Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

I. Короткий виклад обставин справи. 13.12.2022 [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Варода П. Б., звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук Марія Василівна, в якому просить визначити йому додатковий строк в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за час життя склав заповіт, згідно з яким земельні ділянки площею 2,46 га за кадастровим номером 6123084000:01:001:0435 та 6123084000:01:001:1047 заповів позивачу, котрому до 06.07.2022 не було відомо про наявність такого заповіту. 06.07.2022 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, на що йому було відмовлено. У вказаній постанові зазначено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . 08 вересня 2021 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. заведена спадкова справа № 151-2021 за заявою [PERSON] про відмову від спадщини, [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини. 06.07.2022 звернувся [PERSON] про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченим Ішківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 31.01.2018 за реєстром № 10 на вищевказане майно. Однак, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки неможливо, оскільки [PERSON] не звернувся із заявою про прийняття спадщини згідно з статтею 1270 ЦК України, отже пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не пред`явив документів на вищевказані земельні ділянки. ІІ. Позиція учасників справи. 09.01.2024 уповноважений представник відповідачки [PERSON] адвокат Цибак О. В., через підсистему Електронний суд скерував до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву покликається на те, що відповідно до витягу із журналу реєстрації нотаріальних дій Ішківської сільської ради за 2018 рік, 31.01.2018 [PERSON] склав заповіт, за що було оплачено державне мито у розмірі 0,85 грн. Поряд з цим, як видно зі вказаної вище квитанції № 3 за оплату державного мита, вказані 0,85 грн за посвідчення заповіту оплатив позивач [PERSON] . Тому, не заслуговують на увагу аргументи позивача про те, що він ніби то не знав і не міг знати про існування заповіту, складеного на його ім`я. Останній знав про те, що на нього складено заповіт, оскільки він сам оплатив державне мито за складання такого. Підтвердженням цього факту свідчить аудіозапис телефонної розмови між [PERSON] , її матір`ю [PERSON] та [PERSON] , в якій [PERSON] та [PERSON] повідомили останньому про існування згаданого вище заповіту. Тож вважає, що у позивача були відсутні об`єктивні перешкоди для прийняття спадщини й останній знав про існування заповіту ще від часу складення такого заповіту. Такий ж відзив на позовну заяву з додатками був надісланий [PERSON] на адресу суду рекомендованим повідомленням згідно з відмітки АТ «Укрпошта» 15.01.2024. У судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Варода П. Б. підтримав позовні вимоги та просив такі задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] адвокат Цибак О. В. у судовому засідання заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомила та відзиву на позовну заяву не подала. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. в судове засідання не з`явилася, однак 14.02.2024 подала заяву про неможливість з`явитися в судове засідання, згідно з якою у вирішенні справи покладається на думку суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 05.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 23.02.2023 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. 10.04.2023 ухвалою суду задоволено клопотання представника [PERSON] \~ [PERSON] про зупинення провадження у справі. Провадження у цивільній справі № 951/737/22 зупинено\~до набрання рішенням суду у справі № 951/164/23 законної сили. Ухвалою суду від 08.01.2024 поновлено провадження у справі . Суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як видно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.08.2021 Купчинецькою сільською радою Козівського району Тернопільської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 40 /а.с. 9/. Із змісту\~заповіту від\~31\~січня 2018\~року,\~посвідченого Ковалик\~Світланою Зеновіївною,\~секретарем виконавчого\~комітету Ішківської\~сільської ради за реєстром № 10, видно, що померлий [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробив заповітне розпорядження, яким належні йому земельні ділянки згідно з державним актом серії ТР № 073886 від 10.10.2003 площею 2,46 га за кадастровим номером 6123084000:01:001:0435 та 6123084000:01:001:1047, заповів позивачу [PERSON] /а. с. 10/. З постанови приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. від 06.07.2022 № 98/02-31 видно, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також не пред`явив документів на земельні ділянки в розмірі 1,9932 га, кадастровий номер 6123084000:01:001:0435, в розмірі 0,4718 га, кадастровий номер 6123084000:01:001:1047, що розташовані на території Ішківської сільської ради, Тернопільського (Козівського) району Тернопільської області /а. с. 11/. Відповідно до копій із журналу реєстрації нотаріальних дій Ішківської сільської ради за 2018 рік (4, 5 сторінки), засвідченого секретарем Купчинецької сільської ради Куш Н. Є. 26.04.2023, в такому міститься запис щодо посвідченого заповіту [PERSON] , його підпис, а також є запис про стягнене державне мито у розмірі 0,85 грн /а. с. 121-123/. Із копії квитанції № 3 від 31.01.2018 за формою № 47, засвідченої секретарем Купчинецької сільської ради Куш Н. Є. 26.04.2023, вбачається, що 31.01.2018 [PERSON] сплачено держ/мито в розмірі 0,85 коп, посл. д/м 4,50 грн, підпис лист. Павлів /а. с. 124/. Допитана як свідок відповідач [PERSON] показала, що вона є донькою померлого [PERSON] , після смерті якого вона в серпні 2021 року довідалася про заповіт від 31.01.2018, складений її батьком на користь позивача [PERSON] . Про цей заповіт її матір [PERSON] повідомила позивачу в телефонній розмові в серпні 2021 року, аудіозапис якої був здійснений на мобільний телефон матері. У судовому засіданні 07.02.2024 свідок [PERSON] показала, що вона є дружиною померлого [PERSON] . Після його смерті в серпні 2021 року вона довідалася про заповіт від 31.01.2018, складений її чоловіком на користь позивача [PERSON] . Про цей заповіт вона повідомила останньому в телефонній розмові в серпні 2021 року. Аудіозапис такої розмови вона без його відома здійснила на свій мобільний телефон. V. Застосоване судом законодавство. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд критично оцінює доводи відповідача [PERSON] щодо обізнаності позивача [PERSON] про існування заповіту від 31.01.2018 та не бере до уваги відомості із копії журналу реєстрації нотаріальних дій Ішківської сільської ради за 2018 рік та копії квитанції № 3 від 31.01.2018, так як у них відсутні будь-які дані про їх складання безпосередньо позивачем [PERSON] , чи за його участю, свідченням чого могли б бути підпис або рукописний текс виконаний останнім. Суд не бере до уваги аудіозапис телефонної розмови, яка зі слів відповідача [PERSON] , відбулася між нею, її матір`ю [PERSON] та позивачем [PERSON] , під час якої відповідач [PERSON] та її матір [PERSON] , повідомили останньому про існування згаданого вище заповіту з огляду на наступне. Відповідно до положень статей 31, 32\~Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. ст. 270, 301, 302, 306\~ЦК України фізична особа має право на недоторканність особистого і сімейного життя, на таємницю листування, телефонних розмов, кореспонденції, на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відтак, запис телефонної розмови може бути здійснений тільки за згодою особи. Відповідач [PERSON] не заперечує, що аудіозапис телефонної розмови було здійснено таємно, без згоди одного з її учасників позивача [PERSON] . Представник позивача [PERSON] адвокат Варода П. Б. в судовому засіданні заперечив щодо дослідження судом аудіозапису телефонної розмови. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦПК України зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених\~Цивільним кодексом України. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Зважаючи на наведене, суд не бере до уваги аудіозапис телефонних розмов, наданий відповідачем [PERSON] , оскільки такий доказ одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст.\~1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою\~статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцемпостійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 07.02.2024 у справі № 474/454/18. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у\~постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі N 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі N 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Проте необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 3 п. 24 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини, слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. IV. Висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст.\~129\~Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З огляду на викладене у позовній заяві, пояснення сторін та їх представників, відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували обізнаність позивача про існування заповіту, суд вважає, що обставини пропуску позивачем строку на прийняття спадщини зумовлені його необізнаністю в існуванні заповіту, а тому суд визнає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] . Тож, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог й визначення [PERSON] додаткового строку терміном один місяць, який буде достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] . Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що у зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачем заявлено не було, дане питання судом не вирішується.

Outcome: partial