Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

16 листопада 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом про визнання наймачем житлового приміщення. З урахуванням уточнених позовних вимог представник позивача посилається на те, що на підставі ордеру №865 від 13.06.1986 року, [PERSON] разом із членами сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2004 року, було змінено договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] : виділено [PERSON] у користування житлову кімнату площею 12,1 кв.м., а житлові кімнати площею 17,1 кв.м. та 8,2 кв.м., виділено його дружині [PERSON] та [PERSON] . Кухню, коридор, комору, ванну кімнату та туалет, залишено у загальному користуванні. Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради №423 від 17.09.2004 року, роз`єднано особистий рахунок на дану квартиру. 27.10.2004 року [PERSON] отримав право власності на 33/100 частини квартири [ADDRESS] , яка складається із однієї житлової кімнати розміром 12,1 кв.м. Інша частина квартири [ADDRESS] , його членам сім`ї у власність не передавалася. У 2005 році його дружина [PERSON] померла, її було знято з реєстраційного обліку. У 2006 році [PERSON] помер, його було знято з реєстраційного обліку. Станом на 2020 року в квартирі залишилися зареєстровані: [PERSON] з 1989 року та його племінник [PERSON] з 2015 року. Дані обставини встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2020 року по справі №206/3236/20. Проте, зміни в договір найму житлового приміщення внесені не були. На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2020 року по справ №206/3236/20, за [PERSON] було визнано право користування частиною квартири [ADDRESS] , яка була у користуванні [PERSON] та [PERSON] (67/100 частин). [PERSON] починаючи з 2015 року постійно проживав з [PERSON] , який доводився йому рідним дядьком. Останній в силу похилого віку за станом здоров`я потребував стороннього догляду та фінансової допомоги. В свою чергу, [PERSON] через складні відносини в сім`ї був вимушений шукати інше приміщення для проживання та був єдиним родичем [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. На підставі Свідоцтва про право власності за заповітом від 15.06.2021 року, власником належній на момент смерті померлому 33/100 частини квартири [ADDRESS] став [PERSON] . Таким чином, починаючи з 2015 року і по день смерті [PERSON] , дядько та племінник проживали разом у спірній квартирі та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] , [PERSON] залишився проживати в спірній квартирі [ADDRESS] та відповідно сплачувати комунальні платежі, що нараховуються за особовим рахунком на житлову площу 25,3 кв.м. у квартирі [ADDRESS] (67/100 частин), якою і користується позивач. При зверненні до Департаменту житлового господарства ДМР стосовно надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення, [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки [PERSON] з померлим наймачем [PERSON] та членами її сім`ї. Зважаючи на те, що житлове приміщення не приватизоване і знаходиться в комунальній власності територіальної громади, то управління житловим фондом відповідно здійснюється Дніпровською міською радою через свої виконавчі органи, а саме: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Просить суд визнати за [PERSON] право користування неприватизованим житловим приміщенням, що становить 67/100 частин квартири [ADDRESS] та складається з житлових кімнат площею 17,1 кв.м. та 8,2 кв.м. Визнати [PERSON] наймачем житлового приміщення, що становить 67/100 частин квартири [ADDRESS] та складається з житлових кімнат площею 17,1 кв.м. та 8,2 кв.м. 22 листопада 2023 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. 25 січня 2024 року від представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради надійшов відзив на позов в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи Від представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Агнії Барто, 19 надійшла заява з проханням розглянути справу та винести рішення без його участі. Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи Третя особа [PERSON] подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, заперечень проти позовних вимог немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що на підставі ордеру №865 від 13.06.1986 року, [PERSON] разом із членами сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2004 року, було змінено договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] : виділено [PERSON] у користування житлову кімнату площею 12,1 кв.м., а житлові кімнати площею 17,1 кв.м. та 8,2 кв.м., виділено його дружині [PERSON] та [PERSON] . Кухню, коридор, комору, ванну кімнату та туалет, залишено у загальному користуванні (а.с.8). Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради №423 від 17.09.2004 року, роз`єднано особистий рахунок на дану квартиру (а.с.9,10). 27.10.2004 року [PERSON] отримав право власності на 33/100 частини квартири [ADDRESS] , яка складається із однієї житлової кімнати розміром 12,1 кв.м. Інша частина квартири [ADDRESS] , його членам сім`ї у власність не передавалася. У 2005 році дружина [PERSON] [PERSON] померла, її було знято з реєстраційного обліку (а.с.11). У 2006 році син [PERSON] [PERSON] помер, його було знято з реєстраційного обліку. Станом на 2020 року в квартирі залишилися зареєстровані: [PERSON] з 1989 року та його племінник [PERSON] з 2015 року. Дані обставини встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2020 року по справі №206/3236/20. На підставі\~рішення Самарського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~19.11.2020\~року по\~справ №206/3236/20,\~за [PERSON] \~було визнано\~право користування\~частиною квартири\~ [ADDRESS] ,\~яка була\~у користуванні\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~(67/100\~частин)\~(а.с.13-16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с.17). На підставі Свідоцтва про право власності за заповітом від 15.06.2021 року, власником належній на момент смерті померлому 33/100 частини квартири [ADDRESS] став [PERSON] (а.с.18). При зверненні до Департаменту житлового господарства ДМР стосовно надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення, [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки [PERSON] з померлим наймачем [PERSON] та членами її сім`ї (а.с.25). Особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , жила площа 42; 41,7; 25,3 відкрито на ім`я [PERSON] (а.с.23). Згідно акту про проживання від 14.07.2023 року, [PERSON] з 2017 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . До 30 листопада 2020 року останній проживав разом зі своїм дядьком [PERSON] , за яким здійснював догляд та вів спільне господарство. Інших родичів у [PERSON] , які проживали разом з ним за вказаною адресою немає (а.с.24). Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями статей 4, 5 ЖК України передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд, а державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до ст.9 ЖК Української PCP громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 61 ЖК УРСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК Української PCP). У відповідності до ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Зважаючи на те, що житлове приміщення не приватизоване і знаходиться в комунальній власності територіальної громади, то управління житловим фондом відповідно здійснюється Дніпровською міською радою через свої виконавчі органи, а саме: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» саме Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради збирає та готує документи на ім`я Дніпровського міського голови про зміну умов договору найму житлового приміщення. 23 квітня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення «Про затвердження прядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого приміщення». Цей Порядок регламентує питання надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення. Відповідно до п.4 указаного рішення, надання дозволу на зміну умов договору найму здійснюється на підставі пакета документів: - заява на ім`я міського голови від громадянина, на ім`я якого планується зміна договору, з проханням про зміну умов договору найму зі згодою всіх зареєстрованих повнолітніх членів його родини, чиї підписи засвідчені керівником підприємства з обслуговування житла, за формою згідно з додатком до цього Порядку: - копія ордера на жиле приміщення або такі документи: копія договору найму, укладеного на ім`я попереднього квартиронаймача: копія попереднього рішення виконавчого комітету про зміну умов договору найму; постанова адміністрації підприємства; архівна довідка бюро обміну; - копія картки попереднього квартиронаймача або витяг за формою з особистого рахунка на ім`я попереднього квартиронаймача; - довідка з місця реєстрації наймача та членів його родини; - інформація про місце перебування осіб, які раніше були зареєстровані у приміщенні та зняті з реєстрації; - належним чином засвідчені копії документів, які посвідчують особу зареєстрованих членів родини: документів, що підтверджують родинні стосунки між зареєстрованими та вибулими особами; свідоцтв про смерть осіб, які раніше мешкали у квартирі та померли: - план (викопіювання) жилого приміщення: - в окремих випадках Департамент може витребувати додаткові документи, які не передбачені цим Порядком. На підставі повного пакета документів та інформації, наданої КГЇ «Реформжитло» ДМР у разі відсутності заперечень Департамент формує пропозиції на міського голову щодо підготовки рішення виконавчого комітету про надання дозволу на зміну умов Договору. Надання дозволу на зміну умов Договору здійснюється шляхом прийняття виконавчим комітетом відповідного рішення. Відповідно до ч.1 ст.824 ЦК України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у разі смерті наймача або вибуття його 5 житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Згідно з ч.1 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним. користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, відповідно до ст.65 ЖК України особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним. не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не мас. доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили. Згідно з ст.106 Житлового кодексу України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним. вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Зі змісту вказаних норм вбачається, що право на укладення договору найму житла з новою особою не являється безумовним обов`язком наймодавця. а право у випадку смерті наймача, реалізується іншими особами які з ним постійно\~проживали чи\~були членами\~його сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст. 64 ЖК). члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те. що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі №755/16392/17 (провадження №61-310св19), від 15 квітня 2020 року в справі №466/5057/17 (провадження №61-42617св18). Відповідно до ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №686/15695/15-ц зроблено висновок що відсутність вмотивованої відмови виконавчого органу місцевого самоврядування, в контексті положень статті 106 ЖК Української PCP не позбавляє права особи звернутися за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права до суду, та не є підставою для залишення позову без задоволення. Відповідно до ст.810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Статтею 813 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Зміни в договір найму після смерті наймача [PERSON] внесені не були. [PERSON] починаючи з 2015 року постійно проживав з [PERSON] , який доводився йому рідним дядьком, вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] , [PERSON] залишився проживати в спірній квартирі [ADDRESS] та відповідно сплачувати комунальні платежі, що нараховуються за особовим рахунком на житлову площу 25,3 кв.м. у квартирі [ADDRESS] (67/100 частин), якою і користується позивач. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованність заявлених позивачем позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved