Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якої діє уповноважений представник - адвокат Розумовський О.С., пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , шляхом направлення його засобами поштового зв`язку 08.01.2024, яким просить стягнутим з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 02.08.2008 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.03.2013. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На протязі пів року відповідач відмовляється жодним чином надавати позивачу допомогу на утримання спільної дитини [PERSON] , в зв`язку з чим [PERSON] вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, 05.02.2024 останнім через систему «Електронний суд» подана заява про розгляд справи без його з позивачем участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ухвали суду від 04.03.2024р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. З 02 серпня 2008 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції за актовим записом №1320, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 13.01.2009. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 18.01.2024 неповнолітній [PERSON] значиться зареєстрованим разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.03.2013 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141СКУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі змісту ст.183 СК України вбачається, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частинами 1, 5 ст.183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частині від доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, суд вважає необхідним покладення на відповідача аліментного зобов`язання. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем не надано. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 04 березня 2024 року становить 3196 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 08 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Між тим, суд зазначає, що встановлення такого розміру аліментів не повинно перевищувати загальний розмір усіх відрахувань, які здійснюються із заробітної плати відповідача відповідно до вимог ч. 3 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стаття 133ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Розумовським О.С. укладено договір про надання правової допомоги №04-01/1 від 04.01.2024 року, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленості сторін. На виконання доручення клієнта адвокат надає усні і письмові довідки та консультації щодо законодавства, рекомендації та роз`яснення щодо суті та юридичних наслідків правочинів. З метою отримання відомостей про факти, які можуть бути використані, як джерело відомостей для клієнта та докази у судових справах, звертається з адвокатськими запитами та збирає відомості про факти, що можуть бути використані як докази в установленому законом порядку. Складає заяви, звернення, позовні заяви, пояснення, скарги (включаючи апеляційні та касаційні) та інші документи правового характеру. Забезпечує захист прав та охоронюваних законом інтересів клієнта під час розгляду цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних та інших справ у загальних, господарських адміністративних, третейських, інших судах України, створених відповідно до законодавства. Згідно п.4.3, п.4.4., п.4.5 Договору суми гонорару зазначаються адвокатом в актах про надання правової допомоги, які формуються ним в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту (уповноваженій особі клієнта), або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку за його місцезнаходженням. Моментом отримання акту клієнтом є дата, зазначена в розписці уповноваженої особи клієнта, повідомленні про вручення рекомендованого або цінного з описом поштового відправлення, підтвердженню надіслання засобами комунікаційного зв`язку (факсом, електронною поштою, тощо). Акти про надання правової допомоги повинні бути розглянуті, підписані, завірені печаткою (за наявністю) та повернуті клієнтом адвокату протягом трьох робочих днів з моменту отримання у спосіб, визначений п.4.3. цього договору. За наявності зауважень щодо обсягу наданої правової допомоги та/або суми гонорару, зазначеної адвокатом в акті, клієнт повинен повернути акт з умотивованими запереченнями у спосіб та строк, визначені п.4.3, п.4.4 цього договору. У випадку неповернення клієнтом отриманого акту у встановлений строк сума гонорару та обсяг наданої адвокатом правової допомоги вважаються сторонами повністю погодженими з боку клієнта та такими, що підлягають сплаті в порядку, визначеному цим договором. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. В позовній заяві представником позивача наведено опис попередніх (орієнтовних) робіт (наданих послуг) адвокатом Розумовським О.С. за договором про надання правової допомоги, а саме виконані наступні роботи: зустріч і юридична консультація з клієнтом (1 година роботи адвоката), що складає 1000 грн.; підготовка процесуальних документів по справі: позовна заява про стягнення аліментів, заяви, відповідь на відзив. Участь у першому судовому засіданні та наступних судових засіданнях (4 години роботи адвоката), що складає 6500 грн. Разом з тим, представником позивача до суду не надано доказів складання між ним та позивачем актів про надання правової допомоги, відповідно до п.4.3 та 4.4 розділу 4 договору №04-01/1, а також документів, що свідчать про оплату одвокату позивачем гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Наведений у позовній заяві опис наданих адвокатом послуг є орієнтовним (попереднім) та не є належним доказом, що підтверджує обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved