Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому із врахування заяви про зменшення позовних вимог просить: - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] сплачені у період шлюбу грошові кошти у розмірі 351 749,58 грн., які були направлені на погашення частини кредитного договору № 014/1123/74/25947 від 28.07.2011 року; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за частку грошових коштів, які були направлені на погашення частини кредитного договору № 014/1123/74/25947 від 28.07.2011 в розмірі 175 874,79 грн.; - визнати об`єктом право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти, які були розмішені на депозитних рахунках, відкритих в АТ «Сбербанк», на ім`я [PERSON] : * за угодою № 263/28/227342 від 23.05.2012 року на рахунку № [NUMBER] , у розмірі 36 920,84 дол. США; * за угодою № 263/28/241650 від 03.07.2012 року на рахунку № [NUMBER] , у розмірі 37 686,66 дол. США; * за угодою № 263/28/241651 від 03.07.2012 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 30 122,91 дол. США; * за угодою № 263/28/286220 від 01.08.2012 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 20 367,86 дол. США; * за угодою 263/28/286221 від 01.08.2012 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 526,64 дол. США; * за угодою 263/28/296260 від 03.09.2012 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 19 912,28 дол. США; * за угодою 263/28/296261 від 03.09.2012 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 59 481,57 дол. США; * за угодою № 263/28/354514 від 04.01.2013 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 20 674,81 дол. США; * за угодою 263/28/371315 від 04.02.2013 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 21 379,53 дол. США; * за угодою 263/28/391016 від 07.03.2013 на рахунку № [NUMBER] у розмірі 22 064,06 дол. США; * за угодою № 263/28/407768 від 08.04.2013 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 37 685,01 дол. США; * за угодою № 263/28/443746 від 14.06.2013 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 525,71 дол. США; * за угодою № 263/28/484684 від 27.08.2013 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 525,72 дол. США; * за угодою № 263/28/526237 від 11.11.2013 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 523,63 дол. США; * за угодою № 263/28/337652 від 26.11.2012 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 65 079,21 дол. США; * за угодою № 263/28/612525 від 02.06.2014 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 1 200,00 дол. США; * за угодою № 263/166/863500 від 22.03.2016 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 1 722,74 дол. США; * за угодою № 263/174/873420 від 20.04.2016 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 10 460,45 дол. США. * за угодою № 263/121/881274 від 23.05.2016 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 12 225,24 дол. США. * за угодою № 263/121/898590 від 22.06.2016 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 50,74 дол. США; * за угодою 263/28/925395 від 13.10.2016 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 4 000,00 дол. США; * за угодою 263/28/926205 від 17.10.2016 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 3 000,00 дол. США; * за угодою № 263/78/942651 від 05.01.2017 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 11 031,88 дол. США; * за угодою № 263/28/945089 від 17.01.2017 року на рахунку № [NUMBER] у розмірі 3 036,05 дол. США -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку грошових коштів, які були розміщені на депозитних рахунках, відкритих в АТ «Сбербанк», на ім`я [PERSON] в розмірі 210 203,54 дол. США; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 11 965,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 04.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей, син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2018 у справі №758/12414/17 шлюб між сторонами розірвано. Таким чином, позивач наголошує, що y період з 04.02.2011 року по 05.02.2018 року сторони складали сім`ю, мали взаємні права та обов`язки, визначені нормами сімейного законодавства. Щодо відшкодування частини сплачених/погашених кредитних коштів за кредитним договором № 014/1123/74/25947 від 28.07.2011 у період шлюбних відносин, позивач вказує наступне. Між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/1123/74/25947 від 28.07.2011 року, на укладення якого [PERSON] надала згоду, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 402 512,51 грн. 28.07.2011 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав в забезпечення банку об`єкт нерухомості, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що необхідністю в укладенні кредитного договору від 28.07.2011 було погашення [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/885 від 28.08.2006 року, який укладений до шлюбу сторін. За твердженням позивача, станом на дату укладення кредитного договору від 28.07.2011 року, заборгованість за кредитним договором від 28.08.2006 року становила 50 251,25 дол. США. 28.07.2011 року [PERSON] було отримано кредитні кошти в розмірі 402 512,51 грн. та цього ж дня [PERSON] погашено кредитну заборгованість за кредитним договором №014/1179/74/885 від 28.08.2006 року. Позивач вказує, що у подальшому за спільні сумісні кошти [PERSON] та [PERSON] відбувалось погашення Кредитного договору від 28.07.2011 року. Таке спільне погашення відбувалось до моменту розлучення останніх, а саме з 28.08.2011 року по 28.01.2018 року. Таким чином, спільно у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було погашено частину кредиту у розмірі 552 093,95 грн. Враховуючи наведене, позивач у позовній заяві просила стягнути з [PERSON] частину грошових коштів сплачених за кредитним Договором від 28.07.2011 за період з 28.08.2011 року по 28.01.2018 року у сумі 276 046,97 грн. Щодо відшкодування частини депозитних коштів у період шлюбних відносин позивач зазначає, що у період перебування сторін у шлюбі на ім`я [PERSON] було оформлено депозитні вклади в АТ «Сбербанк», на яких накопичувались грошові кошти, загальний розмір яких за твердженням позивача складав 420 203,54 дол. США. Позивач зазначає, що відповідач зняв кошти з рахунків АТ «Сбербанк» без її відома, при тому, що кошти були накопичені подружжям за час шлюбу, тому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти, які були розмішені на депозитних рахунках, відкритих в АТ «Сбербанк», на ім`я [PERSON] , та стягнути з останнього частину від вказаної суми. 06.07.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній не погоджувався із позовними вимогами, просив у позові відмовити, обґрунтування зводились до того, що згідно норм СК України витрати в період шлюбу презюмуються як спільні, якщо інше не буде доведено в суді, при цьому позивач не навела в позові обґрунтованих доводів та не надала до суду відповідні докази, які б свідчили про протилежне, а отже, правові підстави для поділу зазначених коштів відсутні. 05.08.2022 року представником позивача надано відповідь на відзив у якому останній просить позовні вимоги задовольнити, вкотре вказуючи, що спірні кошти були накопичені подружжям за час шлюбу, та у силу положень статті 70 СК України підлягають поділу між подружжям. 17.05.2023 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог на суму 200 344,00 грн. 23.05.2023 року відповідач подав суду заяву про застосування строків позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні просили у позові відмовити у повному обсязі. Представник АТ «Райффайзен Банк» подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. АТ «Сбербанк» неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки до суду не повідомили. З огляду на належне повідомлення третіх осіб про час та місце розгляду справи, позицію представника позивача, відповідача та представника відповідача, суд вважає можливим судовий розгляд за відсутності осіб, що не з`явилися до суду. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що 04.02.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с.21). Від шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей, син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.17-18). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2018 у справі №758/12414/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.19-20). Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Позивач, окрім іншого, просить стягнути з відповідача частку витрачених коштів на погашення частини кредитного договору №014/1123/74/25947 від 28.07.2011 у розмірі 175 874,79 грн. (1/2 від суми 351 749,58 грн.), тобто поділити спільні витрати. Судом встановлено, що для придбання квартири у [ADDRESS] [PERSON] отримав кредит у ПАТ «Райффайзен Банк» на суму 97 000 доларів США, що підтверджується кредитним договором №014/1179/74/885 від 28 серпня 2006 року та договором іпотеки від 28 серпня 2006 року, укладеним на забезпечення цього кредитного договору. Право власності на зазначену квартиру було оформлено [PERSON] 28.08.2006 року. 28 липня 2011 року [PERSON] перебуваючи у шлюбі отримав кредит в АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором №014/1123/25947 від 28.07.2011 у розмірі 402 512,51 грн., який мав цільове призначення «придбання нерухомого майна, а саме квартири у [ADDRESS] ». У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] , яка була придбана спільно у шлюбі із [PERSON] . У квітні 2019 року [PERSON] подала зустрічний позов до Подільського районного суду щодо визнання спільним майном подружжя квартири у [ADDRESS] , виділенням її та залишення у власності [PERSON] , а їй просила залишити у власності в порядку поділу спільно нажитого майна квартиру [ADDRESS] . Обґрунтуванням для визнання права спільної власності на квартиру у [ADDRESS] , [PERSON] зазначала те, що вона надала згоду на укладення кредитного договору №014/1123/25947 від 28.07.2011 року. При цьому, рішенням Подільського районного суду у м. Києва по справі 758/9940/18 від 21.06.2021 у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] було відмовлено. Апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, рішення набрало законної сили. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи із фактичних обставин справи - спільні кошти у розмірі 351 749,58 грн. були направлені саме на придбання майна - квартири, що підтверджується змістом кредитного договору №014/1123/74/25947 від 28.07.2011, і щодо поділу якої позивачем вже подавався позов до відповідача (справа 758/9940/18, що розглядалася Подільським районним судом м. Києва і справа вирішена по суті). Таким чином, частина грошей, яка була витрачена на придбання нерухомості, була дійсно сплачена під час перебування сторін у шлюбі. Проте, зазначене не може бути предметом поділу та стягнення частки на користь одного із колишнього подружжя, оскільки гроші витрачені на придбання майна не можуть бути предметом поділу у такому випадку, у розумінні приписів ст.ст. 63, 69 СК України. Відповідно до сімейного законодавства поділу підлягає лише спільне майно подружжя, а не спільні витрати. Згідно правової позиції Верховного Суду по справі 607/4701/13-ц від 12 грудня 2018 року позивач має право вимагати стягнення з відповідача частини вартості майна, а не стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту на його придбання, що був отриманий у шлюбі. Щодо вимог позивача про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] грошових коштів, які були розмішені на депозитних рахунках, відкритих в АТ «Сбербанк», на ім`я [PERSON] , та стягнення частини вказаних коштів в розмірі 210 203,54 дол. США на корить позивача, слід зазначити наступне. Законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц (провадження № 61-24061св18). Судом встановлено, що в період шлюбних відносин сторін, на ім`я [PERSON] дійсно були оформлені в АТ «Сбербанк» депозитні рахунки. При цьому, суд не погоджується із зазначеним позивачем розміром депозитних коштів на депозитних рахунка відповідача у сумі 420 203,54 дол. США., оскільки вказана сума спростовується банківськими виписами та наданою відповідачем схемою-таблицею, з якої вбачається, що кошти в сумі близько 90 тисяч дол. США переміщувались у цьому ж банку на інші рахунки після закінчення відповідного попереднього депозиту. Судом встановлено, що останній депозитний рахунок на суму 11 тис. дол США був закритий відповідачем в АТ «Сбербанк» у липні 2017 року. Таким чином, на момент зняття спірних коштів з банківських рахунків, шлюб між сторонами припинено не було. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що грошові кошти, які знаходилися у банку на відповідному депозитному рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , були зняті у період перебування у шлюбі з [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх поділу, оскільки презюмується, що кошти витрачені в інтересах подружжя. Суд вважає, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні грошові кошти були використані [PERSON] не в інтересах сім`ї, а на інші потреби, без відома та проти волі позивача, доведення чого було процесуальним обов`язком ініціатора позову. Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Перш ніж застосовувати наслідки спливу строку позовної давності, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18. З огляду на зазначене суд не вбачає можливості у застосуванні строків позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу відповідача у сумі 38 700,00 грн. є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу відповідача у розмірі 30 000,00 грн.

Outcome: approved