Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Науково-технічний комплекс «Електроприлад» (далі - ПАТ «НТК «Електроприлад», позивач), звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), в якому просив стягнути з останнього безпідставно набуті кошти у розмірі 152 108,79 грн., інфляційні нарахування у розмірі 5 989,41 грн., три відсотки річних у розмірі 3 913,15 грн. Також просив суд здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивує наступним. ПАТ «НТК «Електронприлад» і [PERSON] перебували у трудових відносинах та 10 серпня 2021 року [PERSON] було звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі особистої заяви, але через фінансові труднощі на підприємстві, при звільненні не було виплачено у повній мірі нараховану заробітну плату. [PERSON] у жовтні 2021 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ПАТ «НТК «Електронприлад», у якому з урахування заяви про збільшення вимог позову загалом просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за заробітною платою у розмірі 36 916,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 256 894,08 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Рішенням від 10 вересня 2022 року по справі № 761/35788/21 Шевченківський районний суд міста Києва частково задовольнив позов та стягнув із ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь [PERSON] заборгованість за заробітною платою у розмірі 36 916,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 262 856,88 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 90,80 грн. 07 жовтня 2022 року ПАТ «НТК «Електронприлад» була подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, а відповідно дане рішення повинно було вступити в силу після тільки після апеляційного розгляду. 24 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі неправомірно виданого 19.10.2022 виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення заборгованості у розмірі 300 363,71 грн. та виконавчого збору у розмірі 30 036,37 грн. 25 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника на загальну суму 330 650,08 грн. та 26жовтня 2022 року з рахунку ПАТ «НТК «Електронприлад» було примусово списано 330 650,08 грн. на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві в рамках ВП № [NUMBER]. 27 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 04 квітня 2023 року постановою Київського апеляційного суду було частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «НТК «Електронприлад», змінено рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2022 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнуто із ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 110 748,09 грн. 08 травня 2023 року ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду по даній справі у відкритті касаційного провадження було відмовлено. Відповідно заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку було примусово стягнуто за частково скасованим рішенням суду першої інстанції у розмірі 262 856, 88 грн., а відповідно до рішення апеляційного суду підлягає стягненню лише по 110 748,09 грн., а тому грошові кошти у сумі 152 108,79 грн. із відповідача були стягнуті неправомірно та підлягають поверненню. Таким чином позивач вважає, що [PERSON] було отримано 152 108,79 грн. без належної на те правової підстави, а тому підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Також позивач просив суд стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3 відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 17.11.2023 року позовну заяву ПАТ «НТК «Електроприлад» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копія ухвали від 17.11.2023 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу надсилалися за адресою реєстрації: [ADDRESS] , поштове відправлення № 0600239314500 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» 11.01.2024 року, що з урахуванням п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. ПАТ «НТК «Електронприлад» і [PERSON] перебували у трудових відносинах та 10 серпня 2021 року [PERSON] було звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі особистої заяви, але через фінансові труднощі на підприємстві, при звільненні не було виплачено у повній мірі нараховану заробітну плату. Дані обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10.09.2022, а тому не підлягають доказуванню у силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України. [PERSON] у жовтні 2021 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ПАТ «НТК «Електронприлад», у якому з урахування заяви про збільшення вимог позову загалом просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за заробітною платою у розмірі 36 916,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 256 894,08 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 8-13). Рішенням від 10 вересня 2022 року по справі № 761/35788/21 Шевченківський районний суд міста Києва частково задовольнив позов та стягнув із ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь [PERSON] заборгованість за заробітною платою у розмірі 36 916,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 262 856,88 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 90,80 грн. (а.с. 14-18). 07 жовтня 2022 року ПАТ «НТК «Електронприлад» була подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції (а.с. 19). 24 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі неправомірно виданого 19.10.2022 виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення заборгованості у розмірі 300 363,71 грн. та виконавчого збору у розмірі 30 036,37 грн. (а.с. 20-21). 25 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника на загальну суму 330 650,08 грн. (а.с. 22-23) та 26 жовтня 2022 року з рахунку ПАТ «НТК «Електронприлад» було примусово списано 330 650,08 грн. на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві в рамках ВП № [NUMBER] (а.с. 24). 27 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 25-26). 04 квітня 2023 року постановою Київського апеляційного суду було частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «НТК «Електронприлад», змінено рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2022 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнуто із ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 110 748,09 грн. (а.с. 27-34). 08 травня 2023 року ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду по даній справі у відкритті касаційного провадження було відмовлено (а.с. 35-37). Між сторонами склалися відносини, які регулюються нормами ЦК України, ЦПК України та КЗпП України. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів у розмірі 152 108,79 грн., які, за аргументами позивача, є безпідставно отриманими, та були примусово стягнуті на виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, яке в подальшому було скасоване. Надаючи оцінку правовідносинам, що виникнули між сторонам правовідносинам, суд виходить із такого. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15. Із матеріалів справи відомо, що спірна сума 152 108,79 грн. була виплачена на підставі судового рішення, яке в подальшому було частково скасоване. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України). Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення. У справі, що переглядається, відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду. Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19), постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22) та у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 592/12956/21 (провадження № 61-6221св22). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Оскільки у справі, що переглядається, грошові кошти в сумі 152 108,79 грн. були набуті відповідачем на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення позивача до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, а тому у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України слід відмовити саме з цих підстав. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошовий коштів, тому не підлягає і задоволенню позовна вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки така вимога є похідною від позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих грошовий коштів З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору та понесених витрат на правову допомогу. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed