Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просять стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 703\~590, 00 грн, у якості відшкодування шкоди у вигляді вартості поліпшення майна та 50\~000,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що у 2016 році вони вирішили переїхати проживати до м. Ізюм Харківської області, відповідно почали шукати будинок, який продається. У подальшому позивачі зустріли [PERSON] , яка представилась власницею недобудованого житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Оскільки жодного документа на право власності на зазначене майно не було, позивачі домовились з нею, що вони надають їй завдаток у розмірі 2\~000 доларів США, і через три місяці, коли будуть готові правовстановлюючі документи, позивачі повинні надати ще 20\~000 доларів США, про що 10 червня 2016 року була складена розписка. У вказаній розписці від імені покупця була зазначена [PERSON] , а від імені продавця була зазначена [PERSON] . Після передачі позивачами грошових коштів [PERSON] , остання надала позивачам ключі від будинку, для того, щоб позивачі розпочали його добудову та ремонт, відповідно вже з наступного дня позивачі розпочали роботи по добудові будинку та ремонтні роботи. Як зазначають позивачі, до 2016 року вони привели вказаний житловий будинок у придатний для проживання стан та переїхали мешкати до нього. На момент введення вказаного будинку в експлуатацію, а саме до вересня 2017 року, позивачами здійснено багато будівельних робіт, закуплено велику кількість будівельного матеріалу, та інших необхідних речей. Зазначають, що вартість здійснених позивачами поліпшень домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 703\~590,00 грн, що підтверджується висновком експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса № 9852/12901, проведеного за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по матеріалам справи № 623/1869/18, скалденого 28 жовтня 2020 року. Факт недобудови вказаного будинку на момент передачі позивачам ключів у червні 2016 року підтверджується втому числі тим, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації видана Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області лише 29 вересня 2017 року. У подальшому позивачам стало відомо, що власником земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок та який позивачі мали набір придбати, є [PERSON] , а не [PERSON] . У ході спілкування позивачів з [PERSON] , останній повідомив, що він буде здійснювати продаж недобудови, враховуючи той факт, що на той час позивачі вже добудували будинок та відремонтували, посилаючись на те, що він вже реалізував право на приватизацію земельної ділянки, відповідно рішенням Ізюмської міської ради від 27 січня 2017 року було затверджено проект землеустрою, щодо відведення в оренду земельної ділянки з кадастровим номером: 6310400000:23:001:0024 площею 1\~000 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що в свою чергу свідчило про те, що позивачі отримають вказану земельну ділянку безкоштовно, шляхом приватизації. Вказана інформація дуже обурила позивачів, оскільки обумовлена ціна купівлі-продажу недобудованого будинку становила 22\~000 доларів США. У подальшому позивачі та відповідачі домовились про те, що після виготовлення правовстановлюючих документів на будинок буде укладений договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку за ціною 15\~000 доларів США. У лютому 2018 року на імя [PERSON] надійшла вимога, у якій було запропоновано їй з`явитись до приватного нотаріуса 12 березня 2018 року або повідомити [PERSON] про зручний час з метою укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за ціною 22\~000 доларів США. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулась до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом про повернення авансу, після чого [PERSON] звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] . Позивачі зазначили, що оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений з вини відповідачів, вони зазнали матеріальних втрат та моральних страждань, посилаючись на ст.ст. 23, 1167, 1212 ЦК України, просили стягнути з відповідачів 703\~590, 00 грн, у якості відшкодування шкоди у вигляді вартості поліпшення майна та 50\~000,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 399/0/15-23 від 20 квітня 2023 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області» змінено з 01 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - Дзержинському районному суду міста Харкова. 06 червня 2023 року цивільна справа надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова та згідно автоматизованого розподілу між суддями передана в провадження судді Теслікової І.І. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено судовий розгляд у справі. Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року вирішено про заочний розгляд справи. 21 жовтня 2021 року від представника відповідачів адвоката Волченка Геннадія Валерійовича надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позиву, викладених у відзиві, представник відповідачів посилається на те, що відповідачам на праві приватної власності належить побудований ними будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що після завершення будівництва у 2016 році виникла потреба у продажі будинку, з метою купівлі якого до відповідачів звернулась [PERSON] . Обговоривши умови продажу, в тому числі той факт, що будинок не зданий в експлуатацію та не оформлено кадастровий номер на земельну ділянку, сторони дійшли домовленості про продаж будинку за ціною 22\~000 доларів США після належного оформлення власником документів необхідних для продажу будинку. На підтвердження вказаної усної домовленості, 10 червня 2016 року майбутнім покупцем [PERSON] сплачено продавцю завдаток 2\~000 доларів США, про що [PERSON] , у присутності чоловіка [PERSON] , майбутнього покупця [PERSON] та двох свідків складено розписку, відповідно до якої [PERSON] отримано завдаток у розмірі 2\~000 доларів США від [PERSON] за продаж будинку за адресою: [ADDRESS] . Інша частина грошей в сумі 20\~000 доларів США має бути сплачена покупцем після належного оформлення продавцем документів, необхідних для продажу будинку. Після отримання завдатку, [PERSON] , відповідно до існуючої домовленості, передано ключі від будинку, для того, щоб майбутні покупці мали змогу мешкати у будинку, який вони бажали придбати, поки здійснювалось виготовлення необхідної документації. Після отримання ключів, [PERSON] разом із своєю сім`єю вселились до будинку. При цьому, жодних розмов про поліпшення домоволодіння до оформлення купівлі-продажу будинку з [PERSON] або її представниками не обговорювалось. Рішенням Ізюмської міської ради № 0844 від 27 січня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки з кадастровим номером: 6310400000:23:001:0024 площею 1\~000 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку. 14 квітня 2017 року укладено з територіальною громадою м. Ізюма договір оренди на зазначену земельну ділянку. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ХК141172721005, виданої 29 вересня 2017 року, видавник Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, 10 жовтня 2017 року було винесено рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наступного дня відповідачами замовлено звіт про оцінку нерухомого майна. Вказані обставини свідчать про те, що станом на 11 жовтня 2017 року був готовий весь пакет документів необхідний для нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу будинку. Однак, з цього моменту потенційним покупцем висовувались нові умови, зокрема щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, для того щоб після оформлення договору купівлі-продажу, новий власник зміг скористатись своїм правом на приватизацію земельної ділянки, яка була виконана. У подальшому, [PERSON] вигадувала нові підстави, направлені на не укладення договору купівлі-продажу будинку, користуючись при цьому чужим майном. Зрозумівши, що покупець не бажає укладати договір купівлі-продажу та звільняти належний відповідачам будинок, 18 лютого 2018 року відповідачі звернулись до [PERSON] з вимогою про вчинення дій, а саме про готовність усіх необхідних документів для оформлення нотаріального договору купівлі-продажу відповідно до попередніх домовленостей та запропоновано вибрати зручний час для покупців, нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. Жодної офіційної відповіді відповідачі не отримали, у призначений відповідачами час зустріч у нотаріуса не відбулась. Натомість, позивачем [PERSON] надіслано відповідачам листа від 13 квітня 2018 року, у якому зазначено, що усі перемовини щодо продажу будинку будуть відбуватись з [PERSON] . Після того, як звіт про оцінку нерухомого майна вичерпав свою дію (6 місяців), відповідачам стало зрозуміло, що покупець не має наміру укладати договір купівлі-продажу будинку. При цьому звільняти будинок покупець разом із своєю сім`єю також не бажали, мотивуючи це тим, що на даний час їй ніде мешкати і вона шукає інший будинок. 25 червня 2018 року відповідачі звернулись до суду з вимогою про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном. Також, відповідачі звернулись до правоохоронного органу з відповідною заявою про вчинення злочину. У подальшому [PERSON] подано до суду позов про повернення їй авансового внеску у розмірі 2\~000 доларів США, який було задоволено та стягнуто з відповідачів вказану суму, яку вони одразу повернули. Вказані обставини, відповідачі позбавлені можливості вільно володіти, розпоряджатись своєю власністю. Крім того, представник відповідачів посилається на те, що з урахуванням доходів позивачів, які зазначені позивачами у деклараціях на сайті НАЗК, у позивачів були відсутні кошти на купівлю будинку та його ремонт. 20 грудня 2021 року від позивачів надійшла до суду відповідь на відзив, у якому позивачі просять задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування відповіді на відзив зазначають, що відповідачами не заперечується той факт, що після отримання завдатку за будинок 10 червня 2016 року [PERSON] разом із своєю сім`єю передані ключі від будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , для того, щоб вони могли мешкати у будинку. Відповідно з 10 червня 2016 року вказаний будинок був у користуванні позивачів. Також вказують, що вказаний житловий будинок було добудовано та введено в експлуатацію 29 вересня 2017 року, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, при цьому станом на 10 червня 2016 року вказаний будинок був недобудованим, що в свою чергу спростовує доводи відповідачів, що будівництво будинку було завершено у 2016 році. Вказують, що до моменту введення будинку до експлуатації, а саме до вересня 2017 року, позивачі здійснили багато будівельних робіт. Закупили велику кількість будівельних матеріалів. Вартість здійснених позивачами поліпшень у вказаному будинку становить 703\~590,00 грн, які підлягають стягненню з відповідачів. Позивачі у судове засідання не з`явились. Позивачами подано до суду заяву, у якій останні позовні вимоги підтримують та просять проводити розгляд справи без їх участі. Також зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання кореспонденції. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Право власності [PERSON] виникло на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії та номер ХК141172721005, виданий 29 вересня 2017 року, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області. Право власності зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37484964 від 10 жовтня 2017 року. Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 356448346. 10 червня 2016 року [PERSON] , у присутності покупця [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , складено розписку, відповідно до якої нею отримано завдаток у сумі 2\~000 доларів США від [PERSON] за продаж будинку за адресою: [ADDRESS] . Решта коштів у сумі 20\~000 доларів США буде виплачена покупцем при наданні нею усіх необхідних документів для купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку. Судовим розглядом також встановлено, що також не заперечується сторонами, після складення вказаної розписки позивачам були надані ключі від вказаного будинку, де вони здійснили ремонтні роботи. Так, відповідно до висновку експерта № 9852/12901 від 28 жовтня 2020 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи: визначено невід`ємні поліпшення у садибі (домоволодінні) за адресою: [ADDRESS] , виконані в період з 10 червня 2016 року по 01 жовтня 2018 року, на підставі наданих на дослідження актів виконаних будівельних робіт; ринкова вартість садиби (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] , на момент проведення експертизи, з урахуванням зареєстрованої площі будинку та поліпшень, здійснених в період з 10 червня 2016 року по 01 жовтня 2018 року, складає 1\~770\~310 грн. (один мільйон сімсот сімдесят тисяч триста десять гривень), без урахування ПДВ; ринкова вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на момент проведення експертизи, з урахуванням зареєстрованої площі будинку та без урахування поліпшень, здійсненних в період з 10 червня 2016 року по 01 жовтня 2018 року складає 1\~066\~720 грн. ( один мільйон шістдесят шість тисяч сімсот двадцять гривень), без урахування ПДВ. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надала пояснення, що [PERSON] є її хрещеною мамою. Літом 2016 року приблизно у червні її хрещена мама знайшла будинок, до якого планувала переїхати разом із сім`єю. 10 червня 2016 року [PERSON] зустрілась за місцезнаходженням будинку, а саме за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] , яка представилась власником вказаного будинку. У подальшому [PERSON] склала розписку про те, що отримала грошові кошти від [PERSON] з метою подальшого продажу будинку. Після складання вказаної розписки [PERSON] спитала у [PERSON] , чи може вона починати ремонтні роботи в будинку, на що [PERSON] надала згоду та віддала ключі від будинку. На цей момент будинок був взагалі без ремонту. На запитання щодо готовності документів на будинок, для того щоб оформити договір купівлі-продажу, [PERSON] відповіла, що документи будуть готові протягом двох трьох місяців. Восени 2016 року до будинку приїзжав [PERSON] , який бачив, що у будинку проводяться ремонтні роботи. У 2017 році [PERSON] запросила [PERSON] та [PERSON] до себе на роботу для того щоб показати документи на будинок, ознайомившись я якими останні зрозуміли, що [PERSON] не є власником будинку, оскільки даний будинок оформлений на [PERSON] . У подальшому [PERSON] подзвонила [PERSON] та повідомила, що ціни на нерухомість знизились, відповідно запропонувала 15\~000 доларів США за вказаний будинок. У подальшому [PERSON] звернулась до Ізюмсбкого міськрайонного суду Харківської області з позовом щодо стягнення суми авансу, який був наданий [PERSON] за розпискою, який був задоволений. У 2018 році відповідачі почали погрожувати, писати листи щодо незаконного заволодіння будинком. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що у 2016 році познайомився з позивачами, оскільки їм була необхідна будівельна допомога. Він прийшов до будинку, щоб подивитись об`єм роботи, в якому ремонту не було. Під час здійснення рентних робіт до будинку приїзжав власник за своїми речами, він басив, що проводяться ремонтні роботи. Також судовим розглядом встановлено, що 01 червня 2018 року [PERSON] звернулась до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь суми авансу в розмірі 52\~197,80 грн (справа № 623/1513/18). Свої вимоги обґрунтувала тим, що 10 червня 2016 року вона надала відповідачеві 2\~000 доларів США, в рахунок авансу за житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та мала намір віддати ще частину коштів, через 1-2 місяці, коли [PERSON] , яка назвалася продавцем та власницею даного будинку, надасть їй правовстановлюючі документи на зазначений житловий будинок та земельну ділянку на якій знаходиться даний житловий будинок. Проте у зв`язку з тим, що вона дізналася, що [PERSON] не має жодних прав на даний будинок, так як він ще не був введений до експлуатації і навіть після введення його до експлуатації власником будинку є [PERSON] , то вона припинила будь-які перемовини, щодо купівлі-продажу даного будинку. В зв`язку з чим, усі подальші питання, щодо добудови, ремонту, експлуатації та умов (зокрема ціни) купівлі-продажу даного будинку узгоджувалися між власником цього будинку [PERSON] та [PERSON] (як покупцем). Таким чином, в зв`язку з тим, що угода купівлі-продажу так і не відбулася, бо у даного будинку є інший власник (продавець) та інший покупець, запропонувала [PERSON] повернути їй кошти, які вона від неї отримала. На що отримала категоричну відмову та пропозицію звертатися до суду з цим питанням. 30 травня 2018 року вона письмово звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення авансового платежу. У випадку, коли сторони домовились укласти договір, але не оформили його у встановленому у законі порядку, сплачені в рахунок майбутнього договору суми є авансом, який підлягає поверненню у тому самому розмірі, в якому він був переданий незалежно від того, з вини з якої із сторін не відбулася угода. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2018 року [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, передані їй у якості авансу, в розмірі 52\~197,80 грн. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право відношення. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Відповідно до статті 655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 657 ЦПК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (частина перша статті 635 ЦК України). Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (частина четверта\~статті 635 ЦК України). Відповідно до статті 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша\~статті 546 ЦК України). Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання (частина перша\~статті 570 ЦК України). Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. Як вже було встановлено, 10 червня 2016 року [PERSON] , у присутності покупця [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , складено розписку, відповідно до якої нею отримано завдаток у сумі 2\~000 доларів США від [PERSON] за продаж будинку за адресою: [ADDRESS] . Решта коштів у сумі 20\~000 доларів США буде виплачена покупцем при наданні нею усіх необхідних документів для купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку. При цьому, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Право власності [PERSON] виникло на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії та номер ХК141172721005, виданий 29 вересня 2017 року, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області. Прово власності зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37484964 від 10 жовтня 2017 року. Доказів того, що будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю відповідачів до суду надано не було. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що договору купівлі продажу спірного житла, який би за своєю формою та змісту відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, також не було укладено будь якого іншого договору з приводу речових прав [PERSON] на належне [PERSON] нерухоме майно. Надана суду розписка, складена 10 червня 2016 року [PERSON] , не може свідчити про домовленість між [PERSON] та позивачами укласти договір купівлі-продажу будинку у майбутньому, оскільки [PERSON] не є власником даного будинку та доказів того, що будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю відповідачів до суду надано не було. Згідно з частинами першою та другою статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~1212\~ЦК України\~положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про: повернення\~виконаного за\~недійсним правочином; витребування\~майна власником\~із чужого\~незаконного володіння; повернення\~виконаного однією\~із сторін\~у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені\~статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17. Разом з тим, положення статті 1212\~ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вже було встановлено, договору купівлі продажу спірного житла, який би за своєю формою та змісту відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, також не було укладено будь\~якого іншого договору з приводу речових прав позивачів на належне [PERSON] нерухоме майно, надана суду розписка, складена 10 червня 2016 року [PERSON] , не може свідчити про домовленість між [PERSON] та позивачами укласти договір купівлі-продажу будинку у майбутньому, оскільки [PERSON] не є власником даного будинку та доказів того, що будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю відповідачів до суду надано не було. За таких обставин, у даних спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України. Висновком експерта № 9852/12901 від 28 жовтня 2020 року встановлені невід`ємні поліпшення у садибі (домоволодінні) за адресою: [ADDRESS] , виконані в період з 10 червня 2016 року по 01 жовтня 2018 року. Ринкова вартість садиби (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] , на момент проведення експертизи, склала 1\~770\~310 грн, а ринкова вартість вказаного домоволодіння на момент проведення експертизи без урахування поліпшень, здійсненних в період з 10 червня 2016 року по 01 жовтня 2018 року склала 1\~066\~720 грн. Таким чином, вартість поліпшень будинку, здійснених позивачами, становить 703\~590,00 грн (1\~777\~310 1\~066\~720), які підлягають стягненню з власника будинку [PERSON] на користь позивачів. При цьому,\~суд не\~приймає до\~уваги доводи\~представника відповідачів\~про те,\~щоу відповідачів були відсутні кошти на проведення ремонтних робіт, що підтверджується їх деклараціями на сайті НАЗК, оскільки суд не є органом, який наділений повноваженнями здійснювати перевірку правильності та повноти заповнення декларацій, поданих суб`єктами декларування. Більш того, відповідачами не спростовується факт проведення у спірному житловому будинку ремонтних робіт, при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такі ремонтні роботи проводились іншими особами, а не позивачами, до суду надано не було. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Так, відповідно до статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачі зазначили, що вони тривалий час розраховували на придбання спірного житлового будинку, однак через протиправні дії відповідачів договір купівлі-продажу будинку не був укладений, при цьому позивачами були здійснені ремонтні роботи за власні кошти. Крім того вказали, що вони тривалий час проживали у вказаному будинку без світла, води, опалення, що завдало їм моральних страждань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч зазначеному, позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їм моральної шкоди діями відповідачів, у зв`язку з чим, в даній частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При вирішені питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 748091 є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 28 лютого 2016 року, [PERSON] є учасником бойових дій. При пред`явленні даного позову до суду [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 2\~345,30 грн за вимогу про відшкодування шкоди у вигляді вартості поліпшення майна та 1\~667,00 грн за вимогу про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що позов задоволений частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивачів шкоди у вигляді вартості поліпшення майна у розмірі 703\~590,00 грн, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~345,30 грн, та 4\~690,60 грн на корить держави. Що стосується стягнення витрат на проведення експертизи у розмірі 25\~120,00 грн, то такі витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки вказана експертиза була проведена по цивільній справі № 623/1869/18. На підставі викладеного,

Outcome: partial