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно із ст. 356 ЦК, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що прокурором доведено те, що відповідач [PERSON] , будучи громадянином російської федерації, у вересні 2009 року та у серпні 2013 року набув право власності на дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, які знаходяться на території колишньої Пилипихребтіївської сільської ради (теперішньої Новоушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області) і не можуть перебувати в його власності, та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельні ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що [PERSON] не дотримався передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки з кадастровими номерами: 6823388500:07:001:0545, 6823388500:07:001:0538 підлягають конфіскації за рішенням суду. Отже, позовні вимоги є цілком обґрунтованими. При вирішенні спору, суд також враховує сталу практику ЄСПЛ щодо захисту права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Як визначено вище, питання набуття у власність землі в Україні врегульоване нормами Земельного кодексу України; процедура набуття у власність землі іноземцями, а також обмеження, які з цим пов`язані, також чітко визначені даним законодавчим актом, тобто втручання є законним. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Суспільний інтерес в даному випадку проявляється в тому, що земля є власністю Українського народу, землі сільськогосподарського призначення не можуть бути у власності іноземців, що покликане інтересами національної безпеки. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. У даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника земельної ділянки, оскільки чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. Враховуючи вищезазначене,\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення позову. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Новоушицького районного суду від 02 січня 2024 року, суд вказує наступне. Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Приймаючи до уваги, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельних ділянок та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно земельних ділянок, а тому заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 січня 2024 року, продовжують діяти відповідно до положень ст.158 ЦПК України. Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовом (2023 рік згідно даних конверта) Хмельницькою обласною прокуратурою було сплачено судовий збір за пред`явлення позову у сумі 5368 грн та за заяву про його забезпечення в сумі 1342 грн, що підтверджується платіжними дорученнями. Позовні вимоги про конфіскацію земельних ділянок є майновими. Відповідно до статті 176 ЦПК, ціна позову визначається у позовах про витребування майна - вартістю майна. Вартість земельної ділянки з кадастровим номером: 6823388500:07:001:0545 становить 52195,71 грн, а земельної ділянки з кадастровим номером: 6823388500:07:001:0538- 52195,71 грн (арк. спр. 62-65). Отже, ціна позову становить - 104\~391,42 грн. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн. Отже, судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову становив 2684 грн - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури слід стягнути 2684 грн судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви, і 1342 грн за подання заяви про забезпечення позову, а всього 4026 грн. Роз`яснити право прокурору на звернення із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved