Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

27 вересня 2023 року АТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути із нього безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5098 євро 40євроцентів (а. с. 1-8). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 23 вересня 2022 року на підставі заяви на приєднання до договору про видачу та обслуговування особистої платіжної картки, надання санкціонованого овердрафту та послуг дистанційного банківського обслуговування № 309817604 від 23 вересня 2022 року АТ «ПУМБ» відповідачу відкрито поточний рахунок у форматі IBAN № [NUMBER] , у валюті євро, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки. До поточного рахунку на ім`я відповідача випущено платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International: Visa Classic Debit № [NUMBER] . Зазначає, що 23 вересня 2022 року на рахунок відповідача помилково зараховані кошти в розмірі 7845,67 євро, замість правильної суми коштів 78,45 євро, за однією операцією переказу з-за кордону на загальну суму 321266,77 малагасійських аріарі (MGA) з конвертацією цих коштів в євро. При цьому, стверджує, що зазначена помилка в розрахунках обумовлена помилкою в програмному забезпеченні проведення транзакцій АТ «ПУМБ». Отже, різниця між 7845,67 євро та 78,45 євро, яка становить 7767,22 євро, є безпідставно набутими грошовими коштами відповідачем, з яких 5098,40 євро не повернуті відповідачем та становлять суму боргу відповідача. У зв`язку з помилковим зарахуванням 23 вересня 2022 року коштів на картковий рахунок відповідача у нього виник несанкціонований овердрафт, після помилкового зарахування грошових коштів відповідач здійснював видаткові операції. Вважає, що помилково зараховані кошти на рахунок відповідача є коштами банку та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки отримані [PERSON] без достатніх правових підстав. Вказує, що на письмову вимогу АТ «ПУМБ» від 28 жовтня 2022 року та 19 грудня 2022 року повернути вказані кошти відповідач не відреагував, оскільки вказані поштові відправлення останнім не отримані та повернуті банку. З цих підстав, позивач прохає суд стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5098,40 євро разом із судовими витратами по справі у сумі 2972 гривні 80 копійок. Ухвалою суду від 03 жовтня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 30 хвилин 20 листопада 2023 року (а. с. 137), копія якої надіслана сторонам у справі за вихідним № 30184/23-вих/2/204/3698/23 від 03 жовтня 2023 року (а. с. 137а). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 157-158), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 153, 156), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 23 вересня 2022 року на підставі заяви на приєднання до договору про видачу та обслуговування особистої платіжної картки, надання санкціонованого овердрафту та послуг дистанційного банківського обслуговування № 309817604 від 23 вересня 2022 року АТ «ПУМБ» відповідачу відкрито поточний рахунок у форматі IBAN № [NUMBER] , у валюті євро, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки. До поточного рахунку на ім`я відповідача випущено платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International: Visa Classic Debit № [NUMBER] . 23 вересня 2022 року на рахунок відповідача помилково зараховані кошти в розмірі 7845,67 євро, замість правильної суми коштів 78,45 євро, за однією операцією переказу з-за кордону на загальну суму 321266,77 малагасійських аріарі (MGA) з конвертацією цих коштів в євро. У зв`язку з помилковим зарахуванням 23 вересня 2022 року коштів на картковий рахунок відповідача у нього виник несанкціонований овердрафт, після помилкового зарахування грошових коштів відповідач здійснював видаткові операції. Наведене підтверджується публічною пропозицією АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками (а. с. 12-55); заявою [PERSON] від 23 вересня 2022 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 56-58); випискою з особового рахунку [PERSON] , з якої вбачається, що на його картковий рахунок 23 вересня 2022 року поступив грошовий переказ 7845,67 євро, а також те, що відповідач після помилкового переводу грошових коштів здійснював видаткові операції по картці (а. с. 59-60); звітом по транзакціях по рахунку [PERSON] , де зазначено, що 23 вересня 2022 року було зараховано на картковий рахунок [NUMBER] в сумі 32126677,00 малагасійських аріарі (MGA) з конвертацією цих коштів в євро (а. с. 61); повідомленням щодо виявленої помилки в програмному забезпеченні ІТМ (а. с. 85-86). Із вимог про сплату заборгованості за несанкціонованим овердрафтом, направлених АТ «ПУМБ» на ім`я відповідача, вбачається, що позивач неодноразово звертався до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 5098,40 євро (а. с. 117, 119), однак останні повернуті на адресу банку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 118, 120). Таким чином, встановлено, що грошові кошти станом на дату звернення до суду в сумі 5098,40 євро були перераховані позивачем на користь відповідача поза межами їхніх договірних відносин та були безпідставно отримані відповідачем 23 вересня 2022 року за рахунок АТ «ПУМБ», внаслідок чого у відповідача виник обов`язок їх повернути згідно з нормами статті 1212 ЦК України. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Предметом регулювання Глави 83\~ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18)). Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 357/9126/22 (провадження № 61-7317св23) зазначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Положення ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Приписами статті 1213\~ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Верховний Суд у своїй постанові № 658/2337/20 (провадження № 6114339св21) від 24 листопада2021 року вказав на те, що вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача. З огляду на викладене, зважаючи на положення ст. 1212, 1213\~ЦК України суд доходить висновку, що відповідач за рахунок іншої особи (потерпілого) без відповідної правової підстави набув зазначені грошові кошти, належні позивачу, тому вимога про стягнення з нього безпідставно набутих грошових коштів у сумі 5098 євро 40 євроцентів є обґрунтованою, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved