Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) через свого представника [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] (місце проживання: російська федерація, [ADDRESS] ), Барвінківської міської ради (місцезнаходження: Харківська область, Ізюмський район, м. Барвінкове, вул. Центральна, буд. 8), третя особа - приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Захарова Ніна Василівна (місцезнаходження: Харківська область, Ізюмський район, м. Барвінкове, вул. Першотравнева, буд. 14, кв. 3) про визнання права власності на спадщину за законом. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] помер батько позивачки. 27.01.2022 року постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Захарової Н.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців, щоб визначити частку кожному спадкоємцю. [PERSON] та [PERSON] - діти спадкодавця, які є громадянами російської федерації, прийняли спадщину автоматично. Позивачка стверджує, що у зв`язку з тим, що відповідачі не звернулися з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та не відчужили протягом року земельні ділянки, вони не мають жодних прав на спадщину померлого [PERSON] , а тому позивачка є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину померлого батька. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє законний представник [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України». Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. Представник Барвінківської міської ради надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.01.1970 року, актовий запис №1. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08.05.2020 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №40. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №740164, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №99, розпорядженням Барвінківської районної державної адміністрації Ради народних депутатів від 17.04.2003 року №66, земельна ділянка загальною площею 10,0598 га, кадастровий номер 6320483700:01:000:0076, яка розташована на території Іллічівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, була видана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №740164, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №99, розпорядженням Барвінківської районної державної адміністрації Ради народних депутатів від 17.04.2003 року №66, земельна ділянка загальною площею 11,2668 га, кадастровий номер 6320483700:01:000:0077, яка розташована на території Іллічівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, була видана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер, про що 03.01.2005 року зроблено актовий запис №01, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19.05.2020 року. [INFO] [PERSON] померла, про що 21.04.2020 року зроблено актовий запис №04, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Іллічівською сільською радою Барвінківського району Харківської області від 21.04.2020 року. Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 27.12.2023 року, земельні ділянки з кадастровим номером 6320483700:01:000:0076 та 6320483700:01:000:0077 зареєстровані за [PERSON] . 15.10.2020 року за заявою [PERSON] відкрилася спадкова справа №74/2020 після смерті [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Барвінківського районного управління юстиції від 10.12.2002 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено актовий запис №104. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Іллічівською сільською радою Барвінківського району Харківської області від 25.08.2011 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №03. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . У вищевказаному шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Іллічівською сільською радою Барвінківського району Харківської області від 24.11.2011 року, про що зроблено актовий запис №11 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого від 14.07.2015 року «отделом по Ангарскому району и г. Ангарску в управлении государственной регистрации службы записи актов гражданського состояния Иркутской области». [INFO] [PERSON] помер у с. Рідне, Барвінківський район, Харківська область, про що зроблено актовий запис №243, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.01.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що підтверджується копією спадкової справи №32/2021, відкритої приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області. До складу спадщини увійшли, зокрема, земельна ділянка площею 10,0598 га, кадастровий номер 6320483700:01:000:0076 та земельна ділянки площею 11,2668 га, кадастровий номер 6320483700:01:000:0077, які [PERSON] успадкував після смерті матері - [PERSON] . 21.04.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області від 27.01.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, оскільки неможливо встановити коло спадкоємців та визначити частку кожному з них. Також зазначено, що крім позивачки, спадкоємцями є малолітні діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Тобто, зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування. Таким чином, подання заяви про прийняття спадщини такими особами не є обов`язковим. Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 183/4406/16 (провадження № 61-472 св 17). З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька - [PERSON] на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України, так як на момент смерті спадкодавця були малолітніми. При цьому суд звертає увагу на те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, постанові від 19 січня 2021 року у справі № 280/4/18. Таким чином, крім позивача наявні інші спадкоємці, які у відповідності до вищевказаних норм права прийняли спадщину. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що Барвінківська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки є спадкоємці, які прийняли спадщину. Щодо доводів позивача про те, що підставою визнання за нею права власності є те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є іноземцями, проте протягом року не відчужили земельну ділянку, у зв`язку з чим вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Права іноземців гарантовані ст. 26 Конституції України, в якій зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 130 ЗК України, набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Як вбачається з положень ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно ч. 1 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. При цьому суд звертає увагу на те, що положеннями ч. 2 ст. 145 ЗК України передбачено, що у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 145 ЗК України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що у разі не відчуження земельної ділянки іноземцем протягом року, питання про її конфіскацію вирішується судом за позовом органу, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, що, в свою чергу, не пов`язано з предметом даного позову. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку кожному доказу, суд доходить висновку, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельні ділянки, оскільки наразі є спадкоємці, які автоматично прийняли спадщину, у зв`язку з чим позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed