Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

свої вимоги з урахуванням їх уточнення позивач обґрунтовує тим, що в серпні 2023 року йому стало відомо про наявність щодо нього відкритого приватним виконавцем Витвицьким В.В. 17.11.2021 року виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №112522, вчиненого 08.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», якому ТОВ «Фінпром Маркет» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №250521-ФК від 25.05.2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №20/ФК від 09.07.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги №195/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 002-08032-290113 від 29.01.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем. Згідно з виконавчим написом заборгованість проводиться за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року, сума заборгованості - 24 889,50 грн. Зазначає, що жодних кредитних відносин з ТОВ "ФК " Еліт Фінанс " він не мав, договір між ним та ПАТ «Дельта Банк» виконаний в повному обсязі, а діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена. Так, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.10.2014 року стягнуто з нього заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 21 764,50 грн. та 243, 60 грн. судового збору. Ухвалою вказаного суду від 18.07.2018 року замінено стягувача з виконання рішення суду з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке направило виконавчий лист до виконання до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. 28.01.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER], а 22.09.2022 року у зв`язку із добровільною сплатою заборгованості - постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України " Про виконавче провадження". Тобто, з приводу його зобов`язань за кредитним договором від 29.01.2013 року видано два виконавчі листи (документи), один з яких на підставі рішення суду та оспорюваний виконавчий напис, а отже має місце подвійне стягнення. Крім того, він не отримував письмової вимоги (повідомлення) відповідача про стягнення боргу, ним не визнається розмір заборгованості, нарахований стягувачем, оскільки він в повному обсязі виконав свої кредитні зобов`язання, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Тобто, нотаріус при вчиненні напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим не виконав норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Тому позивач просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 12.02.2024 року представник позивача, адвокат Романишин Д.М. через систему "Електронний суд " подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, враховуючи, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису відкрито виконавче провадження та проводиться примусове стягнення із доходів позивача, просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів 1 391,31 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, 11.03.2024 року Романишин Д.М. через систему "Електронний суд " подав письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити у його та позивача відсутності (а.с. 98 ). Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 10.01.2024 року представник відповідача Наваренко В.Г. електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнає, просить розгляд справи проводити у відсутності представника, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Представником також подане клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с. 41-42, 44-46). Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, від них не надійшло заяв про розгляд справи у їхній відсутності. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача і третіх осіб. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 29.01.2013 року [PERSON] підписав заяву № 002-08032-290113 про приєднання до правил надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», на підставі якої йому відкрито поточний рахунок № [NUMBER] з лімітом кредитної лінії у 15 000 грн., строком на 364 календарні дні, картка Visa International та/або Mastercard Worldwide та/або ВОПС Дельта. Відповідно до п. 6. підписанням заяви (пропозиції) [PERSON] надав банку доручення в порядку договірного списання, списувати на користь банку з будь-якого рахунку, відкритого або того, що буде відкритий на його ім`я у банку, грошові кошти для погашення заборгованості, що виникла на підставі договору, в порядку передбаченому у правилах ( а.с. 13 ). Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.10.2014 року (справа № 346/5173/14-ц) стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 002-08032-290113 від 29.01.2013 року в розмірі 21 764,50 грн. та 243, 60 грн. судового збору ( а.с. 25-27 ). Ухвалою вказаного суду від 18.07.2018 року замінено стягувача АТ «Дельта Банк» у провадженні по виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в цивільній справі №346/5173/14-ц від 21.10.2014 року на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ( а.с. 28 ). Відповідно до інформації про виконавче провадження від 22.11.2023 року, державним виконавцем Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 30.01.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо виконання вищевказаного рішення суду; 17.05.2019 року виконавцем - постанову про стягнення з боржника виконавчого збору; 01.06.2021 року та 26.11.2021 року - про арешт майна боржника, а 22.09.2022 року - постанову про закінчення виконавчого провадження (п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" ( фактичне повне виконання рішення ( а.с. 20-24 )). Згідно з даними копії платіжного доручення №11530 від 19.09.2022 року Коломийський ВДВС як платник здійснив перерахування коштів в сумі 21 764,50 грн., призначення платежу № 346/4173/14-ц, [PERSON] , № [NUMBER], кошти стягнуті на користь стягувача (а.с. 29). Судом також встановлено, що 08.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 112522, про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», якому ТОВ «Фінпром Маркет» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №250521-ФК від 25.05.2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №20/ФК від 09.07.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги №195/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 002-08032-290113 від 29.01.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Згідно з виконавчим написом заборгованість проводиться за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року, сума заборгованості складає 24 889,50 грн., з яких: 14 999,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 340 грн. - заборгованість за відсотками та комісією; 1 500 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, а також 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису (а.с. 14). Згідно з копією заяви про примусове виконання від 29.09.2021, представник ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" Кізюк Р.О. як стягувач звернувся до приватного виконавця Витвицького В.В. щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с. 12). Відповідно до інформації про виконавче провадження від 29.12.2023 року, приватним виконавцем Витвицьким В.В. 17.11.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо виконання вищевказаного виконавчого напису; 17.11.2021 року цим же приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у ВП № [NUMBER] ( а.с. 8-11 ). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року в справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року в справі № 910/13233/17. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. На спростування викладеного стороною відповідача не надано суду докази того, що виконавчий напис від 08.06.2021 року вчинений на підставі оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, що є обов`язковим. Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року в справі №201/15282/16-ц провадження № 61-40796св18, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також слід зазначити, що в оспорюваному виконавчому написі вказано, що сума заборгованості складає 24 889,50 грн., в тому числі: 14 999,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 340 грн. - заборгованість за відсотками та комісією; 1 500 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, а також 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Стягнення проводиться за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року. Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Еліт Фінанс" суду не надано документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявність у нього права вимоги. Не надано таких документів і приватним нотаріусом Остапенком Є.М. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак, в даному випадку, всупереч викладеному, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розмір невиконаних зобов`язань за кредитним договором визначено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та без проведення детального помісячного його розрахунку. Окрім цього, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої п.п.2.3 п.2 гл.16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Також з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису приватний нотаріус отримував від ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Тобто, з установлених судом обставин справи не вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості позивача надав, з урахуванням положень Переліку документів, належні докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Також відсутні докази на підтвердження того, що позивач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні (про чотири переуступки вимоги: спочатку від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», потім від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», потім від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет», а далі від ТОВ «Фінпром Маркет» до ТОВ "ФК "Еліт Фінанс"), та слід звернути увагу, що не відомо чи були вказані документи представлені і нотаріусу, який вчиняв виконавчий напис. Тобто, приватний нотаріус, хоча і посилається на існування таких договорів, однак, не представляться можливим встановити чи перевірив він і яким чином наявність правових підстав у ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" стягувати з позивача суму кредиту, в тому числі звертатися із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, оскільки не підтверджено, що такі договори про відступлення права вимоги надавалися нотаріусу, як і не надано їх суду. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, а також заперечення позивача щодо наявності безспірної заборгованості перед відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки останній вчинений приватним нотаріусом без дотримання вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року). Як вбачається з матеріалів справи, згідно з листом приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. №01-29/1191 від 18.01.2024 року, відповідно до виконавчого напису №112522, виданого 08.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення заборгованості, з [PERSON] стягнено 1 264,83 грн. на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" та 126,48 грн. основної винагороди приватного виконавця (а.с. 92 ). В разі визнання виконавчого напису нотаріуса або іншого виконавчого документу, таким що не підлягає виконання повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає, в тому числі, за таких умов: як відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19, від 04 березня 2021 року в рамках справи № 910/15621/19. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. В межах даної справи, рішенням суду виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже слід дійти правомірного висновку про те, що отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач, як учасник бойових дій, що стверджується даними копії відповідного посвідчення серії [NUMBER] року (а.с.7), при зверненні до суду з позовною заявою, відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн. Підстав для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, як про це вказує представник відповідача, з посиланням на ч. 1 ст.142 ЦПК України, судом не встановлено, як і підстав для вирішення клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не ставилось питання про їх стягнення. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: approved