Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області помер її батько [PERSON] . У зв`язку зі смертю батька відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на: житловий будинок [ADDRESS] . Право на спадщину мала також [PERSON] , однак, сестра відмовилась від прийняття спадщини, про що подала нотаріусу відповідну заяву. Інші, крім неї спадкоємці майна відсутні. 06 вересня 2023 року приватний нотаріус Звягельського районного нотаріального округу Присяжнюк В.О. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на житловий будинок та відсутністю реєстрації права власності і рекомендував звернутися в суд з відповідним позовом. Позивач до суду не з`явилася, у позовній заяві просить розглядати справу без її присутності в залі суду, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, позовні вимоги визнає за умови їх доведення належними та допустимими доказами (а.с. 28). Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.6), а також свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.13). [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] уклавши шлюб з [PERSON] (а.с.12) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . План земельної ділянки, дозвіл на ведення будівництва та технічний паспорт на будинок [ADDRESS] видані на ім`я [PERSON] (а.с.7-11) [PERSON] , донька померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадшини після смерті батька на користь [PERSON] , про що написала відповідну заяву нотаріусу 22.05.2023 року ( а.с. 36). Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 41) від 06.09.2023 року № 29/2023/02-31, за змістом якої, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та реєстрації права власності за померлим. Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі. Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого Новоград Волинським МБТІ станом на 03.04.2023 року, житловий будинок [ADDRESS] є загальною площею 84,4 м 2, в т.ч. житловою 57,4 м2 , а також до будинку відносяться господарські будівлі (а.с. 15-17). Згідно технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] від 03.06.1983 року власником значиться [PERSON] . Також [PERSON] 20.11.1969 року було надано дозвіл на проведення будівельних робіт на раніше закріпленій за ним земельній ділянці [ADDRESS] . Згідно копії довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 04.04.2023 року № 311 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано ( а.с. 14). Згідно матеріалів копії спадкової справи № 29/2023 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла на запит суду, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , про що подала відповідну заяву 21.03.2023 року, [PERSON] подала 22.05.2023 року заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с.30-41 ). З досліджених судом письмових доказів вбачається, що спадкове майно належало померлому на праві власності, однак за життя він не отримав правовстановлюючий документ та не зареєстрував право власності. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved