Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

20 листопада 2023 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд: 1) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики відповідно до розписки від 16.09.2020 року у розмірі 40000,00 грн.; 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 8000,00 грн. Судовий збір покласти на позивача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договір позики відповідно до розписки від 16.09.2020 року, з умовами якого відповідач отримав від позивача переоплату м сумі 4000,00 грн. за роботу, яка полягала у виготовленні кухні загальною вартістю 85000,00 грн., зі строком виконання до 16.11.2020 року. Станом на день подання позову відповідач свої зобов`язання не виконав, а передоплату в сумі 40000,00 грн. не повернув, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає, органи поліції повідомили позивача про необхідність звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 19 грудня 2023 року судом отримано відомості щодо реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Через перебування головуючого судді у відпустці в грудні 2023 року, ухвалою суду від 09 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд у справі на 06 лютого 2024 року. Через неявку відповідача в судове засідання 06 лютого 2024 року, справу відкладено та повторно призначено на 14 березня 2024 року. В судове засідання сторони не звилися, про день, часта місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином. Представник позивача 14 березня 2024 року звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимогу повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі сторін. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд постановляє ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Фіксування підготовчого засідання технічними засобами не здійснювалася відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 16.09.2020 року [PERSON] в письмовій формі засвідчив отримання передоплати від [PERSON] на виготовлення кухні вартістю 85000,00 грн. Вказаною розпискою [PERSON] підтвердив отримання передоплати в сумі 40000,00 грн. та зобов`язався виконати замовлення в\~ строк до 16 листопада 2020 року (а.с.8). 30.07.2021 Дніпровським УП отримано заяву [PERSON] , згідно з якою остання 16.09.2020 передала [PERSON] грошові кошти за виготовлення меблів, однак так і не отримала замовлення (а.с.7) Позивачем до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] та копію картки фізичної особи-платника податків, виданої на ім`я [PERSON] (а.с.9-11). На підтвердження оплати правничої допомоги позивачем долучено договір про надання правничої допомоги № 758 від 11 вересня 2023 року, ордер адвоката Куліш Бориса Михайловича, свідоцтво про право на зайняття останнім адвокатською діяльністю та акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 758 від 11.09.20223 року, згідно з яким [PERSON] підтвердила сплату гонорару (винагороди) за виконану роботу адвокату Куліш Борису Михайловичу у розмірі 8000,00 грн., а адвокатом надано юридичні послуги у формі консультації, складання процесуальних документів, представництво інтересів позивача в суді першої інстанції на суму 8000,00 грн. (а.с.12-14). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постанові Верховного суду від 11 червня 2021 року у справі № 753/11670/17. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ч.1 ст.509 ЦК України. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ч.1 ст. 526 ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства ст. 530 ЦК України. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора ст. 545 ЦК України. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності ч.1 ст. 546 ЦК України. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі ч.1 ст. 547 ЦК України. Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом ст. 570 ЦК України. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.\~ Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню ст. 571 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ч.1 ст.610 ЦК України. Статтею 611 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів ст. 837 ЦК України. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду ч.1 ст.846 ЦК України. За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів ст. 865 ЦК України. Статтею 866 ЦК України визначено форму договору побутового підряду. Так, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. У даній справі, причиною написання розписки було укладення договору побутового підрядну, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався виготовити кухонні меблі вартістю 85000,00 грн., отримавши за виконану роботу передоплату в сумі 40000,00 грн. За таких підстав, суд вважає, що справжньою правовою природою правовідносин між сторонами є укладений між ними договір правового підряду, за виконання якого позивачем було сплачено аванс в сумі 40000,00 грн. Так як договір побутового підряду не було виконано відповідачем, тому з останнього на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою аванс в сумі 40000,00 грн. Доказів виконання договору побутового підряду, так як і доказів повернення відповідачем позивачу сплаченого авансу, матеріали справи не містять. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судовий збір у справі, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України має бути сплачений відповідачем на користь позивача, проте враховуючи те, що представник позивача у позовній заяві просив суд, судовий збір покласти на позивача, суд вважає за можливе залишити за позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Витрати на правничу допомогу, з урахуванням відсутності заперечення відповідача щодо їх зменшення, відповідно до вимог ст.ст.137,141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на корись позивача у повному обсязі в сумі 8 000,00 грн.

Outcome: approved