Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

До Фрунзенського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] через свого представника адвоката Агаєву С.М. з позовом до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа - Індустріальне об`єднане Управління Пенсійного Фонду України в м. Харкові, про зняття арешту зі всього майна та скасування заборони на відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] , код [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , накладеного постановою №117 відділу державної виконавчої служби Фрунзенського району у м. Харкові Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2008 року серія АК №970346, знято з оригіналу: серія АА № 528188 в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №АС-54/02-07, виданого 25.06.2007 року Господарським судом Харківської області про стягнення з СПД ФО [PERSON] на користь УПФУ Фрунзенського району м. Харкова та держави суму у розмірі 2537,00 грн. До початку підготовчого засідання подано клопотання про залучення другим відповідачем у справі Індустріальне об`єднане Управління Пенсійного Фонду України в м. Харкові. Згідно правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Оскільки наявний арешт було накладено в інтересах третьої особи - Індустріального об`єднання Управління Пенсійного Фонду України в м. Харкові при виконанні відповідного виконавчого документу, то другим відповідачем в даній справі повинно виступати саме Індустріальне об`єднане Управління Пенсійного Фонду України в м. Харкові. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що восени 2023 року позивач, мав намір розпорядитись своїм майном, шляхом укладання угоди з відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Самчук Т.В. та дізнався, що згідно інформації щодо обтяжень прав з матеріалів інвентаризаційної справи, наданої КП «ХАРКІВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» ХМР довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна (інформація з паперових носіїв станом на 31.12.2012 р.) від 17.10.2023 року, № 1139018, на майно [PERSON] накладено арешт постановою №117 відділу державної виконавчої служби Фрунзенського району у м. Харкові Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2008 року серія АК №970346, знято з оригіналу: серія АА № 528188 стосовно накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] , код [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Згідно відповіді на адвокатський запит Немишлянський відділ ДВС у м. Харкові СМУМЮ від 27.10.2023 року повідомив, що виконавчих проваджень відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, видати копію постанови № 117, від 21.05.2008 року, якою було накладено обтяження не вбачається можливим у зв`язку з неможливістю ідентифікувати по якому виконавчому провадженню винесено постанову. Згідно отриманої копії постанови наданої на запит КП «ХАРКІВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» ХМР вбачається, що обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження майна, накладене постановою №117 відділу державної виконавчої служби Фрунзенського району у м. Харкові ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2008 року серія АК №970346, знято з оригіналу: серія АА № 528188 в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №АС-54/02-07, виданого 25.06.2007 року Господарським судом Харківської області про стягнення з СПД ФО [PERSON] на користь УПФУ Фрунзенського району м. Харкова та держави суму у розмірі 2537,00 грн. (згідно ст. 55 ЗУ «про виконавче провадження», що діяло на той час). \~ \~ \~ \~Відділом ДВС також зазначено, що відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, затвердженого Наказом МЮУ № 2274/5 25.12.2008 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. У Відділу відсутні підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника [PERSON] , передбачені приписами ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» тому рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на те, що виконавчий лист № АС-54/02-07 від 25.06.2007 року виданий Господарським судом Харківської області про стягнення з СПД ФО [PERSON] на користь УПФУ Фрунзенського району м. Харкова та держави суду 2537,00 грн. не перебуває на примусовому виконання у Немишлянському відділі ДВС, що підтверджується відповіддю від 27.10.2023 року № 83580, позивач зазначає, що вказане виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа було завершено, позивачем було погашені борги перед ПФУ , що підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 16.11.2016 року, згідно якої позивачем було проведені доплати до мін.страхового внеску. На сьогодні жодних боргів перед ПФУ у позивача немає але накладений арешт не знято, що порушує його конституційне право розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Представником позивача адвокатом Агаєвою С.М. подана заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просить позов задовольнити з підстав, викладених в позові. Від представника Немишлянського ВДВС у м. Харкові Черемяніна М.С., який дія на підставі довіреності надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника ДВС, проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Відповідач - Індустріальне об`єднане Управління пенсійного фонду України в м. Харкові про дату і час слухання прави обізнані, відзиву на позов на спростування позовних вимог не надали. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно інформації щодо обтяжень прав з матеріалів інвентаризаційної справи, наданої КП «ХАРКІВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» ХМР довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна (інформація з паперових носіїв станом на 31.12.2012 р.) від 17.10.2023 року, № 1139018, на майно [PERSON] накладено арешт постановою №117 відділу державної виконавчої служби Фрунзенського району у м. Харкові Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2008 року серія АК №970346, знято з оригіналу: серія АА № 528188 стосовно накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] , код [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Згідно з інформації наданої Немишлянським відділом ДВС у м. Харкові СМУМЮ від 27.10.2023 року виконавчих проваджень відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, видати копію постанови № 117, від 21.05.2008 року, якою було накладено обтяження не вбачається можливим у зв`язку з неможливістю ідентифікувати по якому виконавчому провадженню винесено постанову. Згідно отриманої копії постанови наданої на запит КП «ХАРКІВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» ХМР вбачається, що обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження майна, накладене постановою №117 відділу державної виконавчої служби Фрунзенського району у м. Харкові ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2008 року серія АК №970346, знято з оригіналу: серія АА № 528188 в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №АС-54/02-07, виданого 25.06.2007 року Господарським судом Харківської області про стягнення з СПД ФО [PERSON] на користь УПФУ Фрунзенського району м. Харкова та держави суму у розмірі 2537,00 грн. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», що діяло на той час (в редакції від 14.03.2007 р.) якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Позивачем надано до суду платіжну інструкцію від 16.11.2016 року, згідно якої позивачем було проведені доплати до мін.страхового внеску. Відомостей про існування боргів у позивача перед ПФУ Фрунзенського району м. Харкова, до суду не надано. Отже, наявність арешту на майно позивача, що своєчасно не боло знято при закінчені виконавчого провадження, в рамках якого воно накладене, перешкоджає позивачу, вільно розпоряджатись своєю власністю, що порушує його майнові права, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, роз поряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Вважаю, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Оскільки виконавче провадження відносно [PERSON] закінчено та знищено, наявний арешт порушує права позивача, так як він не має можливості розпоряджатися майном. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно вимог ч. ч. 1, 2ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 40 вказаного Закону України передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. \~ \~ \~ \~На час подання позовної заяви до суду виконавчі провадження у відношенні [PERSON] у відділі ДВС не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача вільно розпоряджатись майном, внаслідок чого він позбавлений змоги отримати та зареєструвати це майно як спадщину, підстав для продовження обтяження на земельні ділянки суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно ч. 5ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved