Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Департаменту патрульної поліції, Головного управління патрульної поліції у Львівській області, за участю третьої особи: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Свої вимоги мотивує тим, що 16.07.2020 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Левчук І.Р. відносно позивача було винесено постанову серії ЕАМ №2834009 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 255, 00 грн. [PERSON] звертався до суду з адміністративним позовом до відповідача УПП у Львівській області про скасування постанови серії ЕАМ №2834009 від 16.07.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі. Згідно з вказаною постановою, позивач 16.07.2020 року близько 22 год. 43 хв., керуючи автомобілем "Nissan Primastar", д.н.з. [NUMBER] на автодорозі Київ-Чоп М-06 495 км., перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.34 ПДР України. [PERSON] зазначає, що інспектором при складанні вказаної постанови грубо порушено порядок її складання з огляду на те, що постанова у справі виносилась інспектором у патрульному автомобілі поспіхом, без вивчення доказової бази, без перегляду запису з нагрудної камери працівників поліції та без огляду відеозапису з дорожнього реєстратора патрульного авто, без участі та присутності адвоката водія, відтак фактично розгляду справи у передбачений законодавством спосіб здійснено не було. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24.12.2020 року задоволено позов [PERSON] , скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, серії ЕАМ №2834009 від 16.07.2020 року. Позивач зазначає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Тому [PERSON] зазначає, що йому було завдано майнову та моральну шкоду незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу, відтак, на його думку, має він право на відшкодування завданої йому шкоди. Просить позов задовольнити, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2024 року відкрито загальне судове провадження у справі. 16.02.2024 представницею Головного управління патрульної поліції у Львівській області скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву. 23.02.2024 року представницею Кабінету Міністрів України подано до суду відзив на позовну заяву. Також, 23.02.2024 року представником відповідачів Управління патрульної поліції у Львівській області та Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив на позовну заяву. Окрім цього, 23.02.2024 року представником третьої особи Державної казначейської служби України подано до суду письмові пояснення. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представниця відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вказаних обставин. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди, є наявність доказів. Це факти, що підтверджують страждання фізичної особи, про які йдеться у вищезазначеній статті 23 ЦК України. Відтак доказами заподіяння позивачу моральної шкоди мають слугувати висновки психолого-психіатричної експертизи. В позовній заяві не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги саме до ГУНП у Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди і не зазначає докази, що підтверджують дані обставини. Також, [PERSON] у позовній заяві не навів жодних доказів щодо характеру, глибини та тривалості страждань. Жодної експертизи на підтвердження отримання позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилося. Представниця Головного управління Національної поліції у Львівській області зазначає, що у позові [PERSON] не доведено наявності вини ГУНП у Львівській області, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача, діями даної установи та заподіяною моральною шкодою. Позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Також не було подано доказів, які б вказували на те, що позивач пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів. У позові не наведені будь-які докази, що підтверджували б приниження честі та гідності, а також ділової репутації. [PERSON] не надав доказів на підтвердження тих обставин, що підтверджують завдання йому моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн. та майнової шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. ГУНП у Львівській області, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою моральною шкодою. Також, представниця зазначає, що наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Представниці Кабінету Міністрів України у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просять відмовити в задоволенні позову. Зазначили, що [PERSON] вже звертався до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди (справа №465/1047/21). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2023 у справі №465/1047/21 позов задоволено частково та було стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь [PERSON] 3000, 00 гривень завданої моральної шкоди; а також судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 16.10.2023 у справі №465/1047/21 рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2023 - скасовано та ухвалено нове судове рішення в якому в задоволенні позовних вимог Позивача до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №465/1047/21 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на постанову Львівського апеляційного суду від 16.10.2023 у справі №465/1047/21 за позовом позивача до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено. Таким чином рішення у справі №465/1047/21, яке набрало законної сили, стосувалося того самого предмету спору з тих самих підстав, а також, тих самих відповідачів. Також, вважають, що пред`явлення позовних вимог до Кабміну є помилковими, позивачем необґрунтовано та не доведено протиправності діяння Кабінету Міністрів України та наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтував вимогу стягнення вказаних сум майнової та моральної шкоди, не навів доводів про заподіяння йому Кабінетом Міністрів України моральних страждань, не надано жодного доказу на підтвердження моральної шкоди та вини Уряду в її заподіянні. Представник відповідачів Управління патрульної поліції у Львівській області та Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву зазначив, що просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву зазначив, що всупереч нормам законодавства, [PERSON] не надав абсолютно ніяких достатніх та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівником поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Твердження позивача, викладені у позовній заяві про заподіяння останньому моральної шкоди, яку він оцінив у розмір 20 000, 00 гривень, на думку представника відповідачів не підтверджується жодними доказами. У позовній заяві не зазначено в чому полягає моральна шкода завдана позивачу. У позовній заяві [PERSON] жодним чином не обґрунтовано, і не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання останньому будь-якої шкоди внаслідок винесення відносно останнього постанови про адміністративне правопорушення, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейських, тим більше - причинно-наслідкових зв`язків між ними. Позивач просить суд задовольнити вимогу щодо стягнення майнової шкоди у розмірі 10 000, 00 грн., однак на підтвердження понесеної майнової шкоди ніяких доказів не надає та не наводить розрахунку матеріальної шкоди. Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Однак подав до суду письмові пояснення з яких вбачається, що позовні вимоги заперечує, зазначає, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного на його думку права шляхом стягнення з Держави Україна в особі відповідачів через органи Державної казначейської служби України на його користь 10000,00 грн. матеріальної шкоди 20000,00 грн. моральної шкоди та 20000,00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки такий є необґрунтованим і не відповідає встановленому законом способу захисту. Позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом та йому було відмовлено у задоволенні позову. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. На даний момент рішень, дій (бездіяльності) органу державної влади не визнано незаконними, а тому - відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди. У контексті особистих обставин позивача теж немає жодного доказу, який би підтверджував, що внаслідок дій відповідачів репутація позивача була непоправно зіпсована. По факту, мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 16.07.2020 року інспектором УПП у Львівській області Левчук І.Р. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2834009, згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді 255 гривень штрафу, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24.12.2020 року у справі №465/4393/20 позов [PERSON] до Головного управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено; постанову серії ЕАМ №2834009 від 16.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення від 16.07.2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП - скасовано; стягнуто з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір на користь [PERSON] в розмірі 840 грн. 80 коп. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2023 у справі №465/1047/21 позов задоволено частково та було стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь [PERSON] 3000, 00 гривень завданої моральної шкоди;а також судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 16.10.2023 у справі №465/1047/21 рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2023 - скасовано та ухвалено нове судове рішення в якому в задоволенні позовних вимог Позивача до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №465/1047/21 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на постанову Львівського апеляційного суду від 16.10.2023 у справі №465/1047/21 за позовом позивача до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі N 920/715/17. Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року в справі № 760/9462/16-а. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті у відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачу, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього її заподіянні. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності з заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. За таких обставин, при вирішенні спору щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд обов`язково повинен з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження факту завдання позивачеві моральної шкоди останній надає суду, рішення Франківського районного суду м. Львова від 24.12.2020 року, яким позов [PERSON] до Головного управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено; постанову серії ЕАМ №2834009 від 16.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення від 16.07.2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП - скасовано; стягнуто з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір на користь [PERSON] в розмірі 840 грн. 80 коп. Однак дане рішення жодним чином не підтверджує протиправність дій відповідачів та завдання позивачеві моральної та майнової шкоди вказаними діями. [PERSON] не надано суду доказів, які б вказували на те, що він пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відповідачів. Враховуючи наведене, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують завдану йому шкоду відповідного розміру, обґрунтовану моральну та майнову шкоду, відсутні також докази про причинний зв`язок між шкодою і діями відповідачів, заподіювачів шкоди. Таким чином, суду не представлено доказів на підтвердження вини Управління патрульної поліції у Львівській області, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Департаменту патрульної поліції, Головного управління патрульної поліції у Львівській області у заподіянні майнової моральної шкоди, як і наявність такої. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed