Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивачка [PERSON] звернулась до Ямпільського районного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] , та просила стягнути з [PERSON] [INFO] аліменти на користь позивачки на утримання повнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , що продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23-х років. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.01.2015 року. Від даного шлюбу мають сина, [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Ямпільського районного суду Сумської області 11.05.2018 із [PERSON] підлягали до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] до досягнення останнім повноліття. [INFO] [PERSON] досяг свого повноліття, проте продовжує навчання в Приватному професійному технікумі Центру професійної освіти в Кельцях ім.Миротворчих сил ООН. Навчання платне, у зв`язку із повною зайнятістю, син не має можливості працювати, тому потребує матеріальної допомоги. На даний час позивачка не в змозі самостійно утримувати сина, який потребує матеріальної допомоги, на придбання харчів, одягу, проїзд, тощо. Обставини, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину відсутні. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Заяви та клопотання, подані учасниками справи. Позивачка [PERSON] 11.03.2024 року, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] 11.03.2024 року скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Судом установлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22.02.2006 року батьками [PERSON] , який народився [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Повнолітній син відповідача, згідно із наданої довідки №NTZ/ZDZ/254/2023 від 12.06.2023 року, є учнем класу 2LB Приватного професійного технікуму ім.Миротворчих сил ООН Центру професійної освіти в Кельцях, прийнятий на навчання 01.09.2021 року, останнім роком навчання зазначено 31.08.2026. Навчання в школі платне, щомісячна плата за навчання становить 130 зл., учень заборгованості з оплати за навчання не має, стипендію не отримує, школа не має їдальні. (а.с.7) Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 05.01.2024 року зареєстрованими особами за адресою: [ADDRESS] значаться: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 11.05.2018 року убачається, що з [PERSON] , вирішено змінити розмір аліментів які стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 800 гривень на 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 27.02.2018 року до повноліття дитини, тобто включно до [INFO] (а.с. 4-5зв.) Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частині від усіх видів доходу відповідача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, з системного аналізу викладених вище обставин, слідує, що [PERSON] , [INFO] має право на отримання аліментів у зв`язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, та такий обов`язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд приймає до уваги подані сторонами, докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Дані докази суд приймає на підставі ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 95 ЦПК України. Отже, судом встановлено, що син сторін по справі [PERSON] , [INFO] є повнолітнім та не досяг 23-річного віку, продовжує навчання на денній формі. Відповідач [PERSON] , визнав позовні вимоги, та не заперечував надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 1/4 частини від щомісячного заробітку (доходу) відповідача, що є обґрунтованим та справедливим, з врахуванням поданих сторонами по справі доказів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо розподілу судових витрат. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. Згідно із п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду становить 1211 грн 20 коп. Таким чином, з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 605,60 грн (50% від 1211,20 грн.). На підставі статей 182, 184, 191, 199, 200, 201 СК України та

Outcome: approved