Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про стягнення заборгованості за договором оренди землі. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 15.09.2003 року між Одеською міською радою та ФОП [PERSON] було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,213 кв.м., (кадастровий номер 5110137600:06:002:0015), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для будівництва, експлуатації та обслуговування будівлі магазину-кафе з літнім майданчиком, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М. за № 1020, та зареєстровано у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі від 27.10.2003 року за №040350500013. Власником об`єкта (нежитлова будівля магазин-кафе) за адресою: [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] , що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 341928392 від 08.08.2023 року. Рішенням Одеської міської ради від 24.04.2019 року №4658-VII внесено зміни до договору оренди землі, укладеного між Одеською міською радою та ФОП [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 0,0213 га (кадастровий номер 5110137600:06:002:0015) за адресою: [ADDRESS] , в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати, а саме: затверджено орендну плату у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м.Одеси від 19.06.2019 року №1776 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 213,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 5110137600:06:002:0015) становить 593565,72 грн. Відповідно до п.2.2 Договору та ст.289 ПК України нормативно грошова оцінка землі підлягає щорічній індексації, що публікується Держгеокадастром України. Однак, відповідач [PERSON] у період з 01.07.2020 року по 31.07.2023 року не виконує взятих на себе договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати, у зв`язку з цим, Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради розраховано заборгованість [PERSON] за вказаний період, яка становить 95935 грн. 10 коп., що зумовило позивача звернутися до Суворовського районного суду м. Одеси з даним позовом. Просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Одеської міської ради заборгованість у загальній сумі 100944 грн. 40 коп., з яких: заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 95935 грн. 10 коп., інфляційні втрати у розмірі 3974 грн. 33 коп., та 3% річних у розмірі 1034 грн. 97 коп., а також стягнути з [PERSON] на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.10.2023 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання сторони по справі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином та завчасно. Від позивача надійшла заява від про розгляд справи за її відсутністю. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника позивача - адвоката Берегового В.В. надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, одним із різновидів договорів є договір оренди. Згідно приписів ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування заплату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що 15.09.2003 року між Одеською міською радою та ФОП [PERSON] було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,213 кв.м., (кадастровий номер 5110137600:06:002:0015), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для будівництва, експлуатації та обслуговування будівлі магазину-кафе з літнім майданчиком, (строк дії договору 25 років), який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М. за № 1020, та зареєстровано у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі від 27.10.2003 року за №040350500013. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що з 06.03.2020 року, на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2020 року серія та номер: 666, власником об`єкта (нежитлова будівля магазин-кафе) за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Вказана нежитлова будівля магазин-кафе розташована на земельній ділянці кадастровий номер 5110137600:06:002:0015. Згідно приписів ч.ч. 1, 3 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно з п. 288.1 ст. 288 вказаного Кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Положеннями п. 2.1 розділу 2 Договору встановлено, що за користування земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату. Рішенням Одеської міської ради від 24.04.2019 року №4658-VII внесено зміни до договору оренди землі, укладеного між Одеською міською радою та ФОП [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 0,0213 га (кадастровий номер 5110137600:06:002:0015) за адресою: [ADDRESS] , в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати, а саме: затверджено орендну плату у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м.Одеси від 19.06.2019 року №1776 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 213,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , (кадастровий номер 5110137600:06:002:0015) становить 593565,72 грн. Відповідно до п.2.2 Договору та ст.289 ПК України нормативно грошова оцінка землі підлягає щорічній індексації, що публікується Держгеокадастром України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. Відповідно до п. 4.3 Договору орендна плата сплачується Орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, місяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного періоду) місяця. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у період з 01.07.2020 року по 30.06.2023 року не виконує взятих на себе договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати, у зв`язку з цим, заборгованість [PERSON] за період з 01.07.2020 року по 30.06.2023 року складає 95935 грн. 10 коп. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також, беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. У зв`язку з невиконанням умов Договору [PERSON] нараховано 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 1034 грн. 97 коп. Відповідно до постанов Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2018 року у справі № 903/962/17, від 17.10.2018 року у справі № 916/1883/16 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Позивачем також нараховано інфляційні втрати, які складають 3974 грн. 33 коп. та які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за період з 01.07.2020 року по 30.06.2023 року за порушення умов Договору оренди землі від 15.09.2003 року складає 100944 грн. 40 коп., з яких: -заборгованість за договором оренди 95935 грн. 10 коп.; -3% річних 1034 грн. 97 коп.; -інфляційні втрати 3974 грн. 33 коп.; Даний факт підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунками заборгованості зі сплати орендних платежів, 3 % річних, інфляційний втрат та розрахунку пені. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем спростований не був. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву. Так як своїх зобов`язань за Договором оренди землі [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від відповідача сплати за користування земельною ділянкою, а також відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України у виді 3 % річних та інфляційних втрат. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 100944 грн. 40 коп., а також сплачений позивачем судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved