Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

05.12.2023 [PERSON] в\~інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом у котрому просить визнати за [PERSON] право власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку загальною площею 1099 кв.м.\~ В\~подальшому позовні\~вимоги \~були \~уточнені,\~а саме\~ представник\~позивачки просив\~визнати за\~неє право\~власності на\~ 15/100 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку загальною площею 1099 кв.м. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості №5239 на 15/100 частку житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений в Первомайському філіалі «Південної товарної біржі» і зареєстрований в «журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 5239 від 16 червня 2000 року, що на той час відповідало діючому законодавству. Жилий будинок продано за 1000 грн., грошові кошти у розмірі 1000 грн. [PERSON] отримав від [PERSON] до підписання цього договору. На даний час позивачка не може розпорядитись своїм майном, оскільки договір купівлі-продажу було посвідчено не у нотаріальному порядку, а місце проживання продавця [PERSON] на теперішній час не відоме, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.12.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08.01.2024 року замінено первісного відповідача Південну Товарну Біржу на належного відповідача Первомайську міську раду Миколаївської області. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, представник надав до суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву із клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали, з наслідками визнання позову ознайомлені. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що 16 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості №5239 на 15/100 частку житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений в Первомайському філіалі «Південної товарної біржі» і зареєстрований в «журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 5239 від 16 червня 2000 року за 1000 гривень (а.с.5). Згідно довідки № 47 від 17.11.2023, виданої Первомайським КП МБТІ станом на 31.12.2012 року на паперових носіях КП МБТІ наявна інформація про Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.06.2000 року, а саме: на 15/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , що зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі № 5239 (а.с.12). Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Суд встановив, що на час укладення угоди діяли норми ЦК України (в редакції 1963 року), а тому, суд вважає можливим при розгляді справи застосувати цей Кодекс, оскільки, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакціїї 2003 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності - з 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Позивачка вказує, що зі свого боку повністю виконала умови договору купівлі-продажу, але так як угода нотаріально не посвідчена, то це позбавляє її права розпорядитися фактично належною частиною житлового будинку. Продавець [PERSON] виконав умови угоди та враховуючи, що його місце знаходження не відоме, то відповідачем виступає Первомайська міська рада Миколаївської області. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Ухилення будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.6 Додатку №1 до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056, які діяли на час укладення договору, відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а згідно ст. 15 Закону "Про товарну біржу" реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення (підтвердженням цьому є реєстрація спірного договору в МБТІ). При цьому продавець спірної частини житлового будинку не оспорювалв після спливу значного часу виконання угоди сторонами. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК України, в редакції 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, враховуючи викладене, вважає, що позивачка позбавлена можливості в майбутньому відчужити належну їй частину житлового будинку по наступним причинам: відповідно до статті 277 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору) договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК України); відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; відповідно до статті 55 Закону України "Про нотаріат" (яка діяла на момент укладення договору) цей правочин має бути вчинений за місцем знаходження нерухомого майна. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] продав [PERSON] 15/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , але нотаріально зазначений договір купівлі-продажу не оформили. Крім того, суд встановив, що сторони виконали істотні умови договору, у зв`язку з чим, вважає, що позивачка до суду звернулася на законних підставах з обґрунтованими вимогами, а тому, вважає можливим визнати за нею право власності на вказану частину житлового будинку. Стосовно визнання відповідачм позову, то відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачами даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved