Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

04 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. При відкритті провадження у справі як третю особу було залучено Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. В позовних вимогах позивач просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири. У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, фактично не проживають у вказаному житловому приміщенні з 2016 року. При цьому, як зазначає позивачка, вони жодним чином не приймають участь в утриманні зазначеної квартири та не сплачують кошти за житлово-комунальні послуги у даному житловому приміщенні. Враховуючи те, що позивачка не має можливості належним чином здійснювати своє право власності у зв`язку із реєстрацією в ній відповідачів, тому для захисту свого порушеного права вона звернулася до суду із вказаним позовом. Уповноважений представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, уповноважений представник відповідача звернувся до суду із заявою про слухання справи в їх відсутність. У відзиві, який 05.02.2024 року надійшов до суду представник просив задовольнити позов та зазначив, що дійсно відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2016 року, так як проживають за кордоном та мають посвідку на постійне проживання резидента Європейського Союзу. Відповідач зазначила, що жодні права дітей не порушуються оскільки вони проживають разом з батьками. Уповноважений представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, враховуючи пояснення представника позивача, заяву уповноваженого представника відповідача [PERSON] суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору дарування квартири від 19.07.2007 року. Відповідачі [PERSON] (дружина онука), [PERSON] , [PERSON] (правнуки) з 20.05.2014 року по даний час зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва від 28.12.2023 року. В той же час, відповідачі не проживають у зазначеній квартирі, будь-які речі або майно, що свідчили б про їх перебування за вказаною адресою - відсутнє, що підтверджується відповідним актом про непроживання осіб за місцем реєстрації від 27.12.2023 року та відзивом відповідача. Так, на момент звернення позивача до суду із зазначеним позовом, відповідачі з 2016 року не проживають у квартирі, що належить на праві власності позивачу, вони на даний час перебувають на реєстраційному обліку у вказаній квартирі, що порушує право позивача та створює їй перешкоди у користуванні та володінні майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 405 ЦК України визначає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідачів порушує права позивача, як власника квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власником своїм майном, відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved