Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд від імені та в інтересах позивачів [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мотивуючи позовні вимоги тим, що 15.11.2021 водій автомобіля марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , який проживає, за адресою: [ADDRESS] , рухаючись по вул. Леонтовича, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область в напрямку м. Тульчин, в межах своєї смуги руху здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , який переходив проїжджу частину дороги зліва на право по ходу руху автомобіля, внаслідок чого останнього було доставлено до реанімаційного відділення КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської районної ради, який цього ж дня під час надання медичної допомоги помер. За фактом ДТП Слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021020180000371. Відповідно до висновку експерта №115 від 17.12.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа [PERSON] встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок важкої хребтово-спинномозкової травми з порушенням функцій спинного мозку. При експертизі трупа [PERSON] встановлені тілесні ушкодження у вигляді важкої хребтово - спинномозкової травми з порушенням функцій спинного мозку, закритого перелому правої гомілки, синців саден в області голови та тулуба. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета (предметів), найвірогідніше від контакту з виступаючими частинами автомобіля, можливо 15.11.2021 та по ступеню тяжкості відносять до тяжких тілесних ушкоджень, за категорією небезпеки для життя в момент їх заподіяння згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Тілесні ушкодження у вигляді важкої хребтово-спинномозкової травми з порушенням функцій спинного мозку стоять у причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] . Також, 30.12.2021 слідчий СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції Пруцик Владислав Олександрович, розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021020180000371 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, постановив кримінальне провадження №12021020180000371 закрити, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Речові докази - «ВАЗ 21011» державний номерний знак [NUMBER] повернути власнику майна - [PERSON] . В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружині загиблого - [PERSON] , дочці - [PERSON] та синові - [PERSON] , завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ700176 чинного на дату ДТП. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1961-IV). У подальшому, 23.05.2022 представник позивачів надіслав на поштову адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом № 1961 -IV, із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: -216000 грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника належного синові загиблого [PERSON] ; -24000 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної синові загиблого [PERSON] ; -24000 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дружині загиблого [PERSON] ; -24000 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дочці загиблого [PERSON] . Крім того, 31.08.2022 страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування належну вищевказаним особам у наступних розмірах: -28600 грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника належного синові загиблого [PERSON] та щомісячно по 3000 грн, до листопада 2027; -14666,66 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної синові загиблого [PERSON] ; -14666,66 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дружині загиблого [PERSON] ; -14666,66 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дочці загиблого [PERSON] . Станом на дату написання цієї позовної заяви, відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування. У потерпілого, на день його смерті, на утриманні перебували такі члени сім`ї: малолітній син [PERSON] , [INFO] , який на час смерті батька був малолітнім; дочка [PERSON] , [INFO] , яка являється інвалідом з дитинства, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №14997 від 07.01.2023 та довідкою до акту огляду МСЕК. Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, малолітній [PERSON] та інвалід з дитинства [PERSON] є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька. Щодо дружини загиблого, то остання не перебувала на утриманні у свого чоловіка, оскільки працювала на роботі та отримувала доходи, що підтверджується довідкою форми ОК-5. На час ДТП потерпілий [PERSON] працював у ТОВ "ДІАНА" на посаді вантажника та отримував середню заробітну плату в розмірі 6000 грн в місяць, що підтверджується довідкою форми ОК-5. Отже, середньомісячний заробіток потерпілого становив 6000 грн (18000 грн./3 місяці). В такому випадку частка, яка припадала на одного утриманця становить 2000 грн, яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців (6000 грн/3 утриманців). Щодо сина потерпілого, то як вже було зазначено вище, шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. На дату смерті годувальника його синові [PERSON] було 6 років, 3 місяці, 28 днів. Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення його сином повноліття, становить 140 місяців (11 років, 8 місяців, 3 дні). Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої синові загиблого, у зв`язку із втратою годувальника, становить 280000 грн., який розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (2000 грн* 140 місяців). Щодо дочки потерпілого, то шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується на строк її інвалідності. З дати смерті годувальника по дату складення позовної заяви минуло 14 місяців (1 рік, 2 місяці, 8 днів). Відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблого, у зв`язку із втратою годувальника, становить 28000 грн., який розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців наявності права на таке отримання (2000 грн.* 14 місяців). Проте, згідно п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Зокрема, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV) Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, становить 216000 грн, який розрахований за формулою: 36 х 6000,00 (мінімальну заробітну плату у 2021 році) та ділиться рівними частинами між позивачами. Представник позивачів вважає, що шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів має проводитись наступним чином: 1) [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] : 108000 грн. мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника; решта в межах страхової суми, щомісячно по 2000 грн. починаючи з дати прийняття рішення суду до 18.07.2033; 2) [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] : 108000 грн. мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника; решта в межах страхової суми, щомісячно по 2000 грн. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] 93700,01 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника; 28110 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 93700,01 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника; 28110 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. На адресу суду від представника відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» Вадима Ніколаєва надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, за наступних обставин. Посилання позивача на п. 27,5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) є безпідставним, оскільки даною нормою регламентовано лише право Страховика, а не обов`язок відшкодовувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, що роз`яснюється у Постанові Верховного Суду від 05.02.2020 по справі №326/40/19. Також, AT «Страхова Група «ТАС» (приватне) був укладений договір страхування у формі - Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AT 700176, згідно якого AT «СГ «ТАС» (приватне) взяло на себе забов`язання в разі настання страхового випадку здійснити виплату страхове відшкодування в межах страхової суми за шкоду заподіяну життю, що становить 260000 грн, в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме витрати на поховання, моральну шкоду, та шкода у зв`язку з втратою годувальника, в разі, якщо померлий був годувальником, але не більше 260000 грн, на одного померлого. Згідно п. 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AT 700176 «Страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000 грн». Таким чином, згідно законодавства, страхова сума 260000 грн, на одного померлого є максимальною сумою страхового відшкодування, яке виплачується в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Виходячи з вищенаведеного, страхове відшкодування становить 260000 грн., з яких: 216000 грн - шкода, пов`язана зі смертю потерпілого згідно п. 27.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 6000*36=216000грн. (для малолітнього сина [PERSON] , згідно ч. 1 ст. 1200 ЦКУ); 14666,66 грн - шкода, пов`язана зі смертю потерпілого згідно п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, його дружині, батькам (усиновлювачам), та дітям (усиновлювача). Загальний розмір такого відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку (6000 грн) і виплачується рівними частинами (6000 грн.*12 = 72000 грн); для доньки [PERSON] (72000 грн:3 = 24000 грн). Однак, спираючись на п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Оскільки страхова сума відповідно до Полісу № АТ700176 від 01.10.2021 становить 260000 грн, розмір страхового відшкодування витрат, пов`язаних зі смертю [PERSON] складає 260000 грн, та враховуючи страхову суму відповідно до Полісу № АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону - 216 000 грн, для сина [PERSON] , розмір моральної шкоди, складає 44000 грн : 3 = 14666,66 грн. На підставі вищевикладеного, в передбаченому законодавством порядку AT «СГ «ТАС» (приватне) прийнято рішення про страхову виплату у розмірі 245 333,32 грн - позивачу [PERSON] з сумою першої виплати 57 933,32 грн, що включає (розмір моральної шкоди для дружини [PERSON] : (44000 грн : 3 = 14666,66 грн); для сина [PERSON] - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн) та перший платіж 28600 грн, для сина [PERSON] за втрату годувальника, надалі, AT «СГ «ТАС» (приватне) буде виплачувати страхову виплату щомісячно по 3000 грн., до жовтня 2027 року, а залишок виплати (остання виплата) у розмірі 1400 грн, у листопаді 2027 року. Станом на момент звернення до суду AT «СГ «ТАС» (приватне) сплатило для сина [PERSON] за втрату годувальника додатково 5 платежів по 3000 грн., що підтверджується Страховими актами AT «СГ «ТАС» (приватне), а отже недоплаченою сумою страхового відшкодування є 172 000,00 грн., а не 187 400 грн, як зазначено в позовній заяві. Вимога позивача [PERSON] про виплату їй 93700,01 грн. за втрату годувальника є безпідставною та необгрунтованою, оскільки під час звернення до AT «СГ «ТАС» (приватне) [PERSON] не заявляла вимогу по втраті годувальника та не надавала документів, які б засвідчували її інвалідність, оскільки на момент смерті батька [PERSON] дочка була повнолітньою та працездатною (іншої інформації до AT «СГ «ТАС» (приватне) не подавалось), як наслідок вона не має права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, окрім того дана виплата виплачується її неповнолітньому брату [PERSON] . У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 Цивільного кодексу України, положення пункту 27.2 ст. 27 та пункту 36.2 ст. 36 Закону - строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами, перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Пунктом 27.5 ст. 27 Закону передбачено, відшкодування шкоди, пов`язаної смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаними законодавчими нормами регламентовано лише право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Представник відповідача вважає, що у спірній по справі ситуації, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування виключно одноразовим платежем, тому AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснює позивачу [PERSON] виплату страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіку страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, тобто права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони AT «СГ «ТАС» (приватне) не порушені. Доводи відносно того, що положення Цивільного кодексу України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, тому при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, тобто строку, визначеному пунктом 36.2 статті 36 Закону, є безпідставними з огляду на те, що положення ЦК України та Закону у частині строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не суперечать одне одному, а тому відсутні підстави для висновку про існування протиріччя між зазначеними нормами права та необхідністю подолання такої колізії між ними. Натомість має місце факт існування у Законі відсилочної норми до положень ЦК України, а тому вказані нормативно-правові акти необхідно застосовувати у поєднанні. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 по справі №326/440/19. В судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися. В матеріалах справи наявне клопотання від нього про розгляд справи за відсутності позивачів та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 372830, [PERSON] мала Третю групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлено на строк до 01.01.2021 (а.с. 9). Постановою слідчого Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Пруцика В.О. 30.12.2021, кримінальне провадження №12021020180000371 від 15.11.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 12-15). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 19.11.2021 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] помер [INFO] у м. Тульчин (а.с. 16). Згідно довідки старости Кинашівського старостинського округу № 8 від 05.01.2022, склад сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] : чоловік - [PERSON] , дочка [PERSON] , син - [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.04.1974 у м. Кривий Ріг, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10.03.2020 Виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької обюласті, [PERSON] помер [INFO] у с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область (а.с. зворотній бік 18). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 16.06.2015 Виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] у с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область (а.с. 19). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 10.06.2015 Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.10.1995 за актовим записом № 30. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. зворотній бік 19). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.10.2001 Тульчинським районним відділом РАЦС Вінницької області, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.07.2015 Виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до довідки (ОР 025150004261 Бланк 50046/522 від 04.01.2022, [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію в разі втрати годувальника всього 3300 грн (а.с. 23). Згідно довідки Директора ТОВ «Діана» та копії трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] дійсно працював в ТОВ «Діана» вантажником з 06.10.2020 та припинено трудові відносини з 19.11.2021 в зв`язку зі смертю [INFO] (Наказ № 90 від 19.11.2021 (а.с. зворотній бік 23, 24-26). Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду від № 36125 від 23.05.2022, відповідача представником [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , повідомлено про ДТП яке сталось 15.11.2021 водій автомобіля марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , рухаючись по вул. Леонтовича, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область в напрямку м. Тульчин, в межах своєї смуги руху здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній від отриманих травм помер (а.с. 33). Згідно заяви представника [PERSON] - [PERSON] від 23.05.2022, яка адресована відповідачу про виплату страхового відшкодування, представник просить виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (до 14 років) - 216 000 грн (а.с. 34, 88). Відповідно до заяви представника [PERSON] - [PERSON] від 23.05.2022, яка адресована відповідачу про виплату страхового відшкодування пов`язане із моральною шкодою - 24 000 грн. (а.с. зворотній бік 35, 87). Згідно заяви представника [PERSON] - [PERSON] від 23.05.2022, яка адресована відповідачу про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою - 24 000 грн (1/3 частки, що належить [PERSON] - сину загиблого (а.с. 89). Відповідачем, шляхом направлення листа [PERSON] , повідомлено останню про те, що страховик прийняв рішення про страхову виплату в розмірі 14666,66 грн., загальний розмір такого відшкодування стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку (6000 грн), і виплачується рівними частинами (6000 грн *12=72 000 грн), для доньки [PERSON] (72 000 грн : 3= 24000 грн). Однак, спираючись на п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Оскільки, страхова сума відповідно до Полісу №АТ700176 від 01.10.2021 становить 260000 грн, розмір страхового відшкодування витрат, пов`язаних зі смертю [PERSON] складає 260000 грн, та враховуючи страхову суму відповідно до Полісу №АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону - 216 000 грн, для сина [PERSON] , розмір моральної шкоди, складає 44000 грн : 3 = 14666,66 грн (а.с. 37). Також, відповідачем, шляхом направлення листа [PERSON] , повідомлено останню про те що страховик прийняв рішення про страхову виплату в розмірі 245 333,32 грн., з сумою першої виплати 57 933,32 грн, (згідно ст. 27,2 Закону - 28600 грн, згідно ст. 27,3 Закону - 29333,32 грн 1/3 для дружини [PERSON] та 1/3 для сина [PERSON] ). Страховик має право проводити виплату щомісячними платежами. Станом на серпень 2022 року, сума страхової виплати складає 28600 грн, за втрату годувальника, надалі, AT «СГ «ТАС» буде виплачувати страхову виплату щомісячно по 3000 грн., до жовтня 2027 року, а залишок виплати (остання виплата) у розмірі 1400 грн, у листопаді 2027 року. Також, враховуючи страхову суму відповідно до Полісу №АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону - розмір моральної шкоди для дружини [PERSON] - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн); для сина [PERSON] - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн) (а.с. 38). Відповідно до Страхового акту № 06648/02/722 від 31.08.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, [PERSON] належить частка страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 14666,66 грн.(а.с. 90, 91). Згідно Страхового акту № 07031/02/722 від 14.09.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому [PERSON] 245333,32 грн, компенсована сума 57933,32 грн, розмір страхового відшкодування 187400 грн (а.с. 92, 93). Відповідно до Страхового акту № 07687/02/722 від 11.10.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому [PERSON] 245333,32 грн, компенсована сума 60933,32 грн, розмір страхового відшкодування 184400 грн (а.с. 94, 95). Згідно Страхового акту № 08377/02/722 від 09.11.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому [PERSON] 245333,32 грн, компенсована сума 63933,32 грн, розмір страхового відшкодування 181400 грн (а.с. 96, 97). Відповідно до Страхового акту № 09323/02/722 від 13.12.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому [PERSON] 245333,32 грн, компенсована сума 66933,32 грн, розмір страхового відшкодування 178400 грн (а.с. 98, 99). Згідно Страхового акту № 00236/02/723 від 10.01.2023 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому [PERSON] 245333,32 грн, компенсована сума 69933,32 грн, розмір страхового відшкодування 175400 грн (а.с. 100, 101). Відповідно до Страхового акту № 01050/02/723 від 13.02.2023 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому [PERSON] 245333,32 грн, компенсована сума 72933,32 грн, розмір страхового відшкодування 172400 грн (а.с. 102, 103). Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Законом № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). У постанові від 05.12.2022 у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719 сво 20), Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала такі правові висновки. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Статтями 1200, 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право». Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Разом з тим, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Судом встановлено, що відповідач здійснює позивачу виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіка страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, суд приходить до висновку про те, що права позивачів на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено, а тому відсутні підстави для задоволення позову. При цьому позивач не довів підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19). Щодо доводів позивача про необхідність застосування положень Закону № 1961-IV, як спеціальних норм права, суд зазначає наступне. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у Постанові від 05.12.2022 року по справі № 304/936/19 зазначає, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проєкт закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проєкт закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроєкт розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проєктом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України). Прийнятий 16.01.2003 ЦК України набрав чинності 01.01.2004, тоді як Закон № 1961-IV був прийнятий 01.07.2004 та набрав чинності 01.01.2005. Положення частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим Кодексом. Так само незмінними залишаються положення статті 25 Закон № 1961-IV. Оскільки парламент прийняв окремий Закон № 1961-IV після ЦК України, то його положення не мали би суперечити приписам зазначеного Кодексу. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13.03.2012 № 5-рп/2012 у справі № 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України. Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, провадження № 12-85гс20 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21, до розгляду якої касаційне провадження зупинялося у цій справі. У зв`язку з викладеним доводи позивача про те, що Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ЦК України є загальним цивільно-правовим актом, а тому у разі розбіжності підлягає застосуванню спеціальний нормативно-правовий акт, прийнятий пізніше, є помилковим. У цій частині Верховний Суд змінює мотиви рішення суду першої інстанції. Таким чином Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у Постанові від 05.12.2022 в цивільній справі № 304/936/19 відступила від висновків, викладених у постановах: від 25.11.2020 у справі № 747/522/19 (провадження № 61-3640св20); від 09.06.2021 у справі № 440/510/19 (провадження № 61-17890св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду. Крім того, вимоги позивача [PERSON] про виплату їй 93700,01 грн. за втрату годувальника є необгрунтованою, оскільки з наданих суду доказів вбачається, що під час звернення до відповідача [PERSON] не заявляла вимогу по втраті годувальника та не надавала документів, які б засвідчували її інвалідність. Також, суду не надано доказів того, що на момент смерті батька [PERSON] - дочка була інвалідом, так як згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 372830 (а.с. 9), [PERSON] мала Третю групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлено на строк до 01.01.2021, її батько [PERSON] помер [INFO] , та доказів продовження інвалідності суду не надано. Внаслідок чого, вона не має права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, окрім того, дана виплата виплачується її неповнолітньому брату [PERSON] . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість пред`явлених до нього позовних вимог, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору, тому з врахуванням відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] ,суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed