Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» адвокат Крушенівський Р.О. звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 10 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] \~в електронній\~формі було укладено\~договір позики\~№ 1637243,\~за яким позикодавець надав позичальнику позику в сумі 5000,00 грн. на умовах повернення, строковості, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 % річних від суми позики (п. 2.2.4 договору позики) строком до 07 січня 2018 року на 29 днів та зі сплатою комісії (п.п. 4 п. 4.2.2 договору позики). 10 грудня 2017 року грошові кошти (позика) в сумі 5000,00 грн. були перераховані на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору станом на 01 березня 2023 року утворилася заборгованість в сумі 221587,09 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 163932,15 грн. - заборгованість по комісії; 42168,37 грн. - інфляційні втрати; 10486,57 грн. - 3% річних. Зазначає, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зав`язку з розглядом справи, складається з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. та судового збору. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 1637243 від 10 грудня 2017 року у розмірі 221587,09 грн., та суму сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Мерцалов М.Ю. надав суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці правила та саме ці умови договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. Отже, позивачем не доведено, що позичальник брав на себе зобов`язання зі сплати комісії, інфляції та 3% річних. Умови договору про сплату комісії суперечать принципу добросовісності, що погіршує становище позивача. Позивач не надав доказів, що відповідач підписав умови кредитного договору, та не надав доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Позивач посилається на те, що в договорі позики № 1637243 від 10 грудня 2017 року в п. 5.4 сторони домовилися збільшити строк позовної давності до 10 років, натомість в п. 2.2.3 договору зазначено, що строк позик не може становити більше 29 днів, позика надана до 07 січня 2018 року. Договір позики та договір про збільшення позовної давності не можуть вважатися тотожними договорами, отже повинні бути окремі договори. Крім того позивачем значно завищений розмір витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Представник позивача надав суду додаткові пояснення по справі, в яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що відповідач при підписанні кредитного договору погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання, та в день підписання оспорюваного правочину отримав його примірник з додатками. У зв`язку з тим, що позика надавалася без відкриття рахунку позичальнику, позикодавець надав ТОВ «Вей фор пей» доручення на здійснення 10 грудня 2017 року перерахування коштів в сумі 5000,00 грн. на карту позичальника [PERSON] , номер картки [NUMBER] , яка була зазначена нею в особистому кабінеті при подачі заявки на отримання кредиту. В п 5.4 договору сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до 10 років, тобто договір позики діє до 07 січня 2028 року. Крім того, у зв`язку з запровадженням на території України карантину, спрямованого на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк позовної давності продовжується на строк дії такого карантину. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до наступного. Так,\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що 10\~грудня 2017\~року між\~ТОВ «Фінансово-кредитний\~супермаркет» та\~ [PERSON] \~в електронній\~формі було\~укладено договір\~позики №\~1637243\~(продукт\~«Он-лайн\~кредитування»),\~за яким позикодавець надав позичальнику позику в сумі 5000,00 грн. на умовах повернення, строковості, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 % річних від суми позики строком до 07 січня 2018 року на 29 днів та зі сплатою комісії, будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за його умовами. Графік розрахунків (додаток №1) є невід`ємною частиною договору позики та відповідно до якого сума позики складає 5000 грн., нарахований процент - 2503,03 грн. до сплати разом 7 503,03 грн. Термін платежу - 29 днів. Щомісячна комісія 50% від суми позики (у процентному виразі) або 2 502,99 грн. (у грошовому виразі). Згідно повідомлення ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 4563-ВП від 03 березня 2021 року, відповідно до договору від 18 грудня 2016 року № ВП-081216-2 було здійснено за дорученням ТОВ «Фінансово - Кредитний Супермаркет» наступний успішний переказ: 10 грудня 2017 року на суму 5000 грн., власник картки - [PERSON] , маска картки [NUMBER] , код авторизації 016011, номер транзакції в системі WayForPay:\~1651272-701949f1d100b34b3ab32678a555aa5ed9a42d9f. Отже, предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договору позики на умовах фінансового кредиту, однією із форм якого є он-лайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики № 1637243 від 10 грудня 2017 року [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у неї перед ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» утворилася заборгованість, яка станом на 01 березня 2023 року становить 221587,09 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 163932,15 грн. - заборгованість по комісії; 42168,37 грн. - інфляційні втрати; 10486,57 грн. - 3% річних. До розрахунку заборгованості позивачем окремо надано розрахунок заборгованості по комісії, 3% річних та інфляції, з якого вбачається, що сума комісії нарахована за період з 10 грудня 2017 року по 28 лютого 2023 року, а 3% річних та інфляція нараховані за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2023 року. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Правовідносини даного правочину регулюються\~ЦК України,\~Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг»,\~Законом України «Про споживче кредитування»,\~Законом України «Про електронну комерцію». За правилом ч. 1\~ст.\~205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст.\~207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~ст.\~6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч. 1\~ст.\~638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205,\~207 ЦК України). Згідно зі\~ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень ст.\~5,\~15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Зі змісту ст.\~11,\~12\~Закону України «Про електронну комерцію»\~електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Так, згідно із п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор\~це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно п.8.5. Договору зразками електронних підписів одноразовим ідентифікатором Сторін є: Позичальника - Логін та Пароль Особистого кабінету; Кредитора - Логін та Пароль позикодавця. Пунктом 8.6 Договору передбачено, що сторони укладають цей Договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Згідно п. 2.1. Договору, відповідно до ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Даний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявка Позичальника на сайті Позикодавця. Отже, з огляду на положення вказаних вище норм законодавства та п. 2.1. Договору позика [PERSON] надавалась виключно за допомогою веб-сайту ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет»\~(https://fksm.com.ua) з використанням позичальником - [PERSON] електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору згідно\~Закону України «Про електронну комерцію»\~на умовах пропозиції (оферти), акцептованою відповідачем. З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Тобто підписання договору позики відбувається шляхом входу в особистий кабінет позичальника, заповненням інформації про позичальника та акцептування пропозиції укласти договір шляхом підписання заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Для отримання позики відповідач самостійно здійснила реєстрацію на сайті позивача, за наслідком чого отримав облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подала електронну заявку на отримання кредиту. Судом встановлено, що відповідач надала згоду на укладення Договору шляхом реєстрації на сайті позивача за наслідком чого отримала логін та направила заявку про отримання позики. Отже, 10 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та\~ [PERSON] укладено договір позики № 1637243 (продукт«Он-лайн кредитування») в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті позивача і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення Договору. Договір є укладеним, оскільки відповідач ввела у відповідне поле на сайті позивача отриманий нею одноразовий ідентифікатор. Згідно повідомлення ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 4563-ВП від 03 березня 2021 року, відповідно до договору від 18 грудня 2016 року № ВП-081216-2 було здійснено за дорученням ТОВ «Фінансово- Кредитний Супермаркет» наступний успішний переказ: 10 грудня 2017 року на суму 5000 грн., власник картки - [PERSON] , маска картки [NUMBER] , код авторизації 016011, номер транзакції в системі WayForPay:\~1651272-701949f1d100b34b3ab32678a555aa5ed9a42d9f. Отже наведене свідчить про те, що кошти за договором позики були перераховані ТОВ ФК «Вей Фор Пей» на картку [PERSON] . Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до\~ч.\~12\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до\~ч.\~19\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу, з 12 березня 2020 року по на всій території України було встановлено карантин. У подальшому, строк дії карантину неодноразово продовжувався. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, та він діє по теперішній час. Таким чином,\~оскільки договір\~позики №\~1637243\~укладено 10\~грудня 2017\~року строком\~на 29\~днів до\~07\~січня 2018\~року,\~а з\~12\~березня 2020\~року по\~на всій\~території України\~було встановлено\~карантин з\~метою запобігання\~поширенню коронавірусної\~хвороби (COVID-19),\~та з\~24 лютого 2022 року\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який діє по теперішній час. Окрім того, п.5.4 Договору № 163724, передбачено, що сторони домовилися, про збільшення строку позовної давності, що застосовуються до правовідносин у цьому договорі та таких, що пов`язані з ним , тривалістю у 10 років. Отже, позивачем строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом не сплинув. У\~ст.\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з момент у передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1\~ст. 525 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1\~ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або\~законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2\~ст. 625 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за договором позики № 1637243 від 10 грудня 2017 року утворилася заборгованість, яка станом на 01 березня 2023 року становить 221587,09 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 163932,15 грн. - заборгованість по комісії; 42168,37 грн. - інфляційні втрати; 10486,57 грн. - 3% річних. Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 163932,15 грн. за період з 10 грудня 2017 року по 01 березня 2023 рік, позивач обґрунтовував цю суму заборгованості умовами договору позики. Так, відповідно до п. 4.2.2.1 Договору позичальник зобов`язаний сплатити комісію 50 відсотків від вказаної суми позики\~щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього Договору та сплачується Позичальником при погашанні позики. Відповідно до п. 4.2.2.2 Договору позичальник зобов`язаний сплатити комісію 100 відсотків від вказаної суми позики\~щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором повністю або частково та сплачується Позичальником до моменту погашання заборгованості за цим договором в повному обсязі та в порядку черговості, визначеній в п. 3.4 договору. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець\~на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим\~Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Між тим, умовами договору позики, укладеного між сторонами не передбачено за що позичальник повинен сплачувати комісію, а відтак умови договору про сплату позичальником на користь банку комісію суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, позивачем не обґрунтовано нарахування комісії у розмірі 163932,15 грн., а відтак і не підлягають стягненню з позичальника. З розрахунку заборгованості 3% річних та інфляції вбачається, що 3% річних та інфляція нараховані за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2023 року. Отже, позивачем було нараховано 3% річних за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2023 року включно у розмірі 10486,57 грн., між тим, як вбачається з розрахунку, нарахування здійснено за кожний місяць, починаючи з 01 січня 2018 року, що не відповідає вимогам\~ст. 625 ЦК України, оскільки строк дії договору позики 29 днів до 07 січня 2018 року. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, та він діє по теперішній час. Отже,\~3%\~річних необхідно\~нараховувати з\~08\~січня 2018\~року по\~23\~лютого 2022 року і його розмір складатиме 618,28 грн. (146,78 грн. (5000,00 грн. х 3% : 365дн. х 358дн.) + 149,65 грн. (5000 грн х 3 % : 365дн. х 365дн.) + 150,06 грн. (5000 грн х 3 % : 365дн х 366дн) + 149,65 грн. (5000 грн х 3 % : 365дн. х 365дн.) + 22,14 грн. (5000 грн х 3 % : 365дн. х 54дн.). Що стосується нарахування позивачем інфляційних витрат у розмірі 42168,37 грн. то в розрахунку, наданого позивачем взагалі не зазначено на яку суму заборгованості їх було нараховано та який індекс інфляції було застосовано, а відтак підлягають нарахуванню на суму позики 5000 грн. за період з 08 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року із застосуванням індексу інфляції 1,34450359% ((101.5/100) х (100.9/100) х (101.1/100) х (100.8/100) х (100.0/100) х (100.0/100) х (99.3/100) х (100.0/100) х (101.9/100) х (101.7/100) х (101.4/100) х (100.8/100) х (101.0/100) х (100.5/100) х (100.9/100) х (101.0/100) х (100.7/100) х (99.5/100) х (99.4/100) х (99.7/100) х (100.7/100) х (100.7/100) х (100.1/100) х (99.8/100) х (100.2/100) х (99.7/100) х (100.8/100) х (100.8/100) х (100.3/100) х (100.2/100) х (99.4/100) х (99.8/100) х (100.5/100) х (101.0/100) х (101.3/100) х (100.9/100) х (101.3/100) х (100.0/100) х (101.7/100) х (100.7/100) х (101.3/100) х (100.2/100) х (100.1/100) х (99.8/100) х (101.2/100) х (100.9/100) х (100.8/100) х (100.6/100) х (101.3/100) х (101.6/100) та складають 1722,52 грн. (5000.00 грн. х (1,34450359% / 100%) - 5000.00 грн.). Таким чином, приймаючи до уваги те, що представником позивача доведено видачу відповідачу грошових коштів по договору позики № 1637243 від 10 грудня 2017 року, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 1637243 від 10 грудня 2017 року в розмірі 7340,80 грн. з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою; 618,28 грн. - 3% річних; 1722,52 грн. - інфляційні втрати. В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по комісії в розмірі 163932,15 грн., стягнення інфляції у розмірі 40445,85 грн., трьох процентів річних у розмірі 9868,29 грн. відмовити. У позовній заяві представник позивача зазначає, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зав`язку з розглядом справи, складається з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. та судового збору. Докази понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, під час ухвалення рішення суду питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом не розглядається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 110,11 грн.

Outcome: partial