Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

08 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просив: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на частину наступного майна: перстня золотого з діамантом вартістю 26 065 гривень, сережек золотих з діамантом вартістю 19 520 гривень, перстня золотого з діамантом вартістю 32 883 гривнень, смарт годинника «Apple watch series 6» з урахуванням вартості страхування 17 151 грн., смартфону «Арр1е Iphone 12 pro» вартістю з урахуванням страхування i обслуговування 49 447 грн., ноутбуку НР Pavilion вартістю 17\~568 грн., комплекту колісних дисків (чотири диски) та шин (чотири шини) загальною вартістью 24 160 гривень, всього на суму 93 397 гривень та на частину 12 000 доларів США грошових коштів в розмірі 6000 доларів США у гривневому еквіваленті в розмірі 219\~360 грн. в спільній сумісній власності подружжя; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості частини вказаного вище майна в загальному розмірі - 312757 грн. шляхом попереднього внесення відповідачем грошової суми на його депозитний рахунок. В обґрунтування позову посилався на те, що 26 листопада 2020 р. між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Дітей від шлюбу немає. Після початку військової агресії, відповідач виїхала до Словаччини, де знаходиться на теперішній час. Знаходячись у Словаччині, вона звернулась до нього з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 08.06.2023 р. шлюб між сторонами було розірвано. Вказав, що він працював заступником директора наукової установи Національного природного парку «Гомільшанські ліси», його заробітна плата в період з січня по грудень 2020 року склала 270\~911,16 грн., 21000-26000 грн. на місяць. В період зареєстрованого шлюбу ним з відповідачем за спільні кошти було набуте майно на загальну суму 186\~794 грн., а саме: 26.11.2020 р. - перстень золотий з діамантами з урахуванням знижки вартістю 26065 грн., 30.12.2021 р. - золоті сережки з діамантами вартістю 19520 грн., 30 жовтня 2021 р. - перстень золотий з діамантами вартістю 32\~883 грн. (первісна ціна без знижки 67\~110 грн.), 04.12.2020 р. - смарт годинник «Apple watch series 6» з урахуванням вартості страхування 17151 грн., 07.01.2021 р. - сматрфон «Арр1е Iphone 12 pro» вартістю з урахуванням страхування i обслуговування 49 447 грн., 20 жовтня 2021 р. ноутбук НР Pavilion вартістю 17\~568 грн., 27.10.2020 р. комплект колісних дисків та шин загальною вартістю 24160 грн. Крім того, вказав, що ним та відповідачем на придбання квартири було відкладено 12\~000 доларів США, що станом на 18.08.2023 р. за офіційним курсом НБУ 36,56 до долару США складає грошову суму 438\~720 грн. 12000 доларів США були взяті відповідачем до Словаччини без його відома та знаходяться у [PERSON] . Зазначив, що йому повинна належати частина вищевказаного майна та грошових коштів усього на суму 312\~757 грн. Враховуючи викладене, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.09.2023 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 07.12.2023 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Кузнецової А.А. Так, представник просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилалась на те, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який рішенням Зміївського районного суду м. Харкова від 08.06.2023 по справі №621/212/23 розірвано. Як вбачається з даного рішення сторони припинили сімейні відносини з кінця березня 2022 року. Відповідно до частини 2 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, у тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Відтак, придбані позивачем для відповідачки два золотих перстня з діамантами та золоті сережки є її особистою приватною власністю, як речі індивідуального користування, весільний подарунок, подарунок на день народження відповідачки та на Новий рік, а тому в порядку поділу майна подружжя поділу не підлягають. Зауважила, що письмової форми щодо договору дарування спірного майна законом не вимагається. При цьому, зазначала, що коли почалась війна відповідачка з позивачем проживали на зйомній квартирі на Північній Салтівці за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зібрала необхідні мінімальні речі та виїхала з м. Харкова 25.02.2022 р. разом з позивачем спочатку до його батьків в м. Зміїв, потім сторони поїхали в м. Київ, а потім до Западної України. [PERSON] більше до м. Харкова не поверталась, а позивач навпаки забрав у неї ключи, повернувся до м. Харкова та вивіз всі речі, які були у зйомній квартирі в невідомому напрямку. До теперішнього часу у позивача наявні як особисті речі відповідачки, так і ті речі, які куплялись в період шлюбу, посуд та предмети домашнього користування. Після цього з березня 2022 р. сторони по справі проживають окремо, вказане встановлено і в рішенні Зміївського районного суду Харківської області від 08.06.2023 р. по справі №621/212/23. Золоті прикраси залишились на зйомній квартирі, до якої відповідачка більше не поверталась, та вже більше ніж півтора року проживає в Словаччині. Доступ до зйомної квартири наявний лише у позивача, у зв`язку з чим, де знаходяться наразі золоті вироби відповідачці невідомо та не цікаво. Таким чином, в частині поділу золотих прикрас та компенсації позивачу необхідно відмовити, оскільки, по-перше, золоті прикраси є особистою приватною власністю дружини, оскільки це коштовності індивідуального користування (ч. 2 ст. 57 СК України), а тому золоті прикраси не підлягають поділу, а по-друге, доступ до всіх речей, набутих у шлюбі наявний лише у позивача. При цьому, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, однак позивачем реальна вартість коштовних прикрас не зазначена та не доведена. Що стосується поділу смарт-годинника «Apple watch series 6» та смартфона «Apple Iphone 12 pro», зазначила наступне. Відповідно до ч. 2 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, у тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. При цьому, відповідно до ст. 370 МК України наведений перелік товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян. Так особистими речами вважаються, зокрема стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук, пейджери та годинники у кількості не більше двох штук (п. 11 та п. 20 ч. 1 ст. 370 МК України). Позивачем не надано доказів того, що це майно наявне на час припинення спільного ведення господарства. Зазначила, що телефон та часи, які були подаровані позивачем [PERSON] , були продані за домовленістю між подружжям, коли сторони ще проживали разом. Відповідачка з того часу вже двічі змінила телефон за кордоном. Наразі цього майна немає, тому, що позивач збирається ділити не зрозуміло, а відтак в цій частині позовних вимог позивачу необхідно також відмовити. Що стосується поділу ноутбука HP Pavilion 15-eg0046ua (424C7EA) та комплекту колісних дисків і шин, зазначила, що позивачем не надано беззаперечних доказів щодо покупки подружжям ноутбука та комплекту колісних дисків та шин, то в цій частині також вважаює за необхідне відмовити, оскільки з товарного чеку та квитанції не вбачається, ким придбано зазначене майно. Крім того, позивачем не доведено належними доказами факт перебування спірного майна у користуванні відповідача. [PERSON] з цього приводу категорично заперечує. Додатково наголошувала, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а не з вартості на час покупки речей. Що стосується 12 000 доларів США, то відповідач категорично заперечує щодо взагалі існування 12 000 дол. США. Жодних коштів колишнім подружжям не було відкладено. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.01.2019 р. №3 «Про затвердження положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», фізична особа - резидент має право ввозити та вивозити за межі України готівкову валюту в сумі вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро. Разом з тим, жодних декларацій відповідач не підписувала, оскільки жодних коштів в Словаччину не вивозила. Жодних доказів протилежного в матеріалах справи не міститься. При цьому, 24.11.2023 р. представником відповідача, адвокатом Кузнецовою А.А. до Львівської митниці ДФС був направлений адвокатський запит щодо надання інформації чи переміщала через митний кордон України [PERSON] наступні речі та кошти: - перстень золотий з діамантами; - сережки золоті з діамантами; - перстень золотий з діамантами; - смарт-годинник «Apple watch series 6» 40 mm Gold Juminum Case with Pink Sand Sport Band MG123, серійний номер SH4HDM6YWQ1RG; - смартфон «Apple Iphone 12 pro» 256 Gb pacific blue Apple, серійний номер 356695117632726; - ноутбук HP Pavilion 15-eg0046ua (424C7EA); -комплект колісних дисків (чотири диски) та шин (чотири шини); - готівкову валюту у розмірі 12000 долларів США. Якщо переміщала та декларувала готівкову валюту та вищенаведений перелік речей представник відповідача просив надати відповідну декларацію. 06.12.2023 р. в.о. заступника начальника Львівської митниці Іван Керезвас надав відповідь, що відомості щодо декларування 12.04.2022 р. валютних цінностей та вказаних у запиті предметів [PERSON] за даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби, відсутні. Таким чином, вказана відповідь на адвокатський запит додатково підтверджує, що жодних речей відповідачкою не вивозилось. Що стосується поділу страхових сум за годинник та телефон, то представник наголошувала, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, страхові суми, одержані за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням (при використанні особистих коштів). Таким чином, і страхові суми також не діляться. Окрім того, звертала увагу, що довідкою про заробітну плату позивач підтверджує отримання за період шлюбу всього 20 093,52 грн., що додатково підтверджує безпідставність позовних вимог. Також у відзиві на позов представник відповідача адвокат Кузнецова А.А. зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу складає 20000 грн. Докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 19.01.2024 р. до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] . В якій, позивач посилався на те, що коли почалася війна, вони з відповідачем виїхали з м. Харкова. [PERSON] зібрала частину своїх носильних речей та інші речі, вище перелічені цінності та інші прикраси, які ним не включені до поділу, грошові кошти в розмірі 12000 доларів США. Вони вирішили виїхати в Зміївський район до батька позивача. Пробувши там деякий час, вони виїхали у Бориспільський район Київської області до знайомих брата, де пробули до 11.03.2022 р. 11.03.2022 р. вони з [PERSON] та її матір`ю виїхали в с. Грамотне Верховинського району Івано-Франківської області. Звідки відповідач з матір`ю 12.04.2022 р. виїхала до Словаччини. Наполягає, що всі вказані в позові цінності були вивезені відповідачкою в Словаччину, що визнається самою відповідачкою в переписці та підтверджується зверненням позивача до правоохоронних органів з заявою про протиправні дії відповідача. Вказав, що йому повинна належати частина майна та грошових коштів на суму 312\~757 грн. Зазначив, що предметом поділу є дорогі цінні предмети майна та підлягають поділу, навіть якщо вони були би особистими речами подружжя. Предмети позову не були передані відповідачу в дар, а були придбані ним для збагачення родини як сімейні цінності. Смарт-годинник та ноутбук придбавася для нього особисто. Дорогоцінності придбавалися для збагачення родини, для вкладення грошових коштів. Те, що зазначені дорогоцінності є предметом розкоші, вбачається з вартості та характеристик цих дорогоцінностей. Зазначені коштовності не є особистою приватною власністю відповідача як речі особистого користування, а є предметом розкоші та підлягають поділу при поділі майна подружжя. Враховуючи їх вартість, смарт годинник «Apple watch series 6» 40 mm та смартфон «Apple Iphone 12 pro» 256 Gb є також предметами розкоші, тому не є речами індивідуального користування. Посилання відповідача на те, що смартфон «Apple Iphone 12 pro» 256 Gb pacific blue Apple та смарт годинник «Apple watch series 6» 40 mm подаровані ним відповідачу не відповідають дійсності, навпаки, смарт-годинник він використовував особисто. Посилання, що смартфон «Apple Iphone 12 pro» 256 Gb pacific blue Apple та смарт годинник «Apple watch series 6» 40 mm були продані за домовленістю між подружжям, коли вони проживали разом, спростовується наявністю у позивача оригіналів документів на зазначені речі. Щодо того, що зазначені коштовності відповідач залишила нібито на орендованій квартирі, до якої не поверталася, не відповідає дійсності, надумано відповідачем та спростовується перепискою з відповідачем. [PERSON] посилається на те, що позивач повернувся до м. Харкова, вивіз речі з орендованої квартири у невідомому напрямку, до теперішнього часу в нього нібито наявні речі відповідача, які куплялись в шлюбі, посуд, предмети домашнього користування, проте зазначене не відповідає дійсності. Всі речі, вивезені з орендованої квартири, були перевезені у квартиру батьків відповідача. В подальшому [PERSON] пересилав Новою поштою відповідачу одяг, взуття, інші речі, комплект шин з дисками. Компекти ключів від квартири, яку вони винаймали, він передав по проханню матері відповідача її батьку. Після перевозу речей з кінця квітня - початку травня 2022 р. він у квартиру на Північну Салтівку жодного разу не приїздив, будинок був частково зруйнований влучанням снаряду. Доводи відзиву на позов свідчать про намагання відповідача уникнути поділу майна та все набуте ними майно у шлюбі залишити в своєму одноособовому користуванні. Щодо стягнення витрат на правову допомогу заперечував в повному обсязі, оскільки сума 20\~000 грн. є неспівмірною, справа є нескладною, розмір цих витрат не є реальним. 24.01.2024 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника [PERSON] аналогічні відзиву на позов. Додатково зазначила, що телефон та часи, які були подаровані позивачем відповідачу, були продані за домовленістю між подружжям, коли сторони ще проживали разом. Відповідач з того часу вже двічі змінила телефон закордоном та наразі відповідач користується телефоном Apple Iphone 15 PRO. Вказаний доказ спростовує наявність смартфона «Apple Iphone 12 pro» у користуванні відповідача. Крім того, позивач в відповіді на відзив зазначив, що годинником «Apple watch series 6» користувався особисто він, тому це додатково свідчить про безпідставність позовних вимог. Наразі цього майна немає, отже, що позивач збирається ділити не зрозуміло, а тому в цій частині позовних вимог позивачу необхідно також відмовити. Що стосується поділу ноутбука HP Pavilion 15-eg0046ua (424C7EA) та комплекту колісних дисків та шин, то зазначила, що оскільки позивачем не надано беззаперечних доказів щодо покупки подружжям ноутбука та комплекту колісних дисків та шин, то в цій частині також необхідно відмовити, оскільки з товарного чеку та квитанції не вбачається ким придбано зазначене майно. Крім того, позивачем не доведено належними доказами факт перебування спірного майна у користуванні відповідача. Відповідач з цього приводу категорично заперечує. Що стосується 12 000 доларів США, то позивачем зазначається, що сторонами на придбання квартири було відкладено 12 000 дол. США, та ці кошти [PERSON] були взяті без його нібито відома і згоди та вивезені нею до Словаччини. Однак довідкою про заробітну плату позивач підтверджує отримання за період шлюбу всього 20 093, 52 грн., що додатково підтверджує безпідставність позовних вимог. Окрім того, сам позивач підтверджує відсутність спірного майна своїми діями, зокрема написанням заяви [PERSON] до поліції, відповідно до якої досудовим розслідуванням було встановлено, що в умовах воєнного стану невстановлена особа шляхом вільного доступу здійснила крадіжку майна потерпілого з квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правовопорушенням, свідчить додатково, що наразі надумане майно, яке збирається поділити позивач не наявне та відповідачу невідомо його місцезнаходження, що додатково свідчить про безпідставність позовних вимог. Крім того, позивачем не доведена реальна вартість майна, яке, на його думку, підлягає поділу. Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя. Водночас за відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують дійсну вартість спільного сумісного майна подружжя на час розгляду справи, суд позбавлений можливості стягнути компенсацію за відхилення від рівності часток подружжя. Зауважила, що жодне спільно нажите майно у відповідачки відсутнє. [PERSON] проживає в Словаччині, жодної речі, яка б належала колишньому подружжю, остання не вивозила. [PERSON] працює в іншій країні та живе новим життям, не згадує взагалі колишній шлюб, натомість [PERSON] подає завідомо безпідставні позови та намагається збагатитись за її рахунок, оскільки на теперішній час ймовірно доходу не має. Крім того, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину майна та стягнути 1/2 частину майна шляхом внесення на депозитний рахунок коштів [PERSON] . Однак фактично позивачем обраний неефиктивний спосіб захисту, оскільки позивач просить стягнути 1/2 частину майна, яке не визнано спільною сумісною власністю в цілому, та просить стягнути з [PERSON] кошти шляхом внесення на депозитний рахунок, що суперечить ч. 7 ст. 16 ЦК України. Що стосується переписки з [PERSON] , то представник звернула увагу на порушення позивачем обов`язку надсилання доказів сторонам по справі, яка встановлена ч. 9 ст. 83 ЦПК України. У відповідача відсутні докази листування між позивачем та іншою особою, а тому позивачем порушено ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Крім того, до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Правильність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012 визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. З переписки з іншою особою вбачається, що [PERSON] як мінімум до 03.05.2022 року самостійно та на власний розсуд розпоряджався майном, яке залишилось на зйомній квартирі. Що стосується екпрес-накладних, то звернула увагу, що позивачем порушено п. 9 ст. 83 ЦПК України, щодо не надсилання доказів учасникам справи. З екпрес-накладних вбачається, що позивач надсилав одяг та продукти харчування, а не посуд, предмети домашнього користування (вказані речі позивач залишив собі, також останній і залишив собі речі особистого користування [PERSON] ), як і було зазначено у відзиві. Надсилання відповідачці речей додатково свідчить, що остання зібрала мінімальні речі та виїхала з Харкова 25.02.2022 р. Більше в Харків [PERSON] не поверталась. Окрім того, представник відповідача зазначила, що у зв`язку із затягуванням справи з боку позивача, час витрачений адвокатом на ведення цивільної справи збільшився та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу складає 40000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кузнецова А.А. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову з обставин, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.11.2020 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харкові СМУ Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №1554. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 08.06.2023 р., залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.09.2023 року, шлюб між сторонами було розірвано. Позивач у своєму позові зазначає, що у період шлюбу сторонами по справі було придбано наступне майно: 26.11.2020 р. - перстень золотий з діамантами з урахуванням знижки вартістю 26065 грн., 30.12.2021 р. - золоті сережки з діамантами вартістю 19520 грн., 30 жовтня 2021 р. - перстень золотий з діамантами вартістю 32\~883 грн., первісна ціна без знижки 67\~110 грн., 04.12.2020 р. - смарт годинник «Apple watch series 6» з урахуванням вартості страхування 17151 грн., 07.01.2021 р. - сматрфон «Арр1е Iphone 12 pro» вартістю з урахуванням страхування i обслуговування 49 447 грн., 20 жовтня 2021 р. - ноутбук НР Pavilion вартістю 17\~568 грн., 27.10.2020 р. - комплект колісних дисків та шин загальною вартістю 24160 грн. Крім того,\~позивач вказує,\~що сторонами\~на придбання\~квартири було\~відкладено 12\~000\~доларів США,\~що станом\~на 18.08.2023\~р.\~за офіційним\~курсом НБУ\~36,56\~до долару\~США складає\~грошову суму\~438\~720\~грн. Надаючи правову оцінку доводам сторін та оцінюючи докази, які додані до матеріалів справи суд зазначає наступне. Згідно частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Частиною 3\~статті 12\~ЦПК України передбачено,\~що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до вимог ст.ст. 15,\~16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Згідно\~статті 60\~СК України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо). Тобто кожна річ, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно\~ст.\~57\~СК України особистою приватною власністю одного з подружжя є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; житло, набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута внаслідок приватизації, що перебувала у її/його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана з земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є також речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів. Сюди також відносяться премії, нагороди, які хтось з подружжя одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату чи пошкодження речі, яка їй/йому належала, а також як відшкодування завданої їй/йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею/ним за обов`язковим особистим страхуванням. А також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Слід зауважити, що чинне законодавство не містить чіткого переліку або визначення речей індивідуального користування. Як правило, до них відносять одяг, парфуми, косметичні засоби, аксесуари, прикраси, засоби особистої гігієни тощо. Тобто речі, які кожен з подружжя особисто використовує повсякденно або регулярно. Поняття «коштовності» є оціночним і коли поділ майна подружжя відбувається в судовому порядку, суд має вирішувати у кожному конкретному випадку, чи є річ коштовною. Також, у ст. 370 МК України наведений перелік товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян. Так, особистими речами вважаються, зокрема стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук, пейджери та годинники у кількості не більше двох штук (п. 11 та п. 20 ч. 1 ст. 370 МК України). У постанові Волинського апеляційного суду по справі № 161/12841/22 від 05 вересня 2023 року, колегія суддів прийшла до аналогічного висновку, що мобільні телефони не підлягають поділу між сторонами по справі, оскільки вказане майно є особистою власністю кожного подружжя. Відтак, суд вважає, що придбані позивачем: перстень золотий з діамантом вартістю 26 065 гривень, сережки золоті з діамантом вартістю 19 520 гривень, перстень золотий з діамантом вартістю 32 883 гривнень, смарт-годинник «Apple watch series 6», смартфон «Apple Iphone 12 pro» - є особистою приватною власністю відповідача, як речі індивідуального користування, а тому в порядку поділу майна подружжя поділу не підлягають. Що стосується поділу страхових сум за смарт-годинник та телефон, то особистою приватною власністю дружини та чоловіка є, зокрема, страхові суми, одержані за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням (при використанні особистих коштів). Таким чином, і страхові суми також не підлягають поділу. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.06.2022 р. (справа № 544/856/20) сформував наступну правову позицію: «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 р. у справі № 545/2396/20. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~5 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що майно, яке він хоче поділити, наявне на час припинення спільного ведення господарства, не надано беззаперечних доказів щодо покупки подружжям ноутбука HP Pavilion 15-eg0046ua (424C7EA) та комплекту колісних дисків і шин, а з товарного чеку та квитанції не вбачається, ким придбано зазначене майно. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перебування спірного майна у користуванні саме відповідача. Суд критично ставиться до наданого позивачем скріншоту листування з нібито маті`рю відповідача, з мобільного телефону та останній не може бути належним та допустимим доказом по справі, оскільки з нього неможливо встановити кому належить вказаний номер телефону. Щодо заяв про вчинення кримінальних праворушень, то суд вважає, що такі обставини є предметом дослідження та перевірки органів дізнання. Окрім того, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, однак позивачем реальна вартість предметів поділу не зазначена та недоведена. Доказів на спростування вказаного стороною позивача надано не було, клопотання про призначення відповідної експертизи у справі позивач не заявляв. Щодо поділу грошових коштів в розмірі 12000 дол. США, які, як вказує позивач були відкладені ним та відповідачем на придбання квартири, та ці кошти [PERSON] були взяті без його відома і згоди та вивезені нею до Словаччини, суд зазаначає наступне. Довідкою про заробітну плату № 16, виданою директором та головним бухгалтером НПП «Гомільшанські ліси» 02.04.2021 р., позивач підтверджує отримання ним заробітної плати у період шлюбу з [PERSON] всього на суму 20 093, 52 грн. Як зазначає у відзиві на позов представник відповідача, [PERSON] заперечує існування 12 000 дол. США, вказує що жодних коштів колишнім подружжям відкладено не було. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.01.2019 р. №3 «Про затвердження положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», фізична особа - резидент має право ввозити та вивозити за межі України готівкову валюту в сумі вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро. 24.11.2023 р. представником відповідача, адвокатом Кузнецовою А.А. до Львівської митниці ДФС був направлений адвокатський запит щодо надання інформації чи переміщала через митний кордон України [PERSON] наступні речі та кошти: - перстень золотий з діамантами; - сережки золоті з діамантами; - перстень золотий з діамантами; - смарт-годинник «Apple watch series 6» 40 mm Gold Juminum Case with Pink Sand Sport Band MG123, серійний номер SH4HDM6YWQ1RG; - смартфон «Apple Iphone 12 pro» 256 Gb pacific blue Apple, серійний номер 356695117632726; - ноутбук HP Pavilion 15-eg0046ua (424C7EA); -комплект колісних дисків (чотири диски) та шин (чотири шини); - готівкову валюту у розмірі 12000 долларів США. Якщо переміщала та декларувала готівкову валюту та вищенаведений перелік речей представник відповідача просив надати відповідну декларацію. Як вбачається з відповіді від 06.12.2023 р. в.о. заступника начальника Львівської митниці Івана Керезвас, відомості щодо декларування 12.04.2022 р. валютних цінностей та вказаних у запиті предметів [PERSON] за даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби, відсутні. Посилання позивача на те, що [PERSON] перетинала кордон разом із матірю, тому мала можливість вивозу 12000 дол. США в режимі усного деларування без подання декларації, розділивши цю суму на двох осіб, є лише припущенням. Згідно ч.\~6\~ст.\~81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факт існування грошових коштів в розмірі 12000 дол. США та перебування їх у власності відповідача. Отже, позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст.\~76-80, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Суд розподіляє понесені сторонами судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed