Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідачки [PERSON] , відповідно до якої просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості у розмірі 411 016,30 гривень, яка складається з: суми боргу за договором позики у розмірі 400 000,00 гривень; 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 3049,18 гривень; інфляційні витрати у розмірі 6425,60 гривень; проценти за користування грошовими коштами за договором позики відповідно до ст.1048 ЦК України у розмірі 1562,84 гривень, а також покласти на відповідачку судові витрати. Позовні мотивовані тим,\~що згідно з договором позики від 17.02.2020 [PERSON] отримала від нього кошти у розмірі 400\~000, 00 грн., про що складена розписка, за якою відповідачка зобов`язався повернути цю суму до 01.03.2020. Розписка написана відповідачкою власноручно та без будь-якого примусу. Вказує, що з метою досудового врегулювання спору відповідачці надіслано письмову претензію від 15.04.2020, яку відповідачка відмовилась отримати. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив суд\~стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 400\~000, 00 грн., відсотки за користування коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 18.02.2020 по 01.03.2020 у розмірі 1562,84 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3049,18 грн. та інфляційні витрати у розмірі 6425,60 грн. за період з 01.03.2020 по 01.06.2020. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 02.06.2020 справу передано для розгляду головуючій судді Єфіменко Н.В. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.06.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 30.07.2020 представником позивача [PERSON] адвокатом Потерайло А.М. подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10.08.2020 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, призначено підготовче засідання. 08.09.2020 представником позивача [PERSON] адвокатом Потерайло А.М. подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідачки на користь позивача, станом на 07.09.2020 суму заборгованості у розмірі 414250,14 гривень, яка складається з: основної суми боргу за договором позики у розмірі 400000,00 гривень; 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 6262,30 гривень; інфляційні витрати у розмірі 6425,00 гривень; проценти за користування грошовими коштами за договором позики відповідно до ст.1048 ЦК України у розмірі 1562,84 гривень. 17.09.2020 до суду надійшов відзив представника відповідачки [PERSON] адвоката Зарицької К.Ю. на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідачки вказує, що заявлені позивачем позовні вимоги нею не визнаються у повному обсязі, виходячи того, що \~ [PERSON] дійсно написала боргову розписку 17.02.2020, разом з цим не добровільно, а під психічним тиском і погрозами розправи щодо неї з боку [PERSON] в наслідок трудового конфлікту, нібито розтрати з її боку грошових коштів. Стверджує, що [PERSON] грошових коштів не отримувала, що підтверджується змістом розписки, а саме відсутністю відомостей щодо грошової одиниці (валюти) у якій було передано грошові кошти, а також кількісного показнику переданих грошових коштів, паспортних даних та помилка у адресі проживання відповідачки. Посилаючись на зазначені обставини, 17.09.2020 [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним відповідно до положень статті 231 ЦК України. 15.10.2020 представником позивача [PERSON] адвокатом Матвєєвою Л.В. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якої вказує на те, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Проте, відповідачкою не надано жодних доказів начебто застосування до неї психологічного тиску. Тобто, складена відповідачкою власноручно розписка є підтвердженням як самого факту укладання договору, так і факту отримання нею грошових коштів, а твердження щодо застосування до неї психологічного тиску є надуманим та непідтвердженим жодним належним та допустимим доказом, а тому не мають братись до уваги. 27.10.2020 поштовим шляхом до суду надійшли заперечення представника відповідачки [PERSON] адвоката Зарицької К.Ю. на відповідь на відзив, зі змісту яких вбачається, що вказівка позивача на складання власноручно написаної розписки жодним чином не спростовує факту застосування психологічного примусу до відповідачки. Відповідачкою долучено докази, підтверджуючі факт написання розписки під психологічним тиском. Зокрема, позивачем не наводиться жодного спростування та жодних мотивувань щодо того, що розписка та звинувачення відповідачки у розкраданні коштів має місце в один день (17.02.2020). Позивачем не наведено жодних заперечень щодо фактів, які наведені у заяві до Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, за якими внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Таким чином, з огляду на зміст відповіді на відзив, слід наголошувати на тому, що позивачем не наводиться жодних мотивувань відхилення поданих відповідачкою доказів, на підставі яких доводиться наявність психологічного примусу. Саме наявність трудової підпорядкованості, безпідставні обвинувачення у розкраданні грошових коштів, мають доказове значення в межах судового розгляду справи №953/8689/20, якими доводиться відсутність будь-якого волеспрямування відповідачки на укладення договору позики та написання розписки внаслідок психологічного тиску. Також вказує, що текстом розписки не визначено платіжного засобу саме внаслідок фактичного не отримання грошових коштів. Факт закріплення законодавцем виконання грошового зобов`язання у гривні, жодним чином не спростовує, що відсутність грошової одиниці та кількісного показнику є неналежним визначенням предмету договору. Відповідачкою не наголошувалося на тому, що істотними умовами укладення договору є ідентифікуючі дані особи. Однак, аналіз змісту розписки, зокрема, вказівка слова «паспорт» і не вказівка паспортних даних, та помилка у адресі, є причинним наслідком написання розписки саме під психологічним тиском позивача. Наведене позивачем обґрунтування про те, що відповідачка є дієздатною у повному обсязі особою, яка усвідомлює значення своїх дій, до того ж має вищу освіту та у момент укладання договору була здатна передбачити усі ризики, пов`язані з неможливістю повернення коштів, які були нею отримані в борг, було б абсолютно вірним, якби відповідачка дійсно мала намір та волеспрямування на отримання грошових коштів в якості позики, що в дійсності відсутнє. Відповідачка не мала волевиявлення на укладення договору позики, а тому спирання на необхідність передбачення усіх ризиків є невірним. Крім того, відповідачкою наводилося, а позивачем не спростовується, що із тексту спірної розписки не вбачається: моменту передачі предмету позики; порядку повернення грошових коштів; оплатності/безоплатності угоди. Вказані умови є обов`язковими для ускладненості та реальності договірних правовідносин, що позивачем не було спростовано. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, наголошує на тому, що позивачем не висловлено жодного належного твердження, та не подано жодного належного доказу в підтвердження заявленої позовної вимоги, яка з підстав недоведеності не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовити у повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.01.2021 зустрічний позов [PERSON] про визнати договору позики недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 15.02.2021 поштовим шляхом до суду надійшов відзив представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Матвєєвої Л.В. на зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечує за недоведеністю та необґрунтованістю її вимог. Вказує, що 30.09.2015\~ було створено ТОВ «Белвіт», з моменту реєстрації якого директором був [PERSON] , а [PERSON] була призначена на посаду головного бухгалтера Товариства. Протягом всього часу співпраці на ТОВ «Белвіт» [PERSON] відносився до [PERSON] з повагою та повною довірою. В жодному разі відповідач за зустрічною позовною заявою не застосовував до неї будь-якого тиску, використовуючи свою посаду, ніяким чином не погрожував [PERSON] . Твердження [PERSON] про наявність причинного зв`язку між психологічним тиском і написанням розписки є нічим іншим, ніж ухиленням від виконання своїх зобов`язань та отриманням значної суми чужих грошових коштів з бажанням розпоряджатися ними на власний розсуд. 25.02.2021 представником позивачки за зустрічним позовом [PERSON] адвокатом Зарицькою К.Ю. подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] вважає, що наведені пояснення у відзиві на зустрічну позовну заяву не спростовують наведених у зустрічному позові мотивувань відносно наявності факту психологічного тиску під яким було сформовано розписку, а отже договір позики має місце проти справжньої волі сторони правочину. Навпаки, наявність конфлікту та не довірчих відносин (про наявність довірчих відносин наголошується саме у відзиві відповідача) опосередковано підтверджується й долученою з боку відповідача за зустрічним позовом копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12020220000000547 за ч. 5 ст. 191 КК України. Долученою копією витягу прямо підтверджується наявність тиску у взаємовідносинах сторін, наявність психологічного впливу, у тому числі, залякування. Наголошує, що всі наведені твердження у відзиві на зустрічний позов не спростовують факту примусу, який зафіксовано та за яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження. Всі долучені до зустрічного позову докази мають доказове значення, що не спростоване відповідачем, а отже, наголошує на законності та правовірності заявленої позовної вимоги про визнання договору позики недійсним. 02.03.2021 поштовим шляхом до суду надійшли заперечення представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Матвєєвої Л.В. на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до яких вказує, що наявність кримінального провадження, на яке посилається [PERSON] , не підтверджує факту взаємозв`язку між її звинуваченням у розкраданні грошових коштів та отриманням нею від [PERSON] грошових коштів у борг, оскільки вказане кримінальне провадження не стосується правовідносин, які є предметом первісного позову. Складена 17.02.2020 розписка немає жодного відношення до виниклих обставин, які містяться в заяві про скоєне правопорушення від 06.05.2020, яка була подана 12.05.2020 до СУ ГУНП в Харківській області. Це також підтверджується значним проміжком часу між виниклими правовідносинами (майже три місяці) за розпискою від 17.02.2020\~та заявою про скоєне правопорушення від 06.05.2020, яка надійшла 12.05.2020\~до СУ ГУНП в Харківській області. Вказує, що ані заява про скоєне правопорушення від 06.05.2020, ані наявність кримінального провадження № 12020220000000547 в провадженні СУ ГУНП в Харківській області не підтверджує наявність взаємозв`язку між звинуваченням у розкраданні грошових коштів та виниклими на підставі розписки від 17.02.2021\~ правовідносинами та не підтверджує наявність психологічного тиску та маніпулятивного впливу на [PERSON] . З огляду на зазначене, просить суд у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовити у повному обсязі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 25.03.2021 цивільну справу № 953/8689/20 передано на розгляд судді Ляху М.Ю. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 19.10.2022 визначено головуючу суддю у справі Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: перебування судді у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23.09.2022 «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.»). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2022 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним - прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М., призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.06.2023 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвокат Матвєєва Л.В. позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечувала у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом - адвокат Зарицька К.Ю. проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала у повному обсязі, підтримала заявлені вимоги зустрічного позову та просила його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті справи. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, допитавши свідків, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно даних розписки від 17.02.2020 [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 400\~000,00 грн., які зобов`язується повернути до 01.03.2020. Розписка написана власноруч [PERSON] , що не заперечується сторонами. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що станом на 17.02.2020 [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «БЕЛВІТ», засновником та керівником якого був [PERSON] . 31.03.2020 [PERSON] звільнена з посади головного бухгалтера ТОВ «БЕЛВІТ» згідно з наказом №9-к від 31.03.2020. Відповідно даних Витягу з ЄРДР кримінального провадження №12020220470001403, 13.03.2020 за заявою [PERSON] від 12.03.2020 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 355 КК України за фактом того, що 17.02.2020 близько 15-00, невстановлена особа шляхом примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань здійснювала тиск на [PERSON] щодо повернення грошових коштів (ЖЕО №10975 від 12.03.2020). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на 04.03.2024 підозра у кримінальному провадженні №12020220470001403 від 13.03.2020 не повідомлена будь-якій особі. Досудове розслідування триває. Постановами слідчого СВ Московського відділення поліції ГУНП в Харківській області Домарського В.М. від 10.04.2020 та 28.04.2020 залишено без задоволення клопотання потерпілої [PERSON] про застосування до неї та членів її родини заходів безпеки у кримінальному провадженні №12020220470001403 від 13.03.2020 за необґрунтованістю та недоведеністю. Згідно даних Витягу з ЄРДР кримінального провадження №12020220000000547, 13.05.2020 за заявою ТОВ «БЕЛВІТ» внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною 5 статті 191 КК України за фактом того, що в період часу з 2015 по 2020 рік головний бухгалтер ТОВ «БЕЛВІТ» в супереч інтересам товариства, шляхом зловживання службовим становищем здійснила безпідставне переведення коштів з поточного рахунку підприємства на рахунки інших суб`єктів господарювання, чим спричинила матеріальну шкоду ТОВ « БЕЛВІТ» в особливо великому розмірі ( ЄО №449 від 13.05.2020). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на 04.03.2024 підозра у кримінальному провадженні №12020220000000547 від 13.05.2020 не повідомлена будь-якій особі. Досудове розслідування триває. Відповідно даних заяви [PERSON] від 13.11.2020, остання повідомляє, що вона обізнана та не заперечувала надання її чоловіком [PERSON] 17.02.2020 позики [PERSON] в розмірі 400\~000,00 грн. Справжність підпису [PERSON] засвідчено приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., заява зареєстрована в реєстрі за №3544. Факт перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] станом на 17.02.2020 та 13.11.2020 підтверджується даними листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові від 27.02.2023 №8076\\426-32.24-23-32.24 та даними актового запису про шлюб №755 від 27.10.2001. Згідно даних листа ГУДПС у Харківській області ДПС України від 23.02.2023 №2554\\5\\20-40-73-03-12, [PERSON] , як фізична особа підприємець, отримав наступний обсяг доходу: за 2020- 1\~886\~797,22 грн., зокрема: за 1 квартал- 455146,04 грн.; за 1 півріччя -890714,03 грн.; за 9 місяців- 1\~370\~530,21 грн. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надала суду пояснення про те, що станом на 17.02.2020 вона працювала ТОВ «БЕЛВІТ». В лютому 2020 року в кінці робочого дня, точний час та дату вона не пам`ятає, [PERSON] викликав її до себе в кабінет, де знаходився [PERSON] , його батько та [PERSON] [PERSON] повідомив їй про те, що [PERSON] просить в нього в борг грошові кошти в розмірі 400\~000,00 грн. на власні потреби. Вказала, що в цей день [PERSON] дуже поспішала, оскільки біля офісу її чекав чоловік. В її присутності [PERSON] дістав із сейфу грошові кошти в національній валюті України гривні та передав їх [PERSON] . Після цього, [PERSON] написала розписку та вийшла з офісу. Під час написання розписки ніхто із присутніх осіб до [PERSON] не застосовував заходів психічного чи іншого примусу. Двері в кабінеті не були зачинені на замок, внутрішньої охорони на фірмі немає, був робочий день та всі працювали. Ніхто [PERSON] не заважав вийти із кабінету. [PERSON] після передачу їй [PERSON] грошових коштів на роботу більше не виходила. Свідок пояснила, що [PERSON] викликав її до кабінету, тому що, саме вона привела [PERSON] влаштовуватись на роботу до [PERSON] . З [PERSON] особисто вона знайома не була, знайшла її в мережі інтернет за оголошенням, запросила на співбесіду, після результатів співбесіди її взяли спочатку на посаду бухгалтера. [PERSON] працювала на підприємстві у [PERSON] 10 років, ніяких нарікань до неї не було. Той факт, що [PERSON] хотіла взяти у борг грошові кошти у [PERSON] , не викликав в неї ніякої підозри, тому що це була звичайна практика серед співробітників підприємства. Вона особисто також брала в борг у [PERSON] кошти на купівлю машини, будівництво та ремонт, теж писала розписки\~у вільній\~формі,\~що було\~неодноразово.\~Багато хто\~із співробітників\~товариства брали\~у [PERSON] \~грошові кошти\~в борг. Крім того пояснила, що на момент передачі грошей їй не було відомо про наявність конфлікту між [PERSON] та [PERSON] . Через декілька днів [PERSON] виявив неточності по платежам, які здійснювала [PERSON] , після чого, приблизно з 20 числа лютого 2020 року було ініційовано перевірку з приводу роботи [PERSON] , велось внутрішнє розслідування. Зазначила, що на її думку, грошові кошти, які були передані у борг [PERSON] , є особистою власністю [PERSON] , оскільки при їх передачі останній сказав, що він займає [PERSON] грошові кошти. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав пояснення про те, що вони з [PERSON] разом працювали 10 років, остання була головним бухгалтером його підприємства. Вела також фінансові питання на його інших підприємствах. Він їй цілком довіряв, оскільки між ними склалися довірчі відносини. 17 лютого 2020 року йому зателефонувала [PERSON] та попросила приїхати на роботу, у неї було термінове питання з приводу займу грошових коштів у розмірі 400 000,00 грн. для її подруги з Києва, у якої щось трапилось. Він погодився надати їй грошові кошти, оскільки він раніше надавав у борг іншим співробітникам підприємства, тому йому було не зручно відмовити [PERSON] , яка до цього часу не брала у нього в борг грошові кошти. Разом з цим, з огляду на те, що [PERSON] прохала в борг велику суму грошових коштів, він попросив її написати розписку в довільній формі. [PERSON] дуже поспішала та сказала, що напише потім. У кабінеті під час розмови з [PERSON] та передачу їй грошових коштів був присутній його батько [PERSON] , який наполягав на тому, щоб [PERSON] написала розписку про отримання коштів у борг. [PERSON] пояснив, що під час передачі ним грошових коштів [PERSON] та написання нею розписки була присутня [PERSON] , яку він запросив до кабінету у якості свідка. Грошові кошти, які були його особистою власністю, він дістав із сейфу та передав [PERSON] . Остання писала розписку самостійно, не під диктовку. Працівники підприємства, які брали у нього в борг грошові кошти завжди писали розписки у довільній формі. Свідок зазначив, що спочатку на його думку, розписка [PERSON] була формальністю, оскільки грошові кошти давалися в борг лише на два тижні. Він взагалі на звернув увагу, що в розписці відсутні паспортні дані [PERSON] , тим паче, в її особовій справі на підприємстві була копія її паспорта. Після передачі [PERSON] в борг грошових коштів, остання на наступний день не вийшла на роботу. Приблизно через тиждень, коли [PERSON] та його батька не було на роботі, [PERSON] прийшла у офіс, залишила заяву на звільнення, забрала свої документи, як виявилося потім, документи фірми, особисті речі, трудову книжку і пішла. З того часу гроші не віддає, на телефонні дзвінки не відповідає. Крім того, свідок вказав, що у [PERSON] зберігалася його банківська картка, на яку зараховувалася заробітна плата та яку вона також забрала і зняла ї неї гроші. З цього приводу до органів поліції він не звертався, оскільки на картці була не велика сума, приблизно 10\~000, 00 грн. Конфліктних ситуацій з [PERSON] під час роботи в нього не було. Навпаки, він був їй вдячний за роботу, яку вона виконувала. Станом на 17.02.2020 не було ніяких питань та претензій до роботи [PERSON] . Надалі, він з [PERSON] стали перевіряти справи та виявили, що [PERSON] здійснювала переказ грошей фірми на рахунки інших підприємств, без його згоди, які не поверталися на фірму. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала пояснення про те, що вона працювала у ТОВ «БЕЛВІТ» з грудня 2011 року головним бухгалтером, де директором і власником був [PERSON] . Вказала, що після отримання акту перевірки податкової, приблизно в 10 числах лютого 2020 року, її викликали [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що вона вкрала або перевела з підприємства грошові кошти, точну суму вона не пам`ятає, приблизно 2000000,00 грн. чи 1300000,00 грн. Після цього, на її адресу та адресу її родини почали надходити погрози з метою повернення грошових коштів, які вона нібито перевела з рахунку підприємства. Разом з цим, вона не могла вчинити такі дії з огляду на те, що у неї не було доступу до рахунків підприємства. Зазначила, що після звинувачення її у крадіжці грошових коштів підприємства, вона хотіла звільнитись, однак [PERSON] не давав їй це зробити. 17.02.2020 у вечірній час доби примусив її написати розписку про отримання у нього в борг грошових коштів в сумі 400\~000,00 грн. Чому саме на вказану суму він вимагав написати розписку, вона пояснити не може, оскільки писала розписку під диктовку [PERSON] . У розписці допущені помилки, оскільки вона її писала у стресовій ситуації, ніяких грошей в борг вона не отримувала. Фізичного впливу на неї не здійснювалося, лише моральний. З огляду на те, що вона боялася за своє життя та членів її родини, вона погодилася написати таку розписку. Під час написання розписки у кабінеті була присутня ще одна людина, її ім`я їй не відомо. На її думку, саме ця людина в подальшому їй телефонувала та погрожувала. Інших осіб чи співробітників підприємства в кабінеті більше не було. [PERSON] вказав, що не випустить її з роботи, якщо вона не напише розписку. Свідок пояснила, що відносини у неї з [PERSON] були суто робочі, як працівника та директора. До поліції з приводу незаконних дій [PERSON] вона одразу не зверталася, оскільки боялася вийти з квартири. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог за первісним позовом [PERSON] надав суду оригінал розписки від 17.02.2020, зміст якої містить інформацію про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] 400\~000,00 грн., які вона зобов`язалась повернути до 01.03.2020. Таким чином, складена власноруч\~ [PERSON] \~розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання нею від\~ [PERSON] грошової суми та обов`язок її повернути. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями\~215, 216 ЦК України. Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої\~- третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України. Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (частина перша статті 231 ЦК України). Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на позичальника. Згідно з абзацом другим частини першої\~статті 218 ЦК України\~заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Звернувшись із зустрічним позовом до суду про визнання договору позики недійсним, [PERSON] зазначила, що фактично кошти за договором вона не отримувала, розписку написала під психічним примусом [PERSON] . Дійсною метою договору є покладення на неї матеріальної відповідальності як на працівника у зв`язку із виконанням трудових функцій. Однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, крім витягу з ЄРДР кримінального провадження №12020220470001403, відомості про яке внесені 13.03.2020 за заявою [PERSON] від 12.03.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 355 КК України за фактом того, що 17.02.2020 близько 15-00, невстановлена особа шляхом примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань здійснювала тиск на [PERSON] щодо повернення грошових коштів, остання суду не надала. Суд не враховує наданий [PERSON] диск із аудіо-записом розмов двох осіб, з огляду на те, що стороною позивача за зустрічним позовом не надано доказів, які б підтверджували факт належності одного із голосів на записі [PERSON] , а також дати створення такого запису. Враховуючи зазначене, оскільки між сторонами виникли правовідносини за\~\~договором позики, що [PERSON] не спростувала, суд доходить висновку про відмову у задоволенні її зустрічного позову. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договором позики від 17.02.2020 не виконала, взяті в борг у [PERSON] грошові кошти не повернула. Частиною 2 \~статті 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, розглянувши позов в межах заявлених [PERSON] позовних вимог, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за цим договором у сумі 400\~000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6\~425, 60 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 6\~229,51 грн. за період з 02.03.2020 по 07.09.2020. Статтею 536 Цивільного кодексу України\~передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Облікова ставка встановлюється Національним банком України виключно для національної валюти. Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Тому право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі частини першої\~статті 1048 ЦК України\~може бути реалізовано, якщо позика надана у гривні. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою\~статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі:\~\~ якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Враховуючи те, що договором позики від 17.02.2020 розмір і порядок одержання процентів не встановлювався сторонами, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на одержання від [PERSON] проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 18.02.2020 по 01.03.2020 у розмірі 1\~562 грн. 84 грн. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне задовольнити первісні позовні вимоги частково, стягнути з відповідачки на користь позивача: суму основного боргу за договором позики б/н від 17.02.2020 у розмірі 400\~000 грн.; проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1562 грн. 84 коп.; 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 6229 грн. 51 коп. та індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 6425 грн. 60 коп. Щодо інших доводів сторін суд враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно платіжних доручень при пред`явленні первісного позову до суду позивачем за первісним позовом були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4143,16 грн.. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (99.9 %) у розмірі 4139 грн. 02 коп.

Outcome: partial