Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

До суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту у період з 01.06.2022 по 31.07.2023 електричну енергію у розмірі 12618,36 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та [PERSON] укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії з 01.01.2019 за адресою споживання: [ADDRESS] . Відповідачем спожито електричної енергії за період з 01.06.2022 по 31.07.2023 загальним обсягом 13069 кВт/год. У порушення умов договору в частині оплати вартості електричної енергії та п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії у відповідача виник борг за спожиту електричну енергію за період з 01.06.2022 по 31.07.2023 на суму 12618,36 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Наголошував на тому, що всі необхідні докази надав до суду разом з позовною заявою. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов не подала. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/6733/23 ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з [PERSON] на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України. Згідно з копією листа ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 18.09.2023 за вих. № 062-062/192 та додатку до нього, надано інформацію щодо фактичних обсягів споживання електричної енергії кожного календарного місяця за період з січня 2019 року по липень 2023 року стосовно [PERSON] за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] за період з червня 2022 року по серпень 2023 року становить 14367,88\~грн. за спожиті 13353 кВт/год. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 350100654 та № 350098691, [PERSON] не є власником чи співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За змістом довідки Виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 3620/08-27 від 14.12.2023, [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Даних про те, що [PERSON] фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , та споживала електричну енергію за вказаною адресою матеріали справи не містять. Доданий до позову Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг не підписаний ані представником ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», ані [PERSON] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною першою ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією Правовідносини щодо постачання електричної енергії споживачам регулюються відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року (далі - ПРРЕЕ). Згідно з п. 2.3.14 ПРРЕЕ, постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку. Пунктом 8.6.1 Кодексом комерційного обліку електричної енергії передбачено, що зчитування показів лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або постачальником послуг комерційного обліку (у ролі оператора зчитування даних з лічильників) відповідно до цього Кодексу та умов договору. Відповідно до п.4.3. ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому ККО, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну (п.4.12 ПРРЕЕ). У зв`язку із відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», постачальник універсальних послуг, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» згідно з постановою НКРЕКП № 807 від 31.07.2018 здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку. ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є правонаступником у частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01.01.2019. Воно є постачальником універсальних послуг на території Запорізької області відповідно до постанови НКРЕКП № 1268 від 26.10.2018 та п. 13 розділу ХVІІ Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно з п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, укладення, внесення змін, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Договори, передбачені цими Правилами, укладаються у письмовій формі в паперовому або в електронному вигляді. Для укладення договору шляхом приєднання до умов договору, друга сторона підписує заяву-приєднання. Договір може бути укладений, змінений та розірваний за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, зокрема через особистий кабінет у вигляді електронного документа. На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил, крім випадків, передбачених законодавством. Також п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактором приєднання до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-який дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Відповідно до п. 1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Згідно з п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, споживач зобов`язаний крім іншого: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За твердженням позивача, відповідачка [PERSON] є споживачем електричної енергії, яку постачає ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за адресою: Запорізький район, Запорізька область, с. Канівське, вул. Перемоги, 9. Зважаючи на наведені вище положення та норми, позивач мав би надати до суду належні та допустимі докази того, що відповідач або є власником житлового приміщення за вказаною адресою, відтак має нести тягар утримання майна як його володілець, або є споживачем наданих послуг, оскільки фактично мешкає в ньому. В той же час жодного належного доказу з даного приводу позивачем подано не було. Фактично позивач свою позицію обґрунтовує тим, що він обліковує особовий рахунок по даному приміщенню за відповідачем посилаючись на лист ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 18.09.2023 за вих. № 062-062/192. При цьому доказів обґрунтованості такого обліку особового рахунку за особою відповідача [PERSON] (наприклад заяви відповідача про відкриття рахунку, укладеного ним договору на постачання послуг, відповідного рішення уповноваженого органу про вселення відповідача до будинку, укладеного ним договору оренди, тощо) до суду позивач так і не надав. Позивач не долучив до матеріалів справи заяви [PERSON] на відкриття особового рахунку, зведену картку абонента по особовому рахунку № [NUMBER] , з яких вбачалось би, що [PERSON] є абонентом за адресою: [ADDRESS] . Доказів того, що [PERSON] зареєстрована чи проживає за вказаною адресою та, відповідно, є споживачем наданих ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» послуг позивачем не надано. Напроти, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрована, право власності на зазначений будинок за нею в установленому порядку не зареєстровано. Доказів того, що вона фактично проживає в будинку за зазначеною адресою матеріали справи не містять. Позивач також не надав до суду й доказу належності спірного приміщення відповідачці на праві власності аби покласти на неї тягар утримання належного їй майна. Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] є споживачем електричної енергії, в розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яку постачає позивач за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку щодо не доведення позивачем правових підстав для стягнення заявленого боргу саме з відповідачки. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №\~522/9893/17). Доводи позивача, що [PERSON] є споживачем електричної енергії, яку постачає ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за адресою: [ADDRESS] , не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними до допустимими доказами, що відповідач або є власником житлового приміщення за вказаною адресою, відтак має нести тягар утримання майна як його володілець, або є споживачем наданих послуг, оскільки фактично мешкає в ньому. Посилання позивача, що фактичне споживання побутовим споживачем електричної енергії підтверджується долученим до матеріалів справи листом ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 18.09.2023 за вих. № 062-062/192 не заслуговують на увагу з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Проте, як зазначалось раніше, позивачем не доведено факт споживання таких послуг саме [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зауважує, що ухвалою суду від 06.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у зв`язку з його безпідставністю на необґрунтованістю. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Так, враховуючи, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не доведено, що [PERSON] є споживачем послуг електроенергії за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона не є власником зазначеного будинку, не зареєстрована в ньому, даних про його фактичне там проживання матеріали справи також не містять, підписаний договір між сторонами відсутній, заявку до приєднання до типового договору відповідач не подавав, отже, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не визначило правового статусу будинку та його власників/користувачів, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію саме з [PERSON] як власника вказаного майна або фактичного споживача наданих послуг. За вказаних обставин немає підстав вважати, що саме [PERSON] у період з 01.06.2022 по 31.01.2023 була споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , та саме у неї виник обов`язок сплатити вартість спожитої електричної енергії. Врахувавши встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію до [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed