Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 11.12.2008, [PERSON] була власницею 1/4 частини квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Заяву про вступ в спадкові права подав її та батько [PERSON] і чоловік [PERSON] , який в подальшому також помер. В спадкові права, після смерті [PERSON] , вступив його батько, позивач [PERSON] . Однак він не мав можливості подати нотаріусу всі необхідні документи, зокрема оригінал свідоцтва про право власності. В подальшому 20.04.2023 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської нотаріальної контори постановлено відмову у вчиненні нотаріальних дії, оскільки оригінал документа, що підтверджує право власності померлої, відсутній. На підставі наведеного просить визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 11.12.2008 (розпорядження №2211) та зареєстрованого в Бюро 22.11.2019 та реєстровим номером 3855. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.10.2023 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. У П`ятнадцятої київської нотаріальної контори, ухвалою суду від 07.12.2023, витребувано належним чином завірені копії спадкових справ, заведених після померлої [INFO] [PERSON] ( [INFO] ) та заведену після померлого [INFO] [PERSON] ( [INFO] ). Згідно витребуваної спадкової справи, заведеної після смерті померлого [PERSON] , вбачається, що 20.04.2023 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської нотаріальної контори, Сабадаш О.В., постановлено відмову у вчиненні нотаріальних дії, оскільки до спадкової справи не надано оригіналу документу, що підтверджує право власності померлої на 1/8 частину квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання, призначене на 27.02.2024 не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 27.02.2024 не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник П`ятнадцятої київської нотаріальної контори, в судове засідання, призначене на 27.02.2024 не з`явився. В матеріалах справи міститься заява з проханням слухати справу за відсутності їх представника у зв`язку з великою завантаженістю та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, взявши до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Деснянським районним м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 692. [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. 20.04.2023 [PERSON] звернувся до П`ятнадцятої київської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Мотивуючи заяву тим, що після смерті його сина [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке становить 1/8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . 20.04.2023 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської нотаріальної контори, Сабадаш О.В., постановлено відмову у вчиненні нотаріальних дії, оскільки до спадкової справи не надано оригіналу документу, що підтверджує право власності померлої на 1/8 частину квартири [ADDRESS] . А саме Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві держадміністрації 11.12.2008, згідно з розпорядженням № 211, документ зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 22.01.2009 за реєстровим № 3855. Також судом встановлено, що згідно із рішення Деснянського районного суду м.Києва, по справі № 754/5575/23 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його доньки [PERSON] . Рішенням суду по справі № 754/5575/23 встановлено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину є не лише батько померлої, позивач по справі, а й чоловік померлої [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, який також помер. Позивачем надано докази щодо належності померлій [PERSON] саме 1/4 частини квартири, однак дану частину квартири успадкували два спадкоємці позивач та чоловік померлої, який також помер. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставина, що [PERSON] , успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] 1/8 частину квартири [ADDRESS] , є встановленою та не потребує доведенню. Відповідно до ст. 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як передбачено у п .4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Оскільки державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було встановлено відсутність оригіналу документів, що підтверджує право власності померлої на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , необхідних для вчинення нотаріальних дій, видати свідоцтво про право на спадщину нотаріуси не мають можливості. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України, регламентує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із положень ч.1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного та враховуючи взаємну згоду сторін, прийняття судом визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 536,80грн, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80грн.

Outcome: approved