Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

У січні 2022 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником житла - квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою позивачем, як постачальником теплової енергії в період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року надавалась послуга з централізованого опалення. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надану послугу у відповідача за вказаний період утворилася заборгованість у розмірі основного боргу - 29695,47 гривень, також у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати заборгованості просять стягнути з останнього інфляційні втрати - 9242,70 гривень та 3% річних - 2912,13 гривень, всього 41850,29 гривень. Крім того, просять стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 гривень. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 25 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 18 липня 2022 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в межах строку позовної давності, у задоволені позовних вимог в частині, що перебувають за межами встановленого законом трирічного строку позовної давності, просить відмовити. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживача та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. Відповідачу за зустрічним позовом встановлено строк для подання відзиву. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 16 червня 2023 року представником АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду поданий відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості, оскільки житло за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , набуте ним на підстав договору купівлі-продажу, а отже і останній, як власник житла, має обов`язок щодо сплати заборгованості за отримані послуги з постачання теплової енергії. Просить задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. У судовому засідання представник АТ «Криворізька теплоцентраль» позовні вимоги за первісним позовом підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти позовних вимог зустрічного позову заперечила у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні. [PERSON] у судовому засіданні пред`явлені АТ «Криворізька теплоцентраль» позовні вимоги визнав частково, просив застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд за матеріалами справи встановив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до положень Житлового кодексу УРСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої воді і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 року здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.12.2021 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , у частці 1/1, на підставі договору купівлі - продажу, ВМС № 848254 від 30.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановим І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 663. (а. с. 5) Суд встановив, [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» та на що відкритий особовий рахунок № [NUMBER] за послуги централізованого опалення. (а. с. 6) [PERSON] , як власнику житла за адресою: [ADDRESS] в опалювальний сезон поставлялася теплова енергія відповідно до тарифів на теплову енергію, установлених діючим законодавством. Позивачем, виконувалися обов`язки, постійно поставляв відповідачу теплову енергію у вигляді централізованого опалення, а відповідач оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснював. Як встановлено з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості, який перевірений судом, за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» надано відповідачу послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) на опалювальну площу 42,6 м2, на загальну суму 29695,47 гривень. (а. с. 7) Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закон України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так як встановлено судом що, [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, а отже і є суб`єктом, який має здійснювати оплату за надані послуги за період часу з жовтня 2013 року по жовтень 2021 року. З викладеного слідує, що вимога позивача про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення до відповідача [PERSON] є правомірною. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. В той же час, суд приймає до уваги, що [PERSON] просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до виниклих правовідносин. Так, відповідно до вимог ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України, якою встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» передбачає форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримання захисту за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Отже, до позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості з [PERSON] , згідно зі ст. 257 ЦК України, встановлено позовну давність тривалістю у три роки. Вимогами ч. ч. 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 28.12.2017 року по 31.10.2021 року, що становить 17937,69 гривень. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Суд зазначає, що інфляційні витрати та 3% річних нараховані у відповідності до норм чинного законодавства України, з дотриманням умов Постанови КМУ №206 від 05.03.2022. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Криворізька теплоцентраль» просили стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року у розмірі 9242,70 гривень та три відсотки річних за цей же період у розмірі 2912,13 гривень з урахуванням заявленої основної суми боргу у розмірі 29695,47 гривень, при цьому на підтвердження надані детальні розрахунки із визначенням інфляційних втрат та 3% річних за кожний період із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць. Однак, оскільки судом визначена до стягнення заборгованість в межах трирічного строку позовної давності у розмірі 17937,69 гривень, то і суми інфляційних втрат та 3% річних підлягають стягненню за цей же період відповідно, а саме інфляційних втрат - у розмірі 2143,02 гривень та 3% річних - 1131,60 гривень. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до положень ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається АТ «Криворізька теплоцентраль», знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача суми заборгованості в межах строку позовної давності. Щодо позовних вимог зустрічного позову, суд вказує. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В той же час, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що порушення його прав полягає у виникненні в нього зобов`язання з оплати боргу за послуги з централізованого опалення за той період часу коли сплинув строк позовної давності для пред`явлених вимог. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України, на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. В контексті положень ст. ст. 11, 509 ЦК України, зобов`язання позивача [PERSON] з оплати вартості послуг з опалення виникає внаслідок належного виконання відповідачем свого обов`язку і він, як споживач, зобов`язаний лише оплатити фактично спожиті ним послуги за тарифами, у строки та на умовах, визначених діючим законодавством. Суд вказує, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення задоволені частково та з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» підлягає до стягнення сума заборгованості за послугу з централізованого опалення в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. Разом з тим, суд враховує і те, що відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно зі ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року №237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий за адресою місця проживання позивачки (не за її особою) є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Отже, враховуючи, що в судовому порядку уже стягнута сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення з [PERSON] в межах строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживача. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, за первісним позовом з [PERSON] на користь АТ Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 гривень відповідно до платіжного доручення № 7296 від 15 листопада 2021 року (а. с. 11) та з урахуванням того, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial