Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» (надалі ЛМКП «Львівводоканал») 30.11.2023 звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення (за особовим рахунком [NUMBER] ) за період з 01.01.2018 по 01.11.2023 року на загальну суму 17 255 грн 18 коп., а також 2 684 грн 00 коп. судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок: [NUMBER] та встановлено засіб обліку води, користується за вказаною адресою послугами ЛМКП «Львівводоканал», однак не здійснює оплату за надані послуги. У червні 2022 року ЛМКП «Львівводоканал» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення [PERSON] та його матері [PERSON] 2 119, 93 грн заборгованості, однак ухвалою суду від 23.06.2022 у видачі судового наказу відмовлено. У липні 2023 року відповідачу скеровано досудове повідомлення про необхідність оплати наданих послуг в сумі 14 958 грн 01 коп., проте вказану суму боргу він не оплатив. Таким чином у відповідача наявна заборгованість за надані послугипослуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 16 493 грн 34 коп. за період з 01.01.2018 до 01.11.2023, а також заборгованість за абонентське обслуговування з постачання води у сумі 502 грн 94 коп. та за абонентське обслуговування з відведення води у сумі 258 грн 90 коп. за період з 01.03.2022 до 01.11.2023. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Водночас, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.02.2024 року суд перейшов від розгляду вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує повністю, просила його задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву суду не надав, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, ухвалюючи заочне рішення. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Водночас у своїй постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 352/54/19, провадження № 61-9596св21 ВС зазначив, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із приписами ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; При цьому, такому праву прямо відповідає визначений у ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частинами 1, 2 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водопостачання визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Згідно із ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водовідведення визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Пунктом 2 ч. 2 ст. 8 вказаного Закону визначено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, якою зроблено висновок, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання. Згідно із п. 17, 18, «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. А відповідно до п. 30 вказаних Правил, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. З довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 08.09.2023 № 1 (а.с. 4), вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Водночас з відповіді Залізничного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові від 01.02.2024 року № 22/22.30-26 вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , про що наявний актовий запис про смерть № 747 від 07.05.2018 року. З відповіді № 439139 від 07.02.2024 року вбачається, що [PERSON] з 16.10.2025 року є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відмови відповідача від надання позивачем послуг у встановленому законом порядку, що б давало підстави для звільнення його від оплати, суду не надано. Також з матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2016 року обладнана засобом обліку води. Згідно із відомостями про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення від 16.11.2023 вбачається, що відповідач, отримавши вказані послуги, від виконання свого обов`язку по їх оплаті ухилився, сплативши останній раз 39, 85 грн у січні 2018 року, чим допустив утворення заборгованості за адресою: [ADDRESS] у період 01.2018 до 11.2023 в сумі 16 493 грн 34 коп. (а. с. 6). Відповідно до відомостей про нарахування та оплату за абонентське обслуговування з постачання води від 16.11.2023 (а. с. 7) та відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування з відведення води від 16.11.2023 (а. с. 8) заборгованість за адресою: [ADDRESS] станом на 01.03.2022 складає 502 грн 94 коп. та 258 грн 90 коп. відповідно. Позивач 13.07.2023 року звертався до відповідача із досудовим повідомленням про необхідність сплати боргу /а.с. 5/, однак відповідач жодних заходів для цього не вжив. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач, отримавши послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, мав обов`язок оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, однак не здійснив їх оплати, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 17255 грн 18 коп., тому такі позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Водночас, суд зазначає, що згідно із п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved