Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Шокарєвої А.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначивши про те, що сторони з грудня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 07.10.2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Зпоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідач перестав виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітнього сина [PERSON] , піклуватися про нього, брати участь у його вихованні. Дитина сторін проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. З огляду на викладні обставини позивач звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, а також позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню сина [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи; витребувано у районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування, письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 04 грудня 2023 року на адресу суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя як орагну опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 08 січня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Позивач та її представник - адвокат Яма Д.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Позивач додатково зазначила проте, що приблизно у 2018-2019 році відповідач пішов з сім`ї, жодного інтересу до дитини не проявляє, батьківські обов`язки не виконує, про місце перебування відповідача їй нічого не відомо. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, проте у судове засіадння повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладенняч розгляду справи, а також відзиву не подав. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органу опіки та піклування - Панченко І.О. у судовому засіданні зазначив, що підтримує висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 04.12.2023 №01-13/2647 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] та не заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши думку дитини [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.10.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 03.03.2015 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . 26 вересня 2023 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 26.09.2023. Відповідно до Довідки Запорізького ліцею №71 Запорізької міської ради від 11.10.2023 № 01-03/89 [PERSON] , [INFO] , навчається у ліцеї з 08.10.2021 року до теперішнього часу. За інформацією, наданою класним керівником [PERSON] батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, не цікавиться навчальними досягненнями сина, не відвідує батьківські збори, участі в навчанні та вихованні дитини в межах навчального закладу не бере. Усіма питаннями щодо навчання та виховання [PERSON] в закладі освіти займається мати - [PERSON] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Чсною другою статті 157 СК України передбачено, щ той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. За результатами засідання, враховуючи наявні документи по справі, думку матері дитини з цього питання, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] передбачених п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, про що складено відповідний висновок 04.12.2023 №01-13/2647. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до сина батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Крім цього, обставини викладені позивачем при зверненні до суду із позовом підтвердили допитанні в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що відповідач у справі [PERSON] дійсно не спілкується зі своїм сином [PERSON] , з 2018-2019 року, будь-якого інтересу до дитини не проявляє, не бере участі у вихованні сина, не відвідує його, долею дитни не цікавиться, вихованням сина займається виключно позивач. Суд також враховує думку [PERSON] , [INFO] , який у судовому засіданні пояснив, що з батьком не спілкується, останній до нього не приходить, не цікавиться його життям, на на свята не вітає, не проявляє до нього будь-якого інтересу, останній раз його бачив уколи йому було 3 роки. Разом з цим, наразі, з ними проживає відчим, який його любить та піклується про нього. Зазначив, що не заперечує проти того аби його батька [PERSON] позбавили батьківських прав, оскільки батько не займається його вихованням та не бере участь у його житті. З урахуванням зазначеного, враховуючи думку дитини та позицію відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, а саме: враховуючи, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач у добровільному порядку на утримання дитини матеріальну допомогу не надає, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1 073,60 грн. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved