Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошових коштів за договором позики. В заяві зазначив, що 26 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивачка передала, а відповідачка прийняла в позику 60\~000 гривень, які зобов`язалася повернути строком до 26 жовтня 2023 року щомісячними платежами у розмірі 4400 грн, та прийняла на себе зобов"язання зі сплати відсотків у розмірі 78% річних. Сторони уклали зазначений правочини в простій письмовій формі. Відповідачка до теперішнього часу зобов`язання за договором не виконала, вимогу про необхідність повернення заборгованості не виконує. В забезпечення зобов`язань за договором позики в цей же день, а саме: 26 жовтня 2020 року, між позивачкою та відповідачами [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручителі прийняли на себе зобов"язання солідарної відповідальності перед позикодавцем у разі невиконання умов договору позики позичальницею. У зв"язку з викладеним позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики у розмірі 266\~176 грн. 35 коп., з яких: заборгованість за договором позики 60\~000 грн., заборгованість за відсотками за період з 26.10.2020 року по 26.10.20237 року у розмірі 123\~811 грн. 52 коп., проценти у відповідності до п. 4.3 договору позики за період з 26.11.2020 року по 31.12.2021 року у розмірі 78\~547 грн. 79 коп., інфляційні витрати за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року у розмірі 3817 грн. 04 коп. Окрім того, просить покласти на відповідачів видатки по сплаті судового збору, понесені нею при зверненні до суду. На підставі ухвали судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2023 року цивільну справу у відповідності до ст. 31 ЦПК України направлено до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 04.01.2024 року справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. Ухвалою судді від 5 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів не застосовувалися. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без їх участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилися з невідомих причин, відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у їх відсутність або про відкладення судового засідання суду не надали. Вказані обставини у відповідності до ст. 280 ЦПК України обставини зумовили проведення заочного розгляду справи за письмовою згодою представника позивача, висловленою в його заяві. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 26 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивачка передала, а відповідачка прийняла 60 000 гривень у позику зі сплатою відсотків у розмірі 78% річних та зобов`язалася повернути строком до 26 жовтня 2023 року щомісячними платежами у розмірі 4400 грн. Договір укладений у простій письмовій формі (а. с. 9, 12). Поняття зобов`язання внормовано статтею 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникає, зокрема, з договору, яким в силу ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ст. 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як слідує зі змісту ст. 638 ЦК України. Зобов`язання, що витікають з договору позики, встановлені статтею 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Форма договору позики встановлена статтею 1047 ЦК України, за якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно наданому суду оригіналу договору позики та розписки від 26 жовтня 2020 року відповідачка отримала у позивача позику 60\~000 гривень. Відповідно до п. 1.3 договору позики боржник зобов`язалася сплатити відсотки за користування коштами у розмірі 78 % на рік, а у разі порушення виконання строків зобов`язання, позивальник сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275% річних від простроченої суми заборгованості. Наявність цих документів об"єктивно підтверджує правовідносини між сторонами. Зазначений доказ є належним і допустимим, оскільки сторонами дотримані вимоги закону до форми договору позики при його укладенні. Статтею 545 ЦК України врегульовано підтвердження виконання зобов`язання. В частині 1 ст. 545 ЦК України зазначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Як випливає із змісту частини 2 вказаної статті, наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання зобов`язання, тоді як наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч. 3 ст. 545 ЦК). Порядок та строки повернення отриманих в позику грошових коштів, як випливає з наведеної статті 1049 ЦК України, встановлюються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. В забезпечення зобов`язань за договором позики 26 жовтня 2020 року між позивачкою та відповідачами [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки, відповідно до умов яких у разі невиконання умов договору позики поручителі відповідають перед позивачем як солідарні боржники (п. 1.4 договору позики). Наведене означає грунтовність висування позоовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які є солідарними боржниками по відношенню до позичальниці. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Як встановлено судом, вимога позивача про повернення грошових коштів залишилась невиконаною до розгляду судом цієї справи, на що вказує наявність боргового документа у кредитора, яким в правовідносинах між сторонами є позивач. З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для задоволення позову. У відповідності до пункту 2 частини 5 статті 265 ЦПК України, якою внормований зміст судового рішення, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат, до яких відносяться судовий збір та витрати з отримання професійної правничої допомоги. Судовий збір, оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідачів в рівних частках на його користь.

Outcome: approved