Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

19 січня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник через свого представника із вищевказаною заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої з урахуванням на подальше уточнення послалась на те, що учасники справи з 24 травня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] . З січня 2022 року стосунки між подружжям погіршились, зникло взаєморозуміння, взаємоповага, стали частини сварки, а з березня 2022 року учасники справи проживають окремо власним життям, спільного господарства подружжя не веде, шлюбні відносини не підтримує. Сім`я учасників справи фактично припинила своє існування, спільна дитина мешкає із заявником, спору про місце проживання дитини, її утримання та поділ майна відсутній. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі №932/14887/19 заінтересовану особу засуджено за ст.286 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. На даний час чоловік заявника відбуває покарання у ДУ «Крюковська виправна колонія №29». За таких обставин заявник звернулась до суду із даною заявою, в якій просила суд розірвати укладений між учасниками справи шлюб. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року заяву залишено без руху, надано заявнику відповідний строк для усунення виявлених недоліків її заяви окремого провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням заявником недоліків її заяви заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судове засідання заявник, її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Натомість в тексті заяви окремого провадження стороною заявника викладено клопотання про розгляд справи за відсутності заявника. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду заяву, в якій підтримала вимоги про розірвання шлюбу, а також підтвердила дійсність вказаних заявником підстав. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 294 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи. Дослідивши матеріли цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2014 року між заявником та заінтересованою особою у справі було укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №428, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. [INFO] у заявника та заінтересованої особи від шлюбу народилась спільна дитина дочка [PERSON] , про що 06 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис за №1373, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі №932/14887/19 [PERSON] засуджено за ст.286 ч.2 КК України шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Копія вироку наявна в матеріалах справи. З 06 січня 2023 року заінтересована особа у справі відбуває покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», кінець строку покарання 26 жовтня 2028 року, що підтверджується копією довідки від 01 вересня 2023 року. Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи, шлюбні відносини між учасниками справи наразі остаточно припинені, заявник та заінтересована особа ще з березня 2022 року мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляді на життя та побут подружжя, втрата почуття любові, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання дитини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Правовідносини, які виникли між заявниками, врегульовані нормами Конституції України, СК України, ЦПК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч.2 ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Нормою ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Положеннями ст.112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на наступному. Так, відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса, саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між учасниками справи фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, подружжя не проживає разом, заінтересована особа засуджена до позбавлення волі та наразі відбуває призначене покарання, заявник наполягає на розірванні шлюбу та зберігати шлюб не бажає, а заінтересована особа підтримує в цьому заявника, тому суд приходить до висновку, що шлюб учасників справи розпався остаточно, відновлений бути не може, а отже підлягає розірванню, а заява окремого провадження задоволенню. З огляду на положення ст.294 ЦПК України судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають та мають бути віднесені на рахунок заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved