Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові посилається на те, що з 02.09.2011 року його рідна донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02.04.2015 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний. [INFO] у зоні військових дій в с. Макіївка Сватівського району Луганської області [PERSON] загинув. З 2015 року, а саме з часу розірвання шлюбу, [PERSON] залишила його сім`ю, дитину [PERSON] та вибула із його господарства. З 2015 року по даний час його онучка [PERSON] , [INFO] , проживає із ним і перебуває на його повному утриманні та вихованні. З часу залишення їхньої сім`ї по даний час відповідачка участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] не приймає, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, вихованням, розвитком. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, відмовляється проявляти щодо дитини щонайменшу батьківську турботу та категорично відмовляється брати участь у вихованні та утриманні дитини. Така поведінка відповідачки свідчить лише про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на викладене, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] , [INFO] , а також призначити його - [PERSON] опікуном над [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні [PERSON] підтвердив обставини, викладені в заяві, вказав, що [PERSON] з 2015 року самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Вона не турбується про неповнолітню дитину, не проявляє ініціативи у спілкуванні з дитиною, не цікавиться її життям та успіхами. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій підтвердила обставини, викладені в позові, не заперечує проти задоволення позову, справу просить розглядати без її участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Гулько А.Г. в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові. Вказала, що вона спільно з іншими уповноваженими особами проводила огляд житлово-побутових умов [PERSON] , який проживає разом із своїми неповнолітніми онуками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дружиною [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не проживає разом із батьками та дитиною, не цікавиться її добробутом та життям, не виконує батьківські обов`язки. Під час спілкування з неповнолітньою дитиною [PERSON] вона повідомила їй, що її мати [PERSON] з нею не спілкується, не цікавиться її життям, вона не знає, де проживає її мати. Неповнолітня [PERSON] пояснила, що вона проживає разом з дідусем [PERSON] . Її мати [PERSON] не цікавиться її життям, не телефонує їй та не приїжджає до неї в гості. Вона втратила духовний та емоційний зв`язок із [PERSON] та перестала вважати її своєю мамою. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в позові, пояснивши, що вихованням дитини займаються виключно дідусь та бабуся. Вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, заслухавши думку неповнолітньої дитини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1992 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . 02 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №86. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02.04.2015 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов №1018 від 10.11.2023 року, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] дружина; [PERSON] , [INFO] онук; [PERSON] , [INFO] онука. Згідно висновку виконавчого комітету Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 23.01.2024 року вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 29.02.2024 року, вирішено вважати за доцільне призначити опікуном [PERSON] [PERSON] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дитини займаються виключно дід - [PERSON] та його дружина, [PERSON] з дитиною не спілкується. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу матері до внутрішнього світу дитини протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована [PERSON] модель поведінки щодо дитини є добровільно обраною нею та не продиктована життєвими обставинами. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі\~обставини справи,\~суд вважає,\~що наявні\~у справі\~докази свідчать\~про ухилення\~ [PERSON] \~від обов`язків\~по вихованню\~дитини та,\~з урахуванням\~наведених конкретних\~обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Крім того, у відповідності до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.4 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимога про призначення опікуном [PERSON] [PERSON] обґрунтована, підтверджена належними доказами та підлягає задоволенню. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїй дитині, розмір аліментів слід визначити у розмірі 1\~600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved