Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна; старший державний виконавець Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шишко Лариса Іванівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно з прохальною частиною позовної заяви, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 19.08.2021 року №4528 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 57413 грн. 34 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що старшим державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шишко Ларисою Іванівною, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67072949 від 08.10.2021. Позивач вказує, що при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом не дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5\~та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого\~постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Зауважує, що вищевказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки в момент вчинення виконавчого напису нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, що набрало законної сили, відтак, законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі не існувало. Окрім того, [PERSON] вказує, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням, оскільки не дотримано принципу безспірності. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.01.2024 від представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» надійшов відзив на позовну заяву. З тексту поданого відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з пред`явленим позовом та заперечує проти його задоволення у повному обсязі з огляду на те, що 04.09.2019 між [PERSON] та банком було укладено кредитний договір № R01.00501/005663547, згідно якого позичальнику було надано кредит. Відповідач вказує, що свої зобов`язання перед позичальником виконав, проте останній своїх зобов`язань не виконував, тому станом на 06.07.2021 у нього утворилась заборгованість у розмірі 57413 грн. 34 коп. У зв`язку з наведеним, АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Cазонової О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] боргу за вищезазначеним кредитним договором та витрат на його вчинення у сумі 1900 грн. 00 коп. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 до заяви, як вказує відповідач, було надано усі необхідні документи, що і підтверджує безспірність заборгованості. Відповідач стверджує, що АТ «Ідея Банк» надіслав позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 12.07.2021, проте позивач не висловив жодних своїх заперечень щодо боргу. Просить проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. 07.02.2024 від державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) А. Микитенко надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Ухвалою судового засідання від 14.02.2024 до участі у справі у якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», встановлено час для подання пояснень та вирішено скерувати третій особі копію позовної заяви з додатками. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до\~ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення, а також довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи. Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять клопотання учасників про розгляд справи у їх відсутності, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає, серед іншого, у недопущенні зловживань наданими їй правами. Дотримання балансу між інтересами усіх сторін при розгляді справи законодавцем покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством засад та строків розгляду справи. Також, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження\~судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм\~судочинства прямо забороняється Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~\~ З досліджених у процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено, що 04.09.2019 року між [PERSON] та банком було укладено кредитний договір № R01.00501.005663547, згідно якого позичальнику було надано кредит. Як стверджує відповідач, у зв`язку з тим, що позивач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував, станом на 06.07.2021 у нього утворилася заборгованість у розмірі 57413 грн. 34 коп., яка складається з: строкового основного боргу 19178 грн. 14 коп.; простроченого основного боргу 16960 грн. 30 коп.; прострочених процентів 21017 грн. 27 коп.; строкових процентів 67 грн. 22 коп.; пені ?190 грн. 41 коп. Як стверджує представник відповідача, АТ «Ідея банк» було надіслано до [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, у якій зазначено, що станом на 06.07.2021 року заборгованість позивача за кредитним договором становить 57413 грн. 34 коп. Проте, відповідачем до матеріалів судової справи не було долучено доказів на підтвердження факту отримання такої вимоги позивачем. Відтак, докази надані відповідачем не доводять те, що [PERSON] отримав вказану вимогу. Отже матеріали справи не містять відомостей про одержання боржником даного листа (вимоги) скерованого банком на його адресу. За таких обставин беззаперечно стверджувати, що боржник міг висловити незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу неможливо. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10.11.2021 року у справі N 758/14854/20 (провадження N 61-15111св21) Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду викладено правовий висновок наступного змісту: «Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.». Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] був вчасно проінформованим про наявність заборгованості та мав можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором. 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 4528 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № R01.00501.005663547 від 04.09.2019, укладеним з АТ «Ідея Банк», заборгованості у розмірі 57413 грн. 34 коп. та плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму у розмірі 59313 грн. 34 коп. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5\~та\~ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний пункт Переліку втратив свою силу згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №663 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Відповідно до\~ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні»\~роз`яснено, що відповідно до ст.ст.34,36,87,88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальними нормативними актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 серпня 2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а тому здійснюючи виконавчий напис № 4528, приватний нотаріус Сазонова О.М. безпідставно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною. Таким чином, відповідачем не було доведено, що при винесенні виконавчого напису було дотримано вищевказаних вимог чинного законодавства, а саме, що приватному нотаріусу було надано документи, які підтверджують безспірність заборгованості - оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості, що є необхідними умовами для вчинення виконавчого напису. Оцінюючи доводи сторін стосовно посилання на практику судів касаційної інстанції, суд, виходячи з встановлених в ході розгляду обставин, вважає, що саме наведена вище практика, яка покладена в основу даного рішення, є найбільш релевантною до правовідносин у цій справі, а тому саме ці висновки Верховного Суду повинні бути застосовані у даній справі. Недотримання хоча б однієї вимоги чи положення чинного законодавства під час здійснення виконавчого напису є законною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Наведене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового провадження. Наведеним також спростовуються доводи відповідача АТ «Ідея Банк» викладені у відзиві на позовну заяву. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Даних про інші судові витрати на момент ухвалення рішення матеріали справи не містять.

Outcome: approved