Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач 03.11.2023 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ві Інвест» про визнання припиненим трудових відносин. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.06.2019 [PERSON] було прийнято на посаду менеджера з підбору, забезпечення та використання персоналу ТОВ «Ві Інвест». 03.03.2020 у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень ТОВ «Ві Інвест» призупинив свою діяльність, заробітна плата з квітня 2020 року позивачу не нараховується і не виплачується. 31.07.2023 позивачка відправила заяву відповідачу про звільнення за власним бажанням, однак заява не була отримана. Місцезнаходження керівника та засновника ТОВ «Ві Інвест» позивачу невідомо, належного зв`язку з ним немає, що є перешкодою у звільненні позивача. Ухвалою суду від 06.11.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 14.12.2023. У судовому засіданні 14.12.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було відкладено розгляд справи до 28.02.2023, з метою повторного сповіщення відповідача. У судове засідання 28.02.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 04 березня 2024 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 червня 2019 року [PERSON] була прийнята на посаду менеджера з підбору, забезпечення та використання персоналу в ТОВ «Ві Інвест» на підставі наказу №15 від 24.06.2019, про що свідчить трудова книжка позивача. Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, [PERSON] з квітня 2020 року не сплачує страхові внески. З кур`єрської накладеної вбачається, що позивач направила відповідачу заяву про звільнення з 31.07.2023. У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ст. 38 КЗпП України працiвник має право розiрвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижнi. Частина 3 статті. 38 КЗпП України передбачає, що працiвник має право у визначений ним строк розiрвати трудовий договiр за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівник має право як на укладення трудового договору, так і на розірвання трудових відносин з власної ініціативи. Для звiльнення працiвника без поважних причин обов`язковою умовою є письмове попередження роботодавця за два тижнi до звiльнення. У такому разi роботодавецъ зобов`язаний звiльнити працiвника у встановленому порядку. Приписи ст. 22 КЗпП України та ст. 43 Конституції України забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладанні, зміні та припиненні трудового договору. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи викладене, оскільки, позивач висловив у формі направлення заяви та наразі висловлює своє бажання звільнитися із займаної посади, проте не має можливості цього зробити, тобто реалізувати своє право гарантоване Конституцією України на вільний вибір професії, оскільки таке звільнення є неможливим без дій роботодавця ТОВ «Ві Інвест», тому такі порушені права мають бути відновлені в судовому порядку, зокрема шляхом припинення трудових відносини [PERSON] з ТОВ «Ві Інвест», на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України - у зв`язку із звільнення за власним бажанням з посади менеджера з підбору, забезпечення та використання персоналу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн, встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2024. На підставі наведеного,

Outcome: approved