Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Сидоренко В.А. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Інвест Хаус», в якому просить стягнути з ТОВ «Інвест Хаус» на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти та збитки, у розмірі 10426,52 грн., з яких: 7477,28 грн - безпідставно набутих коштів; 2560,83 грн - сума інфляційного збільшення за прострочення повернення безпідставно набутих коштів; 388,41 грн - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 16 грудня 2010 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 за умовами якого позивачу був наданий кредит у сумі 30000,00 грн зі строком повернення до 16 грудня 2013 року, який позивач мав погашати разом із процентами щомісячними платежами відповідно до встановленого сторонами договору графіку. У 2015 році ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсними окремих положень договору. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за договором банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року: 10750,39 грн - заборгованості по кредиту та 3350,48 грн заборгованості по процентам, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсними окремих положень договору задоволено частково, визнано недійсним п. 4 спеціальної частини і п. 1.6. загальної частини договору банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] . Позивач зазначає, що ним у добровільному порядку було виконано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року шляхом здійснення повної оплати на користь відповідача, що підтверджується квитанцією №QS18687201 від 28.02.2017 року. На початку січня 2020 року позивачем було отримано від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Д. постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 27 грудня 2019 року. Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису №7254 від 07 грудня 2019 року, що був вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. на загальну суму стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» 22153,99 грн. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.12.2019 року №7254, вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості у розмірі 22153,99 грн, що виникла за договором банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року, боржником за яким є [PERSON] . Таким чином, на думку позивача, ТОВ «Інвест Хаус» безпідставно набуло 7477,28 грн, які були стягнуті з його пенсії за виконавчим написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому такі кошти має бути повернуто. Крім того, як вказав позивач, з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню інфляційне збільшення основної суми богу, що становить, відповідно до наданого розрахунку - 2560,83 грн та 3% річних, що становить, відповідно до наданого розрахунку - 388,41 грн. 29 листопада 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу також копію позовної заяви з додатками. 21 вересня 2023 року до суду надійшов відзив представника ТОВ «Інвест Хаус» - директора Подобєдова Л.І., в якому він просив відмовити в задоволенні позову, зазначає, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення боржнику коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Правовою підставою для стягнення з позивача коштів є кредитний догові та наявність заборгованість за ним. Крім цього, вважає, що існує окремий спосіб захисту у випадку неправомірного стягнення коштів з боржника у виконавчому провадженні, а саме - поворот виконання, зазначеним способом захисту позивач не скористався, а відповідно, невірно обраний спосіб захисту прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 16 грудня 2010 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 за умовами якого позивачу був наданий кредит. 27 січня 2016 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за договором банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року: 10750,39 грн - заборгованості по кредиту та 3350,48 грн заборгованості по процентам, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсними окремих положень договору задоволено частково, визнано недійсним п. 4 спеціальної частини і п. 1.6. загальної частини договору банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 05 квітня 2016 року. Відповідно до копії квитанції №QS18687201 від 28.02.2017 року [PERSON] було сплачено ПАТ «ВіЕйБі Банк» - 14100,87 грн. 07 грудня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7254 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №BL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року в розмірі 22153, 99 грн. 27 грудня 2019 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису №7254, виданого 07.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., а також винесена постанова у даному виконавчому провадженні про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Позивач не погодився із виконавчим написом нотаріуса та звернувся до суду з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. 03 лютого 2021 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.12.2019 року №7254, вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості у розмірі 22153,99 грн, що виникла за договором банківського обслуговування №BL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року, боржником за яким є [PERSON] . Рішення набрало законної сили 06 березня 2021 року. 15 червня 2021 року постановою про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №7254, виданого 07.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. закінчено. 23 липня 2021 року [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» з вимогою щодо невідкладного повернення безпідставно отриманих коштів, яку надіслано на поштову адресу рекомендованим листом (№7900065493493) та отримано відповідачем відповідно до копії зворотнього повідомлення. Відповідно до листа Вих.№2600-0601-8/144189 від 09 вересня 2021 року начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Дзядевич Л. з лютого 2020 року по червень 2020 року здійснювалось стягнення з позивача заборгованості на ТОВ «ФК «Інвест Хаус» згідно постанови про звернення стягнення ВП [NUMBER] від 11.01.2020 року, до листа долучено копії платіжних доручень (платіжне доручення №6621 від 20 лютого 2020 року на суму 1376,62 грн, платіжне доручення №11216 від 20 березня 2020 року на суму 1376,62 грн, платіжне доручення №16030 від 23 квітня 2020 року на суму 1376,62 грн, платіжне доручення №19743 від 18 травня 2020 року на суму 1399,85 грн, платіжне доручення №25087 від 22 червня 2020 року на суму 1947,57 грн. 24 грудня 2021 року відповідно до історії змін товариства відбулась зміна найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус». Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не грунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20633/15-ц від 20.03.2019 зазначено, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/12956/21 від 22.03.2023 під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці з акону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно". Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 та від 28 січня 2020 року Верховним Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 910/16664/18. Таким чином, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а представник відповідача не заперечував факт отримання коштів за вказаним виконавчим написом, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 7477,28 грн. Разом з тим суд не може погодитися із твердженням відповідача щодо обрання позивачем неправильно обраного способу захисту прав позивача у виконавчому провадженні, яким на його думку мав би бути поворот виконання рішення суду. Адже поворот виконання рішення можливий випадку скасування судового рішення. При цьому нормами чинного законодавства не передбачено можливості повороту виконання виконавчого напису нотаріуса. Що стосується вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17. Відтак, наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Однак, позивачем неправильно визначено строк нарахування 3% річних. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року набрало законної сили 06.03.2021 року, а тому відповідно до ст.253 ЦК України 3% річних необхідно обраховувати з 07 березня 2021 року. Згідно розрахунку 3% річних, проведеного судом за період з 07.03.2021 року по 27.11.2022 року становлять 387,79 грн та інфляційні втрати в сумі 2631,10 грн. На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2560,83 грн, тобто в межах заявлених позовних вимог. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання зобов`язань за договором суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7477,28 грн - суму безпідставно набутих коштів; 387,79 грн - 3% річних; 2560,83 грн - суму інфляційного збільшення за прострочення повернення безпідставно набутих коштів, що разом складає 10425,90 грн. Враховуючи викладене, а також те, що позивач на час подання позовної заяви був звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: partial