Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

24 грудня 2021 року АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~послугу з\~централізованого опалення про стягнення заборгованості\~за послуги\~ з\~централізованого опалення.\~Мотивуючи свою\~заяву тим,\~що позивач\~є постачальником теплової енергії за адресою проживання та реєстрації відповідачів: [ADDRESS] . Відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 листопада 2014 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 30 041 грн. 63 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути з них суму індексу інфляції у розмірі 6 269, 25 грн., 3% річних у розмірі 2 582, 62 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 2 270, 00 грн.. Заочним рішенням від 15 червня 2022 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення задоволено у повному обсязі. 29 січня 2024 року відповідачем [PERSON] подана заява про перегляд заочного рішення від 15 червня 2022 року. Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року заочне рішення від 15 червня 2022 року скасовано, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за період з 24.12.2017 року по 31.10.2021 року. Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак до суду не з`явились. Представник відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну появу, в якому просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності. Від відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», на яку відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення (а.с.5). Між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 року № 630\~(із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Приписами частини першої статті 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2014 року по 31 жовтня 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] за послуги з опалення та гарячого водопостачання, заборгованість станом на 31 жовтня 2021 року складає 30 041, 63 гривень (а.с.6). Щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За правилами статті 256 ЦК\~України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами частини четвертої статті 267 ЦК\~України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК\~України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. \~Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2"\~(із змінами і доповненнями, внесеними\~постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 N 215, від 20.03.2020 N 242, від 25.03.2020 N 239, від 29.03.2020 N 241, від 02.04.2020 N 255, від 08.04.2020 N 262, від 15.04.2020 N 284, від 22.04.2020 N 291, від 29.04.2020 N 313, від 04.05.2020 N 332) установлено з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30.03.2020 N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,\~258,\~362,\~\~559,\~\~681, \~728,\~786,\~\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." \~\~З огляду на приписи ст. 256, 258, 549, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, п. 32.3.2\~ст. 32 Закону України "Про платіжні\~системи та переказ\~коштів в Україні", а саме, дату звернення\~позивача\~із\~даним\~позовом до суду - 30.09.2021, та періоду нарахування\~позивачем до стягнення\~коштів, строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Таким чином у спірних\~правовідносинах, в частині\~стягнення плати за послугу з постачання\~теплової\~енергії (централізованого\~опалення)\~поставлену з жовтня 2017 року, строк позовної\~давності в силу п. 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні\~положення» ЦК України\~на момент подання позову (24.12.2021) не сплив та продовжився на строк\~дії карантину. \~\~Подібна\~правова\~позиція\~щодо\~застосування\~ст. 257 ЦК України\~та п. 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні\~положення» ЦК України\~викладена, зокрема, у Постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20,\~ від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі\~\~№ 916/1157/21. Представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності. Представник позивача в своїх письмових поясненнях від 21.02.2024 року просить стягнути з відповідачів заборгованість в межах позовної давності за період з 24.12.2017 року по 31.10.2021 року за адресою: [ADDRESS] , що становить 20\~659, 13 грн.. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду представником відповідача та відповідачами не надано. АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», окрім вимоги про повернення відповідачами боргу за надані ним послуги, останні мають сплатити позивачеві три проценти річних й інфляційні втрати. Так, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки, неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625\~ЦК України. Таким чином з відповідачів підлягають солідарному стягненню: заборгованість по оплаті за централізоване опалення з 24.12.2017 року по 31.10.2021 року в розмірі 20 659, 13 гривень, 3 % річних у розмірі 1 196, 79 гривень, інфляційні втрати у розмірі 2 041, 95 гривень, а всього 23 897, 87 гривень. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог.

Outcome: partial