Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У грудні 2019 року представник ПАТ «СК «ПЗУ України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої майнової шкоди в розмірі 48012, 45 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 17.05.2017 року між сторонами укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК №6231396 від 17.05.2017 року, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Suzuki Grand, днз [NUMBER] . В період дії полісу, 01.06.2017 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під управлінням відповідача, а також транспортного засобу Toyota Camry, днз [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . В результаті ДТП пошкоджено автомобіль Toyota Camry, днз [NUMBER] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.2017 року, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КупАП. Відповідно до звіту №SOS-170608-1246412 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 82203, 52 грн. На підставі заяви потерпілої особи від 02.06.2017 року, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування в сумі 48012, 45 грн. У зв`язку з тим, що відповідач на момент настання ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, посилаючись на положення ст. 1191 ЦК України та п. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь виплачені кошти в порядку регресу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.12.2019 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Заочним рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року, позов ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в рахунок відшкодування сплаченого страхового відшкодування 48012,45 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року за заявою представника відповідача [PERSON] - адвоката Габрєва В.В. скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди. Призначено цивільну справу до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У заяві про скасування заочного рішення представник відповідача вказав, що дорожньо-транспортна пригода за якою позивачем сплачено страхове відшкодування сталася 02 червня 2017 року, тобто через два місяці після закінчення дії полісу страхування АІ/9723375. Позивачем не надано відомість, на підставі якої здійснено страхове відшкодування, а платіжне доручення №24722 на суму 147393,19 грн. не містить інформацію про отримувача цих коштів. На підставі викладеного вважає позовні вимоги недоведеними. Позивач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник подав заяву, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 02.06.2017 року о 00-05 год. в м. Києві по вул. Ніжинській, 10 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Suzuki Grand, днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Camry, днз [NUMBER] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.09.2017 року у справі №760/9891/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд визнав доведеним, що 02.06.2017 року о 00-05 год. по вул. Ніжинській, 10 в м. Києві відповідач керуючи автомобілем марки Suzuki Grand, днз [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не скористався допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Toyota Camry, днз [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобі. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 02.06.2017 р. о 00-05 год., в м. Києві , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до полісу №АІ/9723375 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 квітня 2016 року, у період з 01 травня 2016 року по 30 квітня 2017 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу Suzuki Grand, днз [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15- ц; провадження № 14-176цс18 викладеної у п.п. 49 - 51, 53, 55 -57 визначено, що згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік. Оскільки на момент вчинення 02 червня 2017 року ДТП, поліс №АІ/9723375 від 30 квітня 2016 року, за яким застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу Suzuki Grand, днз [NUMBER] , втратив чинність, а доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК №6231396 від 17.05.2017 року не надано, суд доходить висновку, що позивач не довів наявність у нього права вимоги до відповідача в порядку регресу на наявність підстав для виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed