Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

31 травня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила здійснити поділ майна подружжя. Ухвалою судді від 01.06.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому, ухвалою суду від 20 вересня 2021 року було роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя. Рішенням суду від 20 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] в частині розірвання шлюбу було задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис № 496. В ході підготовного засідання, яке відбулось 06.12.2021 року, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив об`єднати в одне провадження цивільну справу за № 947/28202/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та цивільну справу за № 947/16062/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у зв`язку з тим, що вказані заяви взаємопов`язані, виникають з одних правовідносин і спільних їх розгляд є доцільним. Ухвалою суду від 06.12.2021 року клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження було задоволено. Крім того, в ході судового засідання, яке відбулось 06 грудня 2021 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати вад Обслуговуючого кооператива «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ "МОРСЬКИЙ 1» (ОК "ЖБК "МОРСЬКИЙ 1", ЕГПРОУ 39789906, 65038, Одеська обл., місто Одеса, Київський район, ФОНТАНСЬКА ДОРОГА, будинок 118-А, приміщення 1) інформацію: чи укладав та коли саме [PERSON] (ІПН [NUMBER] , Паспорт [NUMBER] виданий 16.04.1997р. Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрований: [ADDRESS] ) будь які договори відносно майнових прав на машино-місця, квартири - які розташовані в будинку [ADDRESS] ; або інші будь які Договори (правочини). Чи дійсно [PERSON] , згідно відповідних квитанцій були здійснені виплати за укладеними Договорами. Витребувати від Обслуговуючого кооператива «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ "МОРСЬКИЙ 1» (ОК "ЖБК "МОРСЬКИЙ 1", ЕГПРОУ 39789906, 65038, Одеська обл., місто Одеса, Київський район, ФОНТАНСЬКА ДОРОГА, будинок 118-А, приміщення 1) завірені копії Договорів (правочинів) та Додатків які укладав з кооперативом [PERSON] (ІПН [NUMBER] , Паспорт [NUMBER] виданий 16.04.1997 р. Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрований: [ADDRESS] ). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти витребування доказів, в свою чергу, звернувся до суду із заявою про зміну предмету спору по справі, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 377,00 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2459405451237. Ухвалою суду від 06.12.2022 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів та клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про прийняття заяви про зміну предмета спору та вжиття заходів забезпечення позову було задоволено. В подальшому ухвалою суду від 31.03.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В ході судового засідання, яке відбулось 21.06.2022 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому, зважаючи на невизнання представником відповідача ціни спірного автомобіля, просив витребувати по справі докази, а саме в ТСЦ № 5141 РСЦ ГСЦ в Одеській області (65033, м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1) засвідчені копії Документів - які стали підставою для перереєстрації 03 липня 2020р. права власності на транспортний засіб - автомобіль Toyota Land Cruiser 200, кузов № [NUMBER] , білого кольору, 2012 року виготовлення, державний реєстраційний № [NUMBER] . Ухвалою суду від 21.06.2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. В ході судового засідання, яке відбулось 23.09.2022 року, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням, в якому просив поновити [PERSON] строк на подання клопотання про витребування доказів, та просив витребувати певні відомості з Філії «ІНФОКСКСВОДОКАНАЛ» та АТ «ДТЕК Одеські електромережі». Крім того просив поновити [PERSON] строк на подання клопотання про виклик свідків. Також просив долучити докази до матеріалів справи. Ухвалою суду від 23.09.2022 року у задоволенні клопотань представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів та виклик свідків було відмовлено. Клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів та виклик свідків залишено без розгляду. Клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про приєднання до матеріалів справи письмових доказів задовольнено. В ході судового засідання, яке відбулось 30.03.2023 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи для підготовки клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 509/1146/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, вказуючи на те, що розгляд даної справи неможливий до набрання рішенням законної сили № 509/1146/21 та зазначав про відсутність в реєстрі судових рішень ухвали суду про прийняття справи до провадження судом першої інстанції після повернення справи з суду апеляційної інстанція. Ухвалою суду від 30.03.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] було задоволено. Не погоджуючись з даною ухвалою, [PERSON] оскаржив її в апеляційному порядку та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про зупинення провадження. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 30 березня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Матеріали справи повернуті до суду 05.01.2024 року, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Куриленко О.М. Ухвалою суду від 19.01.2024 року було прийнято до провадження цивільну справу та призначено судове засідання. У судові засідання, що призначалися на 19.02.2024 року та 01.03.2024 року [PERSON] та її представник не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, з заявами та клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності не зверталися. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про залишення первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача. Ухвалою суду від 01.03.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без розгляду та продовжено розгляд справи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У судовому засіданні 01.03.2024 року представник позивача за зустрічним позовом - [PERSON] підтримав позовні вимоги в редакції від 06.12.2021 року та просив в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право приватної власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 377 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2459405451237 та 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,114 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2447810051237. Дослідивши та вивчивши документи, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 496, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також судом встановлено, що в період перебування у шлюбі за [PERSON] 17.09.2021 року було зареєстровано право приватної власності на садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 377 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2459405451237 та земельну ділянку, площею 0,114 га. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2447810051237. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.3,4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ч. 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.3 ст.71 СК України). При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4,5 ст.71 СК України). Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст.71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд також зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню, за наслідком чого слід здійснити поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] як колишнього подружжя, шляхом визнання за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 377 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2459405451237. Згідно ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню сума у розмірі 7718 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved