Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову вказав, що [INFO] помер її дядько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був побудований в травні 1992 року, але право власності на зазначене майно померлий не оформив. Зазначила, що є єдиною спадкоємицею за законом після смерті дядька. Вважає себе такою, що прийняла спадщину, подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенку Д.В. Але відповідно до Постанови № 161/02-31 від 28.03.2023 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належить спадкодавцеві в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на житловий будинок, оскільки права власності на будинок за життя спадкодавець не зареєстрував, тому просить суд про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та її представник адвокат Козирєва Т.О. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, просила про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є племінницею [PERSON] . \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 24.05.2022р.). Ще за життя, а саме 10 березня 1988 року між гр. [PERSON] та виконкомом міської Ради народних депутатів в особі заст.голови [PERSON] було укладено договір №378 про надання в безстрокове користання земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, який посвідчено державим нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі №532. Після цього почалося будівництво [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Згідно технічного паспорту, виданого Новоодеським БТІ 23.02.1994 року на ім`я [PERSON] , житловий будинок позначений в технічному паспорті літерою «А2» загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 79,6 кв.м., А1 сіни, Б1 душ, В1 туалет, крильцо, паркан-1, ворота -2, ворота -3. Як вбачається із матеріалів справи, будівництво будинку було закінчено в травні 1992 року. Відповідно до витягу із протоколу №1 зборів уповноважених членів КСП ім.. Шевченка Новоодеського району Миколаївської області від 23.01.1998 року надано [PERSON] земельну ділянку 0,47 га (в районі плавні) для ведення підсобного господарства. Рішенням № 82 виконавчого комітету Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області від 20.03.2002 року «Про дозвіл на розробку технічної документації зі складанням державних актів на право приватної власності на землю» було надано [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації зі складанням державних актів на право приватної власності на землю загальною площею 0,38 га, з них 0,10 га під обслуговування житлового будинку та господарчих споруд та 0,28 га під ведення особистого селянського господарства в межах [ADDRESS] . Рішенням № 18 Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області від 30.03.2012 року «Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку громадянином» було надано [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку загальною площею 0,4321 га, в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,1000 га, і для ведення особистого селянського господарства 0,3321 га, розташовані в межах [ADDRESS] . Відповідно до будинкової книги, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. Згідно відповіді виконавчого комітету Новоодеської міської ради №899/06-20 від 26.04.2023 р., наданої на адвокатський запит, згідно даних адресно-довідкової бази та даних реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] станом на 22.05.2022 був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ). Згідно відповіді РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» №83 від 02.05.2023 р., наданої на адвокатський запит, станом на 31.12.2012р. за даними інвентаризаційної справи право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано та правовстановлюючі документи не видавались. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна №333258783 від 23.05.2023р. право власності за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 175/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] [PERSON] помер [INFO] у м. Миколаєві Миколаївської області у віці 63 роки (свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 24.05.2022 р.). 15 грудня 2022 року позивач, як єдина спадкоємиця після смерті дядька- [PERSON] , відповідно до вимог чинного законодавства звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. у шестимісячний термін для оформлення спадкових прав на житловий будинок дядька, що підтверджується копією заяви, яка міститься в матеріалах спадкової справи № 175/2022. Але відповідно до Постанови № 161/02-31 від 28.03.2023 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належить спадкодавцеві в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на житловий будинок, оскільки права власності на будинок за життя спадкодавець не зареєстрував. Як встановлено судом, у зв`язку з життєвими обставинами [PERSON] не встиг належним чином оформити право власності на житловий будинок. На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим, в зв`язку зі смертю [PERSON] .. Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220. 1221 Цивільного кодексу України - далі ЦК). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Дядько позивача набув право власності на вказаний вище житловий будинок до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на дату побудови житлового будинку (травень 1992 рік), питання набуття громадянами права власності та реєстрації будинків регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Вперше на законодавчому рівні був встановлений порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення". Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно зі статтею 2 Закону-України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. За приписами статті 3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Отже, станом на час отримання спадкодавцем дозволу на індивідуальне житлове будівництво жилого будинку та завершення його будівництва, законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно. Що свідчить про те, що спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало йому за життя на праві власності. Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу II зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач [PERSON] , яка є племінницею померлого [PERSON] є спадкоємцем щодо належного на момент смерті спадкодавцю майна, до складу якого входить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , звернулася до приватного нотаріуса у встановлений законом строк із\~заявою про прийняття спадщини після померлого дядька, тобто набув права спадкування майна померлого, але у повній мірі реалізувати своє право на спадщину не може, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що за життя померлий не оформив своє право власності на збудований ним будинок. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved