Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також шкоди, завданої майну, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 04.05.2018 приблизно о 17 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, шляхопровід над просп. Степана Бандери, пасажир автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відчинив праві пасажирські двері у той час, коли автомобіль знаходився на проїзній частині в правій смузі руху у напрямку просп. Степана Бандери, внаслідок чого відбувся контакт правих передніх дверей вказаного транспортного засобу з мотоциклом марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який у цей час рухався в правій смузі руху у попутному напрямку та здійснював випередження даного автомобіля з правого боку, у результаті чого позивач [PERSON] упав з мотоцикла та отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та госпіталізований до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу мотоцикл марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] . За фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 12018100050003372 від 05.05.2018 про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК України, в рамках якого [PERSON] визнано потерпілим. Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві Садового Д.М. від 01.03.2021 кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінчення строків досудового розслідування, разом з тим у матеріалах кримінального провадження наявний висновок експерта № 12-1/1244 від 22.07.2019, у якому зазначено, що причиною ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дії пасажира автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 5.3б, 15.13 Правил дорожнього руху. Відповідно калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин консультантом ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» сума витрат, понесених позивачем на придбання запасних частин та матеріалів для відновлення пошкодженого мотоцикла марки Honda-VFR становить 107 334,55 грн.; сума витрат на ремонтно-відновлювальні роботи становить 2 790,00 грн.; вартість послуг по складанню калькуляції становить 1 321,49 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь шкоду, завдану майну, у розмірі 133 470,95 грн., яка страховою компанією не відшкодована. Крім того, внаслідок ДТП, яка мала місце 04.05.2018, позивачу було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, що встановлено відповідним висновком за результатами проведеної в рамках кримінального провадження судово-медичної експертизи, а саме: закриту травму лівого плеча: внутрішньо-суглобовий перелом голівки лівої плечової кістки (зі зміщенням уламків); закриту травму лівої гомілки: садна нижньої третини лівої гомілки, уламковий перелом нижньої третини лівої малогомілкової кістки, перелом медіальної кісточки; закриту травму лівого передпліччя: переломи середньої третини лівої променевої і ліктьової кістки (зі зміщенням уламків). У зв`язку з отриманими травмами позивач тривалий час перебував на лікарняному, йому довелось витрачати чималі кошти на купівлю призначених лікарями лікарських препаратів та медичних засобів, на придбання наборів імплантатів для остеосинтезу, приймати призначені лікарські засоби для лікування отриманих травм після ДТП, а також витрачати гроші та час на численні обстеження в медичних закладах. Так, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні № 1 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» у період з 04.05.2018 по 29.05.2018; з 23.12.2019 по 27.12.2019; з 18.01.2021 по 25.01.2021. Упродовж 2018-2021 років змушений був шість разів у ТОВ «Аксімед плюс» робити рентгенографію цифрову кісток кінцівки, плечового суглоба та гомілково-ступеневого суглоба, загальна сума витрат на що складає 6 420,00 гн. Крім того, позивачем придбано набір імплантатів для остеосинтезу на загальну суму 52 900,00 грн., які страховою компанією не відшкодовані. Загальна сума придбаних за цей час лікарських, медичних засобів та препаратів, необхідних для лікування травми після ДТП, складає 80 358,00 грн., з яких 20 031,36 грн. відшкодовані страховою компанією. Таким чином, загальний розмір майнової шкоди, завданої позивачу ушкодженням здоров`я, становить 119 646,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Також, внаслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася у тому, що отримані внаслідок ДТП травми вплинули не лише на фізичний, але і на моральний стан позивача, призвели до порушення звичного його режиму життя. Так, після отриманих тілесних ушкоджень у нього виникли проблеми зі сном, він часто став відчувати головний біль та періодичні болі в області травмованих кінцівок. В нього виникли труднощі пересуватись по місту не тільки через свій посттравматичний фізичний стан, а ще й в силу пошкодження після аварії його єдиного транспортного засобу - мотоциклу. Крім цього в нього зникла нормальна можливість повноцінно працювати та отримувати очікуваний дохід, проводити час із своєю родиною, реалізувати свої бажання та досягнення, адже після події ДТП йому доводиться часто брати лікарняний та витрачати свій час на обстеження в медичних закладах та терпіти тривалу реабілітацію. Моральну шкоду позивач оцінює у 200 000,00 грн., які просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді від 21.05.2021 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 12.07.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Так, в обґрунтування правової позиції зазначив, що кримінальне провадження за фактом ДТП було закрите у зв`язку з закінчення строків досудового розслідування. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, єдиним доказом вини відповідача [PERSON] у ДТП позивач наводить висновок № 12-1/1244 від 22.07.2019, у якому зазначено про порушення відповідачем пунктів 5.3б, 15.13 Правил дорожнього руху, які стали причиною виникнення ДТП. Проте, у подальшому підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, складену на підставі даного висновку експерта, було скасовано прокурором, при цьому вказаний висновок було визнано неповним та сумнівним. Далі в рамках кримінального провадження 29.04.2020 було проведено судову автотехнічну експертизу та 01.03.2021 комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, за результатами яких, за дослідженою версією [PERSON] , у діях водія мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] встановлено порушення пунктів 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, які стали причиною ДТП. Про вказані висновки експертів у позові не зазначено. Зазначив, що у діях пасажира автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] відсутні порушення п. 5.3 б ПДР, оскільки автомобіль на час відкриття дверей був зупиненим та знаходився на краю проїзної частини. Натомість водієм мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] було порушено п. 13.3 ПДР, оскільки останній не дотримався безпечного бокового інтервалу, проїжджаючи повз автомобіль Opel Vivaro по тій самій смузі руху, що і автомобіль, а тому ніякого випередження не було, як зазначено позивачем у позові. Представником позивача 28.07.2021 подано відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що в обґрунтування позову було зазначено саме про висновок експерта № 12-1/1244 від 22.07.2019, оскільки в його основу було покладено дані слідчого експерименту, який проводився 23.05.2019 відповідно до вимог кримінального процесуального закону і показання позивача були найбільше наближені до дійсних подій ДТП, яка мала місце 04.05.2018. Крім того, у висновках проведених в рамках кримінального провадження судових експертиз зазначено про порушення [PERSON] п. 15.13 ПДР, який передбачає заборону відчиняти двері транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. З огляду на це неважливо, чи транспортний засіб перебуває у статичному чи динамічному стані, тому відповідач перед відчиненням дверей автомобіля Opel Vivaro повинен був переконатися у тому, що це не створює небезпеку та перешкоду для інших учасників дорожнього руху, у даному випадку - для позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 16.08.2021 задоволено клопотання представника позивача, витребувано в Оболонському УП ГУНП у м. Києві матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 12018100050003372 від 05.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України. 07.09.2021 матеріали кримінального провадження № 12018100050003372 надійшли до Оболонського районного суду м. Києва. У підготовчому судовому засіданні від 13.10.2021 ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та долучено до матеріалів справи висновок № 2-08/21 від 16.08.2021 за результатами транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, проведеної ТОВ «Столичне бюро судових експертиз»; закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про допит у якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.09.2022 задоволено клопотання представника відповідача, призначено у справі комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ); експертів попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України; у розпорядження експертам надано матеріали цивільної справи № 756/6923/21. Ухвалою судді від 09.06.2023 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта КНДІСЕ № 27105/22-52 від 23.05.2023 за результатами комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи. Під час розгляду справи по суті у судовому засіданні 07.12.2021 позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав, пояснив, що 04.05.2018 приблизно о 17:35 год. він рухався на мотоциклі марки Honda -VFR, номерний знак [NUMBER] , по крайній правій смузі по вул. Богатирській у напрямку просп. Степана Бандери у м. Києві зі швидкістю приблизно 35-40 км/год. У зв`язку з тим, що був дорожній затор, так звана «тягнучка», швидкість руху транспортних засобів була невеликою. Відстань від автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , до краю дороги була приблизно 2 м. Коли він наблизився до автомобіля, який стояв у заторі, несподівано пасажир транспортного засобу Opel Vivaro відчинив передні праві пасажирські двері, після чого відбулось зіткнення. Скільки смуг руху було на дорозі на момент ДТП - він не пам`ятає. У результаті зіткнення він пролетів деяку відстань та впав, отримавши п`ять переломів, внаслідок чого йому зробили сім операцій, поставили імплантати. Реабілітаційний період зайняв майже два роки і він не мав можливості працювати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 07.12.2021 повністю підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив, що ДТП, яка мала місце 04.05.2018, сталася саме з вини відповідача, який, перебуваючи на пасажирському сидінні автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , справа попереду, порушив п.п. 5.3б, 15.3 ПДР. [PERSON] не порушував правила дорожнього руху, дотримався безпечного бокового інтервалу і саме внаслідок відкриття дверцят автомобіля Opel Vivaro [PERSON] , який не впевнився, що це буде безпечно, сталася ДТП, внаслідок якої позивачу завдану матеріальну та моральну шкоду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав, зазначила, що дії відповідача під час ДТП не відповідали вимогам Правил дорожнього руху та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої позивача було травмовано та пошкоджено належний йому транспортний засіб, що підтверджується наявним у матеріалах справи висновком експерта №2-08/21 від 16.08.2021, виконаним на замовлення позивача на підставі матеріалів кримінального провадження № 12018100050003372. Висновок експерта КНДІСЕ Григор`єва О.І. № 27105/22-52 від 23.05.2023 за результатами судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, призначеної судом, вважала неналежним та недопустимим доказом, оскільки він ґрунтується на сумнівних вихідних даних, не відомі джерела та методики, використані експертом, тому не зрозумілі наведені у ньому розрахунки, у висновку допущено описки, висновок складений формально. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що 04.05.2018 приблизно о 17:35 год. він їхав в якості пасажира в автомобілі Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та сидів на передньому пасажирському сидінні. Вказаний транспортний засіб рухався по вул. Богатирській у м. Києві, яка має дві полоси руху в одному напрямку, у правій смузі руху з правим боковим інтервалом до правого краю проїзної частини на відстані приблизно 1,5 - 2 м. У цей час було дуже спекотно, автомобіль зупинився у заторі і стояв у пробці приблизно дві хвилини. Йому стало погано, тому він запитав у водія про можливість відчинити вікно, на що отримав відповідь, що склопідйомник не працює, тому він вирішив відкрити дверцята, про що повідомив водія. Що йому відповів на це водій [PERSON] , він не пам`ятає, проте перед тим, як відчинити двері, він подивився у дзеркало, щоб упевнитись, що це буде безпечним та не буде перешкоджати руху інших учасників дорожнього руху. [PERSON] він не бачив, попереду і позаду їхнього авто були інші автомобілі. Вважає, що [PERSON] міг виїхати на своєму мотоциклі безпосередньо із-за автомобіля Opel Vivaro, маневруючи між автомобілями. Він відкрив дверцята приблизно на 30-40 см та миттєво, приблизно через 1-2 секунди, почув удар, після чого побачив, що водій мотоцикла перекинувся та відлетів приблизно на 30 м від місця зіткнення та впав на асфальт. На його думку, мотоцикл Honda -VFR, номерний знак [NUMBER] , рухався зі швидкістю не менше 60 км/год, оскільки від удару дверцята автомобіля Opel Vivaro вирвало з петлі. В момент зіткнення з мотоциклом автомобіль знаходився в нерухомому стані. Представник відповідача у судових засіданнях у задоволенні позову просив відмовити, зазначив, що 04.05.2018 приблизно о 17 год. 35 хв. водій транспортного засобу Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , рухався по вул. Богатирській у м. Києві. У вказаний час на дорозі був затор, тому автомобілі рухались дуже повільно, періодично зупиняючись. На момент ДТП транспортний засіб Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , стояв нерухомо близько двох хвилин, зіткнення відбулось, коли [PERSON] на своєму мотоциклі здійснював випередження автомобіля Opel Vivaro, виїхавши безпосередньо із-за автомобіля Opel Vivaro з перевищенням дозволеної швидкості руху, у зв`язку з чим [PERSON] не міг його бачити, коли відкривав дверцята. Наполягав, що саме порушення водієм мотоцикла [PERSON] швидкісного режиму та недотримання ним безпечного бокового інтервалу призвели до дорожньо-транспортної пригоди. Натомість висновком експерта за результатами проведеної в рамках даної цивільної справи не встановлено з технічної точки зору причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та наслідками у вигляді ДТП, яка мала місце 04.05.2018. Вважав, що вказаний висновок не спростований стороною позивача, є належним та допустимим доказом у справі. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що 04.05.2018, коли мала місце ДТП, він перебував за кермом автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , підвозив колег з роботи, у тому числі [PERSON] . Вони рухалися у правій крайній смузі руху, був дорожній затор. Коли автомобіль зупинився у заторі, [PERSON] відкрив праві передні дверцята автомобіля і майже одразу свідок почув гуркіт мотоцикла, відчув удар і в ту ж мить побачив, як мотоцикл відкинуло у відбійник і потім на 35-40 м відкинуло від автомобіля. По звуку двигуна, на його думку, швидкість мотоцикла була приблизно 80-100 км/год. Відстань від правого боку автомобіля до відбійника була більше метра. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 04.05.2018 їхав з роботи разом з [PERSON] та [PERSON] в автомобілі Opel Vivaro, він сидів на задньому сидінні, а відповідач попереду, рухалися у крайній правій полосі. Коли зупинилися у заторі, [PERSON] сказав, що йому стало погано і відчинив дверцята автомобіля. У цю ж мить він почув звук двигуна мотоцикла такий, коли мотоцикл розганяється, і одразу відчув удар, від якого мотоцикл перевернувся набік і пішов юзом по проїзній частині. Мотоцикл відкинуло від авто приблизно на сорок кроків. Під час ДТП автомобіль стояв, не рухався. Від правого боку автомобіля до відбійника був приблизно один метр. Судовий експерт Григор`єв О.І. у судовому засіданні пояснив, що у висновку № 27105/22-52 від 23.05.2023 ним зазначено, які саме інформаційні джерела використані ним під час проведення експертизи. Для вирахування швидкості руху мотоциклу Honda -VFR під час ДТП дані про довжину вказаного мотоцикла (2,140м) ним було узято з інтернет-ресурсу, враховуючи марку мотоцикла, і така інформація є у відкритому доступі, оскільки дані про довжину мотоцикла, яким керував позивач, були відсутні в матеріалах справи. При чому, різниця у довжині мотоцикла марки Honda -VFR 800 залежно від року випуску є незначною, відрізняться у сантиметрах, тому, виходячи із застосованої формули вирахування швидкість мотоцикла під керуванням [PERSON] на час ДТП, істотно не впливає на результат, оскільки різниця буде лише у розмірі десятих, але не цілого числа. У якості вихідних даних для вирахування кількісних характеристик зближення транспортних засобів, а саме: дійсної швидкості руху мотоцикла Honda -VFR, відстані, на яку було відкрито дверцята автомобіля Opel Vivaro, а також встановлення якими частинами контактували між собою транспортні засоби, ним було використано протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схему місця ДТП, фотознімки, наявні у матеріалах справи, висновок судово-медичної експертизи, де зазначено про наявні у [PERSON] тілесні ушкодження внаслідок ДТП. Для вирахування швидкості руху мотоцикла ним узято значення коефіцієнту тертя під час ковзання випираючих металевих частин (деталей) мотоцикла по асфальтобетонному накатаному покритті, внаслідок чого на проїзній частині залишилися подряпини, як зазначено у протоколі огляду місця ДТП та схемі, позначені на схемі ДТП пунктирною лінією. Експерт зазначив, що від пластикового покриття на асфальті не залишиться подряпин, які можуть утворитися лише від металу. Відстань, яку подолав мотоцикл у стані ковзання після зіткнення у 26,84 м, ним розрахована виходячи з кількісних даних, позначених на схемі ДТП від початку подряпин на асфальті до задньої частини мотоцикла у місці його розташування після ДТП. Зазначаючи про частини контактування транспортних засобів під час ДТП, він дійшов висновку про те, що мало місце відкриття правих передніх дверей в автомобілі Opel Vivaro на незначний кут, не більше 45 градусів, про що свідчить зрив двері лише з верхньої петлі, оскільки, якщо б дверцята були відкриті повністю, від удару вони б загнулися повністю уперед разом з петлями. Ним також враховувалися наявні у водія мотоцикла Honda-VFR тілесні ушкодження, при цьому він не вийшов за межі своїх професійних знань, а намагався навести якомога більше трасологічних ознак для підтвердження зроблених ним висновків. Тобто, тілесні ушкодження водія мотоцикла ним оцінювалися лише з метою оцінити характер пошкоджень дверцят автомобіля, які контактували з мотоциклом, та, як наслідок, для оцінки дій та пояснень учасників ДТП. На сьомій сторінці висновку під час опису механічних пошкоджень автомобіля Opel Vivaro ним допущено описку, помилково зазначено про зміщення з посадочних кріплень передньої лівої двері, замість правої передньої. Розраховуючи безпечний боковий інтервал між мотоциклом Honda-VFR по відношенню до автомобіля Opel Vivaro він узяв значення 0,35, який застосовується, коли транспортний засіб знаходиться у нерухомому стані. За матеріалами справи автомобіль Opel Vivaro на момент ДТП не рухався, тож у даній дорожній ситуації, безпечним боковим інтервалом між автомобілем Opel Vivaro та мотоциклом Honda-VFR мав би бути інтервал від 64 см до 70 см. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, свідків, експерта, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.05.2018 приблизно о 17 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, шляхопровід над просп. Степана Бандери, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , під час якої пасажир автомобіля Opel Vivaro [PERSON] , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, відчинив праві пасажирські дверцята у той час, коли автомобіль знаходився на проїзній частині в правій смузі руху у напрямку просп. Степана Бандери, внаслідок чого відбувся контакт правих передніх дверей вказаного транспортного засобу з мотоциклом марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який у цей час рухався в правій смузі руху у попутному напрямку праворуч від автомобіля, у результаті чого водій мотоцикла [PERSON] упав з мотоцикла, отримавши тілесні ушкодження, та був госпіталізований до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», мотоцикл марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вказане підтверджується, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.05.2018 (Т. 1 а.с. 8). За фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 12018100050003372 від 05.05.2018 про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК України, в рамках якого [PERSON] визнано потерпілим. Під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні органом досудового розслідування неодноразово проводилися слідчі експерименти 08.09.2018, 23.05.2019, 25.03.2020, зокрема, на підставі яких, а також на підставі показань потерпілого та свідків-очевидців події, неодноразово проводилися судові автотехнічні експертизи та комплексна судова транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза. Так, за висновком автотехнічної експертизи від 08.10.2018 № 12-1/1621 причиною виникнення ДТП з технічної точки зору є невідповідність дій водія мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 13.1, 13.3 ПДР та невідповідність дій пасажира автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 5.3б, 15.13 ПДР. Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 12-1/1244 від 22.07.2019, на який, зокрема, позивач посилається у позові, причиною ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дії пасажира автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 5.3б, 15.13 Правил дорожнього руху. За висновком автотехнічної експертизи від 06.05.2020 № 12-1/1169 причиною виникнення ДТП з технічної точки зору, враховуючи версію водія [PERSON] , є невідповідність дій пасажира автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 5.3б, 15.13 ПДР. За версією [PERSON] причиною виникнення ДТП з технічної точки зору є невідповідність дій водія мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 13.1, 13.3 ПДР та невідповідність дій пасажира автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 5.3б, 15.13 ПДР. Згідно з висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 01.03.2021 № КСЕ-19-20/36977, за версією [PERSON] , з технічної точки зору вбачається невідповідність дій водія мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] вимогам п. 13.3 ПДР; у дорожній обстановці за версією [PERSON] в діях останнього невідповідностей вимогам ПДР не вбачається. Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві Садового Д.М. від 01.03.2021 кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінчення строків досудового розслідування. На замовлення представника позивача [PERSON] ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» проведено транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу по копіям кримінального провадження № 12018100050003372, за результатами якої складено висновок від 16.08.2021 № 2-08/21. Згідно з даним висновком відомості з версій (пояснень та показів) пасажира автомобіля Opel Vivaro [PERSON] про те, що він перед відчиненням пасажирської двері автомобіля переконався у відсутності з правого борту автомобіля інших транспортних засобів, щодо відкриття правих передніх дверей автомобіля Opel Vivaro на незначну відстань і її стаціонарного положення до наїзду мотоцикла Honda-VFR, майже повної відсутності бічного інтервалу між зупиненим автомобілем Opel Vivaro і попутним мотоциклом Honda-VFR перед наїздом, у розташуванні місця наїзду мотоциклом Honda-VFR на двері автомобіля на відстані 1,93м від правого краю проїзної частини та того, що мотоцикл Honda-VFR контактував лише лівою ручкою керма є технічно неспроможними. З причин, наведених у дослідницькій частині даного висновку, відомості з версії водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] щодо загальних обставин і механізму ДТП (щодо руху мотоцикла Honda-VFR в першій смузі руху по вул. Богатирській на шляхопроводі над просп. С.Бандери з бічним інтервалом по відношенню до автомобіля Opel Vivaro у 0,95м, відчинення правої передньої пасажирської двері автомобіля Opel Vivaro в безпосередній близькості перед мотоциклом Honda-VFR та подальшого ковзання мотоцикла Honda-VFR по проїзній частині до місця кінцевої зупинки) є технічно обґрунтованими. Між правим бортом зупиненого у транспортному заторі автомобіля Opel Vivaro в широкій першій смузі руху і правим краєм проїзної частини було достатня ширина коридору для безпечного руху мотоцикла Honda-VFR. Відповідно до вимог п.п.1.5, 5.1, 5.2г, 5.3б та 15.13 Правил дорожнього руху пасажиру (переднього правого пасажирського сидіння) автомобіля Opel Vivaro [PERSON] заборонялося відчиняти двері автомобіля Opel Vivaro, залишати їх відчиненими та виходити з транспортного засобу, якщо б це загрожувало безпеці і створювало перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, особливо тоді, коли автомобіль Opel Vivaro було зупинено посеред дороги, і навіть у випадку нагальної потреби відчинення дверей автомобіля Opel Vivaro, йому (пасажиру [PERSON] ) спочатку належало отримати дозвіл водія автомобіля Opel Vivaro [PERSON] на свої дії, або переконатися в безпечності такої дії самостійно, і, у випадку необхідності, дати можливість безпечного проїзду мотоцикла Honda-VFR повз автомобіль Opel Vivaro та лише після проїзду мотоцикла Honda-VFR відчинити двері автомобіля, не створюючи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Відповідно до вимог п.п. 2.3 б, 11.2, 12.3 та 13.3 ПДР водієві [PERSON] при русі на мотоциклі Honda-VFR слід було рухатися якомога правіше з дотриманням бічних інтервалів щодо стаціонарних об`єктів та зупинених в транспортному заторі автомобілями, своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки і не пізніше об`єктивного моменту виникнення небезпеки - відкриття правої пасажирської двері автомобіля Opel Vivaro (при його знаходженні не біля правого краю проїзної частини), застосувати гальмування, аж до повної зупинки мотоцикла Honda-VFR. З причин, наведених у дослідницькій частині даного висновку, в діях мотоцикла Honda-VFR [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б створювали виникнення навіть небезпечної ситуації. З причин, наведених у дослідницькій частині даного висновку, і небезпечна, і аварійна дорожні ситуації були створені діями пасажира автомобіля Opel Vivaro [PERSON] , оскільки вони суперечили вимогам пунктів 1.5, 5.1, 5.2г, 5.3б та 15.13 ПДР. За результатами проведеної в рамках даної цивільної справи № 756/6923/21 комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи експертом КНДІСЕ Григор`євим О.І. 23.05.2023 складено висновок № 27105/22-52, згідно з яким водій мотоцикла Honda-VFR [PERSON] у даній дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4, 13.3 ПДР України, в той же час, пасажир автомобіля Opel Vivaro [PERSON] при відкритті дверей під час стоянки автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 5.3б, 15.13 ПДР України. У даній дорожній обстановці дії водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] , виходячи з визначеного механізму контактування, з технічної точки зору не відповідали п.п. 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору твердження (пояснення) пасажира автомобіля Opel Vivaro [PERSON] щодо механізму і обставин ДТП можуть вважатися спроможними, натомість, з технічної точки зору твердження (пояснення) водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] щодо механізму і обставин ДТП в цілому не спроможні. З технічної точки зору дії водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] , які не відповідали вимогам ПДР, могли стати однією з причин настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.05.2018. Однією з причин настання даної ДТП могли бути дії водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] , які не відповідали вимогам ПДР України. Також експертом зазначено, що визначити у межах даного дослідження, хто з учасників ДТП створив небезпечну (аварійну) дорожню ситуацію, не є можливим, оскільки в матеріалах справи не містяться кількісні характеристики зближення транспортних засобів, дійсне розташування мотоцикла відносно автомобіля тощо. Оцінити дії пасажира автомобіля Opel Vivaro [PERSON] в ситуації, що склалася на момент ДТП, з технічної точки зору не є можливим, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо положення дверцят автомобіля Opel Vivaro, тобто відстані, на яку вони були відкриті, відстані між транспортними засобами та розташування мотоцикла відносно автомобіля Opel Vivaro в момент, коли пасажир почав відкривати двері автомобіля. У даній дорожній ситуації водієм мотоцикла Honda-VFR [PERSON] не здійснювалося випередження автомобіля Opel Vivaro, оскільки автомобіль на момент зіткнення знаходився у нерухомому стані. Надаючи оцінку вказаним висновкам суд виходить з наступного. Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України). Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону). Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Таким чином, системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати, що висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, від 20.12.2023 у справі № 172/313/21. Разом з тим, у висновку транспортно-трасологічного та автотехнічного експертного дослідження від 16.08.2021 № 2-08/21, виконаного експертом ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» на замовлення сторони позивача, не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, у висновку зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 70 та ч. 2 ст. 102 КПК України, тобто без посилання на відповідні норми цивільного процесуального законодавства. Не зрозумілим є також попередження експерта про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, оскільки у даному випадку експерт попереджається про кримінальну відповідальність лише у разі призначення експертизи на підставі судового рішення чи рішення органу досудового розслідування. Крім того, досліджуючи даний висновок, суд дійшов висновку про те, що він виконаний однобоко, оскільки експертом Головіним А.М. під час здійснення дослідження узято до уваги лише версію водія [PERSON] , зокрема і що найголовніше, в частині швидкості руху водія мотоцикла Honda -VFR [PERSON] до зіткнення 30...40 км/год, що вплинуло на здійснення розрахунку і безпечного бічного інтервалу, та дані єдиного слідчого експерименту від 23.05.2019, на який у позові посилався позивач та на підставі якого за результатами проведеної в рамках кримінального провадження судової автотехнічної експертизи лише у діях [PERSON] встановлено порушення Правил дорожнього руху, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП. При цьому, причини неврахування версії [PERSON] щодо загальних обставин і механізму ДТП належним чином не обгрунтовані. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що висновок транспортно-трасологічного та автотехнічного експертного дослідження від 16.08.2021 № 2-08/21 ТОВ «Столичне бюро судових експертиз» не є належним та допустимим доказом у справі і не може бути покладений в основу рішення суду. Оцінюючи висновок судового експерта КНДІСЕ Григор`єва О.І. від 23.05.2023 за № 27105/22-52 суд виходить з наступного. За клопотанням сторони позивача у судовому засіданні експертом Григор`євим О.І. у відповідності до вимог ч. 4 ст. 72, ч. 2 ст. 239 ЦПК України, надано детальні роз`яснення щодо висновку № 27105/22-52 від 23.05.2023. Так експертом зазначено, що для вирахування швидкості руху мотоциклу Honda -VFR під час ДТП дані про довжину вказаного мотоцикла (2,140м) ним було узято з інтернет-ресурсу, враховуючи марку мотоцикла, і така інформація є у відкритому доступі, оскільки дані про довжину мотоцикла, яким керував позивач, були відсутні в матеріалах справи. При чому, різниця у довжині мотоцикла марки Honda -VFR 800 залежно від року випуску є незначною, відрізняться у сантиметрах, тому, виходячи із застосованої формули вирахування швидкості мотоцикла під керуванням [PERSON] на час ДТП, істотно не впливає на результат, оскільки різниця буде лише у розмірі десятих, але не цілого числа. Оцінюючи висновок в цій частині суд враховує, що заперечуючи проти застосованої експертом довжини мотоцикла Honda -VFR, яким під час ДТП керував позивач [PERSON] , у 2,140м, представником позивача не доведено належними та допустимими доказами, що мотоцикл Honda -VFR, яким керував [PERSON] , мав іншу довжину, що істотно могло б вплинути на результат експертного дослідження. А тому такі заперечення представника позивача не приймаються судом до уваги. У матеріалах справи відсутні відомості щодо року випуску мотоцикла Honda -VFR, який належить [PERSON] , лише у калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» зазначено модель мотоцикла марки Honda як VFR 800. За даними інтернет-ресурсів довжина мотоцикла марки Honda моделі VFR 800 залежно від року випуску варіює від 2,095м до 2,140м (використаних експертом). Проте, як вірно зазначив у своїх роз`ясненнях експерт, така варіація істотно не впливає у даному випадку на розмір швидкості руху мотоцикла перед зіткненням. Крім того, для обрахування швидкості руху мотоцикла перед зіткненням експертом також застосований коефіцієнт опору переміщення мотоцикла по асфальтобетонному накатаному покритті (0,5…0,7), виходячи з того, що тертя під час ковзання мотоцикла по проїзній частині відбувалося випираючими металевими частинами (деталями) мотоцикла, про що свідчать, як пояснив експерт, подряпини, що залишилися на проїзній частині, про які зазначено у протоколі огляду місця ДТП та які позначені на схемі ДТП пунктирною лінією. Вказані висновки експерта узгоджуються також з висновками судових експертиз, які проводилася в рамках кримінального провадження. Необхідність застосування іншого коефіцієнту опору для обрахування швидкості мотоцикла Honda-VFR під керуванням [PERSON] стороною позивача у встановленому законом порядку не доведена. Відстань, яку подолав мотоцикл у стані ковзання після зіткнення у 26,84 м, експертом розрахована виходячи з кількісних даних, позначених на схемі ДТП від початку подряпин на асфальті до задньої частини мотоцикла у місці його розташування після ДТП. Також суд відхиляє доводи представника позивача про те, що експерт вийшов за межі свої професійних знань, зазначаючи про те, що механічні пошкодження на автомобілі Opel Vivaro відповідають наявним у [PERSON] тілесним ушкодженням, оскільки для таких висновків необхідне проведення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи. У даному випадку тілесні ушкодження водія мотоцикла [PERSON] оцінено експертом одночасно з характером пошкоджень дверцят автомобіля Opel Vivaro, які контактували з мотоциклом, з метою оцінки дій та пояснень учасників ДТП щодо їх спроможності. Розраховуючи безпечний бічний інтервал (0,64…0,6955) між мотоциклом Honda-VFR по відношенню до автомобіля Opel Vivaro експертом узято значення 0,35+0,005, який застосовується, коли транспортний засіб знаходиться у нерухомому стані, та встановлена експертом величина швидкість мотоцикла перед зіткненням. Тож, не зрозумілим є посилання представника позивача на те, що експертом безпечний інтервал розрахований лише зі слів [PERSON] та не відповідає слідовій інформації, зафіксованій на схемі ДТП. При цьому представник позивача не зазначила, про яку саме слідову інформацію йдеться мова. Таким чином, висновок від 23.05.2023 за № 27105/22-52, складений за результатами проведеної в рамках даної цивільної справи комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, є належним і допустимим доказом, висновок виконано відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України компетентним експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, є повним і обґрунтованим; експертом частково надано відповіді на поставлені судом питання з урахуванням встановлених даних та зазначено у дослідницькій частині причини, з яких неможливо було надати відповіді на інші питання суду. З висновку вбачається узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковими висновками експертизи і на його спростування стороною позивача не надано документальних доказів. Відсутність відповідей на друге та сьоме питання не створює передумов для призначення повторної експертизи, проте може бути предметом змагання сторін щодо доведення обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, оскільки висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України (ст. 110 ЦПК України). Крім того, висновок експерта про перевищення водієм мотоцикла [PERSON] дозволеної у населеному пункті швидкості узгоджується з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснювали, що зі звуку двигуна мотоцикла було схоже на те, що він перед зіткненням розганявся (набирав швидкість), удар відбувся миттєво після відкриття дверей автомобіля [PERSON] і до зіткнення вони мотоцикл не бачили, він з`явився раптово. З огляду на викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що водій мотоцикла Honda-VFR [PERSON] на час ДТП, яка мала місце 04.05.2018, порушив вимоги пунктів 12.4, 13.3 ПДР, рухаючись з правого боку автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , який рухався у правій крайній полосі руху, з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті (більше 50 км/год) та не дотримавшись при цьому безпечного бічного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. У зв`язку з чим дії водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] є однією з причин настання дорожньо-транспортної пригоди. Оцінюючи дії відповідача [PERSON] під час ДТП, яка мала місце 04.05.2018, внаслідок якої позивачу [PERSON] було завдано шкоди здоров`ю та майну, суд виходить з наступного. Кримінальне провадження, відомості про яке за фактом ДТП від 04.05.2018 було внесено до ЄРДР та у якому [PERSON] було визнано потерпілим, було закрито за закінченням строків досудового розслідування. Разом з тим, відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження, у даному випадку, не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Відповідно до п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Посадку (висадку) дозволяється здійснювати пасажирам після зупинки транспортного засобу лише з посадкового майданчика, а в разі відсутності такого майданчика - з тротуару чи узбіччя, а якщо це неможливо, то з крайньої смуги проїзної частини (але не з боку суміжної смуги для руху), за умови, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху (п. 5.1 ПДР). Пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні, зокрема, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху (п. 5.2г ПДР). Згідно з п. 5.3б ПДР пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі. А згідно з п. 15.13 ПДР забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими та виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці та створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. З огляду на викладені правила дорожнього руху, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, встановлені під час розгляду фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що відповідачу [PERSON] , як пасажиру автомобіля Opel Vivaro, який 04.05.2018 приблизно о 17 год. 35 хв. рухався по вул. Богатирській у м. Києві, шляхопровід над просп. Степана Бандери, заборонялося відчиняти двері вказаного автомобіля, залишати їх відчиненими, якщо це загрожувало б безпеці і створювало перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, а також не переконавшись, що автомобіль зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі. Своїми діями пасажир автомобіля Opel Vivaro [PERSON] порушив вимоги пунктів 5.3б та 15.13 ПДР. При цьому судом враховано, що дверцята автомобіля [PERSON] відчинив тоді, коли автомобіль Opel Vivaro зупинився посеред дороги у дорожньому заторі, тобто не припиняючи рухатися по проїзній частині, а не під час зупинки автомобіля біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі, що б дозволило уникнути контакту з мотоциклом Honda-VFR. Тож, дотримавшись вимог пунктів 5.3б та 15.13 ПДР, відповідач [PERSON] мав би технічну можливість уникнути зіткнення автомобіля Opel Vivaro та мотоцикла Honda-VFR під керуванням [PERSON] . Саме по собі відкриття дверей у тій дорожній ситуації, що мала місце, загрожувало безпеці та створювало перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, у даному випадку - для водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] . Під час розгляду справи стороною відповідача не спростовано належними та допустимими доказами вказані висновки суду, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що дії пасажира автомобіля Opel Vivaro [PERSON] також перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди наявна вина як пасажира автомобіля Opel Vivaro [PERSON] , так і водія мотоцикла Honda-VFR [PERSON] . Щодо відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (частини 1-3 ст. 1166 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Звертаючись до суду з позовом позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, яка складається з наступного: майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 119 646,64 грн., а саме: 52 900,00 грн. - витрати на придбання наборів імплантатів для остеосинтезу; 6 420,00 грн. - витрати на цифрову рентгенографію кісток кінцівок та гомілково-ступеневого суглоба за період з 2018 по 2021 роки; 60 326,64 грн. - витрати на придбання лікарських препаратів, медичних засобів, необхідних для лікування травм після ДТП; майнової шкоди у розмірі 133 470,95 грн. у якості понесених витрат на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: закрита травма лівого плеча: внутрішньо-суглобовий уламковий перелом голівки лівої плечової кістки (зі зміщенням уламків); закрита травма лівої гомілки: садна нижньої третини лівої гомілки; уламковий перелом нижньої третини лівої малогомілкової кістки, перелом медіальної кісточки; закрита травма лівого передпліччя: переломи середньої третини лівої променевої і ліктьової кістки (зі зміщенням уламків). Вказані тілесні ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1447/е від 24.09.2018, проведеної в рамках кримінального провадження № 12018100050003372, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (Т.1 а.с. 35-39). У зв`язку з отриманими травмами позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні № 1 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» у періоди з 04.05.2018 по 29.05.2018; з 23.12.2019 по 27.12.2019; з 18.01.2021 по 25.01.2021, що підтверджується відповідними виписками із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] (Т.1 а.с. 24-26). Як убачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 9470, який у період з 04.05.2018 по 29.05.2018 знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні № 1 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», останньому 08.05.2018 проведено оперативне лікування та за час перебування позивача [PERSON] у стаціонарі ним придбано набори імплантатів для остеосинтезу на загальну суму 41 700,00 грн., що підтверджується рахунками-фактурами № 45 від 07.05.2018 та № 64 від 14.05.2018 ФОП [PERSON] та квитанціями про оплату товару - наборів для імплантатів (Т. 1 а.с. 62-63). Разом з тим, позивачем не надано належних доказів оплати рахунку-фактури ФОП [PERSON] № 04 від 18.01.2021 на придбання набору імплантатів для остеосинтезу на суму 11 200 грн. У зв`язку з викладеним документально підтвердженими є витрати позивача на придбання наборів імплантатів для остеосинтезу на загальну суму 41 700,00 грн., а не 52 900,00 грн. як зазначено позивачем у позові. Щодо наданих позивачем товарних та фіскальних чеків та квитанцій суд зазначає, що у якості належних доказів понесених позивачем витрат на придбання лікарських препаратів та медичних засобів суд приймає наступні фіскальні чеки та квитанції: на суму 4529,26 грн, 536,26 грн, 2950,69 грн (Т.1 а.с. 65-67); на суму 2422,99 грн, 687,31 грн, 1602,44 грн, 480,00 грн (Т. 1 а.с.69-72); на суму 1425,00 грн, 732,18 грн, 2437,20 грн (Т.1 а.с.98-100), на суму 3180,00 грн (Т.1 а.с.105), оскільки придбання зазначених у них лікарських препаратів та медичних засобів [PERSON] здійснювалося саме під час проходження ним стаціонарного лікування у травматологічному відділенні № 1 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», а отже дає підстави вважати, що було пов`язане з лікуванням травм, отриманих під час ДТП, що мала місце 04.05.2018. Інші фіскальні та товарні чеки суд не приймає до уваги, вважає їх неналежними доказами, оскільки з них не має можливості достовірно встановити платника, підстав придбання таких ліків та медичних засобів, відсутні призначення лікарів, при цьому не очевидним для суду є необхідність придбання позивачем саме вказаних лікарських препаратів з огляду на отримані ним під час ДТП травми та поставлені позивачу діагнози, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями в області медицини. Загалом документально підтвердженими суд вважає витрати позивача на придбання ліків та медичних засобів на суму 20 983,33 грн. Вимоги позивача про компенсацію йому витрат, понесених на цифрову рентгенографію кісток кінцівок та гомілково-ступеневого суглоба за період з 2018 по 2021 роки у ТОВ «Аксімед плюс» на суму 6 420,00 грн. суд також вважає необґрунтованими, оскільки позивачем частково не підтверджена оплата вказаних послуг, зокрема, на суми 1 500,00 грн., 630,00 грн (Т. 1 а.с. 54-55), на суми 650,00 грн, 1200,00 грн (Т. 1 а.с. 57), позивачем не надано відповідних направлень лікарів на проходження такої діагностики, зокрема, саме у ТОВ «Аксімед плюс». Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь майнової шкоди у розмірі 133 470,95 грн. у якості витрат на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , суд приходить до наступного. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка може бути здійснена як суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", так і на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Тобто, достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу є акт виконаних робіт або рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу; платіжне доручення, рахунок або товарний чек на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17; від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17. Разом з тим, на підтвердження витрат на ремонт пошкодженого мотоцикла позивачем надано калькуляцію орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин від 20.04.2021, наданої консультантом ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест», з якої убачається, що орієнтовна вартість запасних частин та матеріалів для відновлення пошкодженого мотоцикла марки Honda-VFR становить 107 334,55 грн.; сума витрат на ремонтно-відновлювальні роботи становить 2 790,00 грн.; вартість послуг по складанню калькуляції становить 1 321,49 грн., загалом орієнтовна вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин складає 133 470,95 грн. з ПДВ. У калькуляції зазначено, що ціни на роботи, запасні частини та витратні матеріали дійсні протягом трьох банківських днів. Повна вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запчастин визначається після завершення робіт. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана калькуляція є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначено про можливу, але не кінцеву суму, що може бути витрачена на відновлення пошкодженого транспортного засобу - мотоцикла марки Honda-VFR, дійсність цін, зазначених у калькуляції, спливла, тому не приймається судом до уваги у якості належного доказу на підтвердження понесених позивачем витрат на ремонтно-відновлювальні роботи, як зазначено ним у позові. Клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи під час судового розгляду стороною позивача не заявлялося. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що загальний розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, яка мала місце 04.05.2018, який підтверджений належними та допустимими доказами, дослідженими судом під час розгляду справи, складає 62 683,33 грн, з яких: 41 700,00 грн. - витрати на придбання наборів імплантатів для остеосинтезу; 20 983,33 грн. - витрати на придбання ліків та медичних засобів. Разом з тим, положеннями ст. 1193 ЦК України врегульовані питання урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, під час відшкодування шкоди. Так, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням вказаних приписів норм цивільного законодавства, враховуючи, що під час розгляду справи судом встановлено вину обох учасників дорожньо-транспортної пригоди: пасажира автомобіля автомобіля Opel Vivaro, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] (порушив пункти 5.3б, 15.13 ПДР) та водія мотоцикла марки Honda-VFR, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] (порушив пункти 12.4, 13.3 ПДР), враховуючи ступінь вини кожного з учасників ДТП у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 31 341,66 грн., що становить половину від доведеної суми майнової шкоди. У зв`язку з наведеним позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Згідно з пунктом 3 роз?яснень Верховного Суду України, сформульованих у постанові пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, причиною завдання шкоди здоров`ю та майну позивача [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.05.2018, є порушення відповідачем [PERSON] п.п 5.3б, 15.13 ПДР, а також груба необережність самого позивача [PERSON] , що проявилася в порушенні п.п. 12.4, 13.3 ПДР. Проте, зазначені обставини не звільняють відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак, підлягають врахуванню при визначенні розміру відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з тим, що отримані внаслідок ДТП травми вплинули не лише на фізичний, але і на моральний стан позивача, призвели до порушення звичного його режиму життя, після отриманих травм внаслідок ДТП позивач був змушений тривалий час лікуватися, у тому числі отримувати оперативне лікування, що безумовно призвело до фізичного болю та душевних страждань; у позивача виникли труднощі пересуватись по місту в силу пошкодження у ДТП його транспортного засобу, зникла нормальна можливість повноцінно працювати та отримувати очікуваний дохід, проводити час із своєю родиною, реалізувати свої бажання та досягнення, адже після події ДТП йому доводилося часто перебувати на лікарняних та витрачати свій час на обстеження в медичних закладах та проходити тривалу реабілітацію, що, у свою чергу, вимагало значних фінансових затрат. Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19. Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Отже, з урахуванням допущеної грубої необережності самим позивачем, потерпілим у ДТП, та порушень правил дорожнього руху з боку відповідача, суд вважає, що необхідним та достатнім розміром на відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди буде 50 000,00 грн. Зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 813,35 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial