Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

06 лютого 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості. У позовній заяві представник позивача зазначив, що 03.09.2022\~між ТОВ\~"УКР\~КРЕДИТ ФІНАНС,\~Код ЄДРПОУ:\~38548598\~і [PERSON] ,\~рнокпп -\~ [NUMBER] \~за допомогою\~Веб-сайту\~(https://creditkasa.ua),\~який є\~сукупністю інформаційних\~та телекомунікаційних\~систем ТОВ\~«УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС»,\~в рамках\~якої реалізуються\~технології обробки\~інформації з\~використанням технічних\~і програмних\~засобів і\~які у\~процесі обробки\~інформації діють\~як єдине\~ціле,\~було укладено\~електронний договір\~про відкриття\~кредитної лінії\~№ 1082-3832.\~Відповідно до\~умов кредитного\~договору ТОВ\~«УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС» взяв\~на себе\~зобов`язання\~надати відповідачці\~кредит для\~задоволення особистих\~потреб,\~на наступних\~умовах:\~сума кредиту\~-\~6000,00\~грн;\~строк кредитування\~-\~300\~днів;\~ базовий\~період 14\~днів;\~знижена відсоткова\~ставка -\~2,5%\~в день;\~стандартна відсоткова\~ставка -\~3,00\~%\~в день.\~Зауважив,\~що позивач\~свої зобов`язання\~за договором\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме:\~надав відповідачці\~кредит у\~розмірі,\~встановленому в\~договорі.\~Відповідачка свої\~зобов`язання по\~договору не\~виконала,\~не надала\~своєчасно банку\~грошові кошти\~для погашення\~заборгованості.\~У зв`язку\~з цим\~виникла заборгованість,\~яка станом\~на08.01.2024 становить 30 000,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом 6000,00 грн, простроченої заборгованість за нарахованими процентами 24000,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 30 000,00 грн, а також судові витрати у справі. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.02.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному осбсязі та вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 43). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у заяві також вказала, що кредит брала, але позовні вимоги не визнає, вважає, що відсотки занадто підвищені, просила відмовити у задоволенні позову. Згідно з частиною 3\~статті 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується доказами, поданими стороною позивача, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з інших видів кредитування, отримало Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ІК №116 від 01.08.2013, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. 03 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УкрКредитФінанс», був укладений кредитний договір № 1082-3832, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно ч. 1\~ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування»\~договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А551 для підписання кредитного договору № 1082-3822 від 03.09.2022, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів ( п. 3.2, 3.8 договору). Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачеві кредит в сумі 6000,00 грн на особисті потреби (п. 2.2, 2.3), базовий період користування кредитом 14 календарних днів, строк кредитування 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (п. 4.8, 4.4). Відсоткова ставка стандартна - 3% за кожен день користування кредитом (п. 4.6), пільгова процентна ставка 2,5 %. Сторонами погоджено орієнтовну вартість кредиту 60 000,00 грн, що включає відсотки за користування кредитом 54 000,00 грн. Реальна процентна ставка на дату укладення договору 1 139 965,00 %. Видача кредитних коштів в сумі 6 000,00 грн [PERSON] , згідно з кредитним договором № 1082-3832 від 03.09.2022 підтверджена витягом з реєстрів банків АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 36-42). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачка використала кредитні кошти, однак, умов договору не виконала і не погасила борг. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49\~ЦК України, а також спеціальними нормами\~глави 71 ЦК України,\~Закону України «Про електронну комерцію». \~ \~ \~ \~У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. \~ \~ \~ \~Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. \~ \~ \~ \~Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 181 ГК України\~господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало належні і допустимі докази укладення із [PERSON] кредитного договору № 1082-3832 від 03.09.2022 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 6000,00 грн. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 08.01.2024, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором № 1082-3832 від 03.09.2022 становить 59280,00 грн. Дана сума складається з простроченої заборгованості за кредитом 6000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 53280,00 грн (а.с. 29-31). Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме: часткового списання заборгованості позичальнику за умови погашення позичальником решти заборгованості у розмірі 30000,00 грн. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 6000,00 грн, прострочену заборгованості за нарахованими процентами 24 000,00 грн. Водночас, суд також погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. При цьому, відповідачка, не заперечувала факт отримання від позивача кредитних коштів, заявлену позивачем суму боргу не спростувала та не надала суду власного розрахунку. Станом на день розгляду справи заборгованість за договором кредиту відповідачкою не погашена, тому сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 6000,00 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 24 000,00 грн суд дійшов до такого висновку. Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з\~положеннями статті\~627\~ЦК України,\~відповідно до\~статті\~6\~цього\~Кодексу сторони\~є вільними\~в укладенні\~договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом\~положень статей\~11,\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~(далі-\~Закон)\~цей Закон\~застосовується до\~відносин споживчого\~кредитування у\~частині,\~що не\~суперечить\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування".\~Продавець (виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати у\~договори із\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими. Умови\~договору є\~несправедливими,\~якщо всупереч\~принципу добросовісності\~його наслідком\~є істотний\~дисбаланс договірних\~прав та\~обов`язків\~на шкоду\~споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Так, судом встановлено, що заборгованість відповідачки за кредитом становить 6000,00 грн. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 24000,00 грн, яка у 4 рази перевищує розмір боргу, тобто становить 400 %. Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 24 000,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3\~п. 6, ст. 509\~ч.3 та ст.627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. З огляду на приписи\~частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509\~та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачкою грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та врахуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 3000,00 грн, що складає 50% від суми заборгованості по кредиту. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Враховуючи наявність у [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, а саме: стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається з наступного: -6000,00 грн - заборгованість за кредитом; -3000,00 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 30% (9000,00 грн / 30 000,00 грн / х 100), то з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 726,72 грн (2\~422,40 грн х 30%). На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial