Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: усунути перешкоди у користуванні нею, [PERSON] , власністю - квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [INFO] , без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначає наступне. 24 липня 2019 року між нею [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири був укладений в письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 1124. Договір купівлі продажу був зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1879410312110. Квартиру вона купувала, щоб мешкати в ній та користуватися квартирою на власний розсуд. На час укладання договору купівлі-продажу в квартирі був зареєстрований колишній чоловік продавця [PERSON] [PERSON] . Продавець впевнила її, що у матері колишнього чоловіка є квартира та він покине квартиру, поїде мешкати до матері, яка потребує допомоги. Однак, отримавши у власність квартиру та ключі від квартири, вона не змогла користуватися належним їй майном, оскільки зареєстрований у квартирі колишній чоловік продавця [PERSON] в категоричній формі відмовився покидати помешкання, вказуючи, що з квартири його ніхто не виселить. Тому, вона не може користуватися своїм майно, мешкати в одній квартирі з невідомим їй чоловіком, що для неї є нонсенсом, та порушує її права як власника. \~ \~ \~ \~До сьогоднішнього дня у її квартирі, що належить їй на праві приватної власності проживає [PERSON] , який являється колишнім чоловіком продавця [PERSON] . Маючи намір зробити ремонт, а потім проживати у даній квартирі вона звернулася до [PERSON] з пропозицією виселитися, оскільки вона має намір провести ремонт, та заселитися до квартири [ADDRESS] зі своєю сім`єю. На дане прохання [PERSON] не відреагував, не отримуючи листи, тому вона змушена була звернутися до нього повторно у письмовій формі. 24.12.2020 року їй знов повернувся лист з її пропозицією з вимогою про виселення. У зв`язку з тим, що відповідач по справі незаконно займає належне їй житло, та порушує її право власності вона змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідач після припинення шлюбних відносин з продавцем квартири, [PERSON] , залишився проживати за адресою: [ADDRESS] , та дійсно мав право користування чужим житловим помешканням, - як колишній член сім`ї власника, згідно до частини 1 статті 401 ЦК України, а саме: право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо … іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Так, частина 1 статі 405 ЦК України зазначає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже, між колишньою власницею квартири, [PERSON] , та її колишнім чоловіком [PERSON] був встановлений сервітут за законом, що підтверджується частиною 1 статті 402 ЦК України, який було припинено договором купівлі-продажу від 24 липня 2019 року між нею [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець). Дія сервітуту за законом [PERSON] , була припинена, так як вона не є членом сім`ї [PERSON] , чи [PERSON] , вона з відповідачем спільно не проживає, спільним побутом не пов`язана, тому особистий сервітут не може зберегти чинність, так як відповідно до пункту 4 частини 1 статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. А тому, право користування чужим майном, і як того вимагає частина 1 статті 402 ЦК України, повинно бути встановлено договором про користування спірною квартирою. Крім того, відповідачем за час перебування у вказаній квартирі, яку він займає повністю і не допускає її як власницю даної квартири, не сплачуються комунальні платежі за користування всією квартирою, у наслідок чого утворився борг за комунальними платежами, так, станом на 01.11.2020 року існує велика сума заборгованості за: холодну воду і відведення перед КП «Кривбасводоканалом» - 2156, 68 грн.; опалення по лічильнику перед АТ «Крив. теплоцентраль» - 49 361, 18 грн.; послугу з опалення перед АТ «Крив. теплоцентраль» - 456, 47 грн.; утримання будинку та прибудинкової території ТОВ «Жилсервіс-КР» - 5843,60 грн.; опалення (погашення боргу ) перед КПТМ «Кріворіжтепломережа» - 1933,44 грн. Згідно ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, вона, [PERSON] , має право на свій розсуд, мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном: квартирою [ADDRESS] . Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на житловий сервітут, передбачений статями 405 та 401 ЦК України відповідач втратив з моменту продажу їй, [PERSON] , квартири [ADDRESS] . Так, чинним законодавством України не передбачено перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника, - припинення права власності на житловий будинок припиняє право члена його сім`ї на користування цим житловим будинком. Зазначене співпадає з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи №6-158цс14 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку, аналогічна позиція викладена Верховним Судом України при розгляді справи №6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. За змістом статей 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Оскільки вона, [PERSON] , з 24 липня 2019 року є власником квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , то відповідач, [PERSON] , як член сім`ї колишнього власника квартири, [PERSON] , відповідно до положення пункту 4 частини 1 статті 406 ЦК України втрачає право користування житловим приміщенням. Вона та відповідач близьких родинних відносин не має, спільне господарство не ведуть. У зв`язку з відсутністю договірних відносин з нею , [PERSON] , як новим власником спірної квартири та припиненням права власності колишнього власника на спірну квартиру, вважає, що відповідач, [PERSON] , втратив право користування квартирою, оскільки його права похідні від прав колишнього власника, з дозволу якої він вселився як член сім`ї (стаття 405 ЦК України ). Договір про користування спірною квартирою між нею та відповідачем не укладався (частина 1 стаття 402 ЦК України). Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої вказано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Стаття 155 ЖК УРСР також дає гарантії прав громадян, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), у вищезазначеній статті зазначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідач по справі фактично позбавив її права користування житловим приміщенням. Вона вважає, що за тих обставин є підстави для виселення з квартири особи, яка не є членом її сім`ї, з яким вона не веде спільне господарство і договір про користування спірною квартирою з яким нею не укладався. Фактично у її квартирі проживає і зареєстрована стороння їй особа колишній член сім`ї продавця, внаслідок чого вона позбавлена права користуватися своєю власністю квартирою. Який також взагалі не сплачує комунальні послуги. Дані обставини мають істотне значення і є підставою виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. При поданні позову нею залучено у якості третьої особи [PERSON] , так як під час укладання договору купівлі-продажу від 24 липня 2019 року квартири [ADDRESS] , було визначено пункт 3.1.5 вказаного договору що, продавець зобов`язується не пізніше 31.07.2021 року зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб. Даний пункт договору на час подання позову не виконаний. Особистий сервітут існував у [PERSON] на час, коли власницею вищезазначеної квартири була [PERSON] , тому нею залучено [PERSON] у якості третьої особи. [PERSON] пояснила їй, що не може самостійно виписати та виселити відповідача, оскільки останній взагалі не бажає з нею спілкуватися, та відмовляється виписуватися та виселятися з квартири. 14.04.2021 року відповідач не погодившись з позовними вимогами позивачки, подав відзив на позовну заяву в обґрунтування якого наведено наступне. Він заперечує проти позову [PERSON] , свої заперечення обґрунтовує наступним: Згідно частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України «право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом». З 21.06.2012 року його місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація його місця проживання за вказаною адресою дає йому право користуватися чужим нерухомим майном квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і на даний момент належить на праві власності позивачу [PERSON] . Оскільки в нього немає іншого житла, що підтверджується інформацією (інформаційною довідкою) № 191248923 від 22.10.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (додаток № 1), його потреби не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно частини 6 статті 403 ЦК України «сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений». Його місце проживання було зареєстроване за вказаною адресою до того як між третьою особою [PERSON] (продавцем) та позивачем [PERSON] (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу квартири від 24.07.2019 року. З пункту 13 вказаного договору вбачається, що під час його укладення позивачу [PERSON] було відомо про наявність його права (сервітуту) на користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В пункті 3.1.5 вказаного договору зазначено, що «продавець (тобто - третя особа [PERSON] ) зобов`язується не пізніше 31.07.2021 року зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб...». Однак, він не давав третій особі [PERSON] згоди на зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , а отже вказаний пункт договору купівлі-продажу квартири від 24.07.2019 року є нікчемним. Згідно частини 2 статті 406 ЦК України «сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення». Однак, обставини, які мають істотне значення і є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відсутні і в позовній заяві позивачем [PERSON] не зазначені. Отже, відсутні і підстави для виселення його з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. Вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що позивач [PERSON] вже зверталася до суду з аналогічним позовом, в якому прохала усунути їй «перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] (тобто його ) таким, що втратив право користування вказаною квартирою» (додаток № 2). За результатами судового розгляду вказаного позову 27.10.2020 року Дніпровським апеляційним судом Дніпровським апеляційним судом була ухвалена постанова про відмову в задоволенні позову (додаток № 3). Обґрунтовуючи вказану постанову Дніпровський апеляційний суд в її мотивувальній частині, зокрема, зазначив наступне: «... при придбанні квартири [PERSON] знала про реєстрацію у спірній квартирі відповідача. Вказане свідчить про те, що дії за договором купівлі-продажу від 24.07.2019 року, щодо передачі [PERSON] права власності на квартиру [PERSON] були недобросовісними стосовно [PERSON] та спрямованими на позбавлення його права користування житлом». 27.04.2023 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено наступне. Позовні вимоги [PERSON] про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] не визнає. Право власності не тільки превалює, але й зобов`язує Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Не може бути підставою для виселення лише та обставина, що позивач є власником квартири, який має охоронюване законом право володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Не є підставою для виселення членів сім ї власника квартири, у тому числі і колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи, оскільки їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселеним із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина третя статті 9 ЖК України). Велика Палата Верховного суду вважає, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі і колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Виселення відповідача в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватись з урахуванням порушення права останнього на житло та недобросовісності дій сторін договору купівлі продажу (Постанова ВП Верховного суду від 21.08.2019р. по справі №569/4373/16ц). Як зазначив [PERSON] , позивач [PERSON] є близькою подругою його колишньої дружини [PERSON] . Деякий час вони спілкувались сім`ями, бували в гостях один одного. Таким чином, позивач [PERSON] не є сторонньою особою як «покупець». Відповідно до п.1.3 договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, нотаріально оформленого 24.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що [PERSON] , [INFO] , має право користування квартирою [ADDRESS] . Це право не обмежено строком чи іншими обставинами. [PERSON] не надавав згоди [PERSON] на зняття його з реєстраційного обліку спірної квартири. Зазначена обставина достовірно була відома позивачу [PERSON] , остання усвідомлено погодилась набути право власності на вказану квартиру з тими обтяженнями, які існували у попереднього власника і зазначені у договорі купівлі-продажу. [PERSON] зазначив, що [PERSON] жодного разу особисто не зверталась до нього з приводу оформлення договору купівлі-продажу квартири та її звільнення, або інших питань, як новий власник. Згідно інформаційної довідки №191248923 від 22.10.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] не має іншого житла. 3 21.06.2012 року його постійне проживання та реєстрація за адресою [ADDRESS] дає йому право на законних підставах користування спірним нерухомим майном. Право на постійне проживання [PERSON] набув як член сім ї, перебуваючи з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2011 року по 21.01.2020 року. Спірне житло придбане у особисту приватну власність [PERSON] за домовленістю між [PERSON] та [PERSON] . Придбана квартира потребувала капітального ремонту, який було здійснено в період шлюбних відносин та за сумісні кошти. Тільки вартість ремонтних робіт, без урахування вартості матеріалів та монтажу балкону, виконаних у 2012 році у квартирі [ADDRESS] , становить 228 846,00 грн. згідно висновку будівельно-технічного дослідження від 10.08.2020 року. Крім цього, повністю демонтовано балкон, збільшений у розмірах, з освітленням, опаленням, засклений. На його монтаж, матеріали, роботу витрачена значна сума коштів. Таким чином, [PERSON] своєю працею і коштами брав участь в утриманні майна. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду за ініціативою [PERSON] . Після розлучення, [PERSON] , укладаючи договір купівлі продажу разом з [PERSON] , діяла недобросовісно, як спосіб позбавити [PERSON] права на нерухоме майно та проживання в ньому. [PERSON] не було відомо про вчинення правочину. Позивач [PERSON] зверталась до суду із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогy Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року позов [PERSON] було задоволено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області скасовано та ухвалено нове рішення в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю відмовити. Цим же рішенням встановлено, що при придбанні квартири [PERSON] знала про реєстрацію у спірній квартирі відповідача. Вказане свідчить про те, що дії сторін за договором купівлі-продажу від 24.07.2019 року щодо передачі [PERSON] права власності на квартиру [PERSON] були недобросовісними стосовно [PERSON] та спрямовані на позбавлення його права користування житлом. Таким чином, [PERSON] набув право користування житлом згідно із законом, набув охоронюване законом право на мирне володіння і користування квартирою [ADDRESS] . У позові [PERSON] про виселення [PERSON] із зазначеної квартири просить відмовити. 01.06.2023 року відповідач за первісним позовом [PERSON] , подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить: визнати недійсним договір купівлі продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м., житлвою площею 43,8 кв.м., від 24.07.2019 року, вчинений між [PERSON] та [PERSON] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбіда Є.М., реєстраційний номер нерухомого майна з Державного реєстру прав на нерухоме майно 1879410312110, з поверненням сторін до первісного стану. В обґрунтування зустрічного позову зазначив наступне. 24 липня 2019 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який зареєстрований у державному реєстрі речових прав не нерухоме майно. Згідно ч.3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, таким правочин може бути визнаний судом недійсним оспорюваний правочин. Він, як заінтересована особа, вважає даний правочин недійсним внаслідок його фіктивності з наступних підстав. З [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2011 року. Трикімнатна квартира [ADDRESS] була придбана в період шлюбу 15 листопада 2011 року для сумісного проживання із залученням також його коштів, в особисту приватну власність [PERSON] за домовленості між ними, а саме, що таким чином його діти не матимуть права на спадщину після нього, а він матиме право на проживання в квартирі до дожиття. З 2012 року в квартирі був виконаний капітальний ремонт, в тому числі за його кошти та за рахунок його праці, вартість тільки ремонтних робіт без урахування будівельних матеріалів, сантехніки, монтажу балкону становить 228,846,00 грн. У січні 2016 року [PERSON] стала власником ТОВ «Медичний центр «Мама», а він його керівником. Медичний центр знаходиться поблизу спірної квартири, яка для [PERSON] має значення як за місцем розташування до роботи, так і внаслідок її добротного обладнання. 10 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу. Він заперечував проти розірвання шлюбу та підстав позову, суд надавав за його клопотанням строк для примирення, деякий час вони підтримували подружні стосунки, але в кінці серпня 2019 року [PERSON] припинила з ним стосунки як подружжя. 19.12.2019 року за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу їх шлюб було розірвано. Після винесення рішення суду про розлучення, він продовжував проживати в спірній квартирі, його права на житло не порушувались, але відчував, що [PERSON] бажає позбутися його з квартири. [PERSON] з ним добре знайома, є близькою подругою [PERSON] , підтримувала з нею тісний зв`язок, допомагала їх сім`ї в отриманні коштів на ведення бізнесу. Деякий час вони спілкувалися сім`ями, бували в гостях один одного. Таким чином, позивач [PERSON] не є сторонньою особою як «покупець», та була освідомленою щодо його права на проживання в квартирі, як і про наміри [PERSON] позбутися його. Станом на вчинення оспорюваного правочину, [PERSON] була забезпечена житлом, у м. Кривому Розі мала дві квартири по [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру прав на нерухоме майно. Оспорюваний договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] , вчинений 24.07.2019 року, до винесення рішення про розірвання шлюбу 19.12.2019 року. Про його існування йому стало відомо у грудні 2019 року, внаслідок звернення до суду [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Незалежно від розлучення, він, як член сім`ї власника житла, має право на користування житловим приміщення квартири [ADDRESS] , та не мав наміру його залишати, що унеможливлювало [PERSON] позбавити його цього права. За відповідних обставин, це право могло бути припинено новим власником. Для чого був вчинений оспорюваний правочин договір купівлі продажу між [PERSON] , [PERSON] , які обидві діяли умисно для досягнення мети позбавити його цього права та виселити з квартири. Таким чином, між ними був укладений договір купівлі- продажу спірної квартири для виду. Обставини, що передували укладанню договору свідчать про те, що обидві сторони договору були об`єднані єдиним наміром позбавити його права проживання в квартирі шляхом виселення, а тому вчинили фіктивний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] без наміру досягнення правових наслідків договору купівлі-продажу. Сторони мали інші цілі ніж ті, що передбачені цим правочином. При укладанні оспорюваного правочину, воля сторін відповідала зовнішньому ix прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином. Так, квартира [ADDRESS] фактично не була передана [PERSON] як покупцю 24.07.2019 р. у відповідності до п. 3.1.1 договору, оскільки він й [PERSON] , на час укладання правочину проживали разом в одній квартирі, вони підтримували стосунки як подружжя, шлюб між ними не було розірвано. [PERSON] особисто, як новий власник, не зверталась до нього з приводу звільнення квартири або вселення в квартиру з членами сім`ї. Правочин був вчинений таємно від нього, та як він зазначив, він взнав про ці дії лише у грудні 2019 року, з плином більше чотирьох місяців. [PERSON] жодного разу не була присутня у суді для підтримки заявленого нею позову, уникала спілкування з ним, змінила номер телефону, а за старим номером піднімала трубку [PERSON] , здійснюючи контроль за ситуацією. Квартира не звільнена від меблів, техніки, речей домашньої обстановки, та [PERSON] була обізнана, що він зареєстрований і проживає у спірній квартирі, передбачала негативні наслідки для себе у випадку неможливості передання їй майна в натурі як новому власнику, не оспорює в позові, що він набув право на користування житлом відповідно до закону. Була освідомлена, що він не звільняє квартиру за вимогою [PERSON] . Погодилась набути право власності на вказану квартиру з тими обтяженнями, які існували у попереднього власника і зазначені п. 1.3 Договору з наміром сприяти [PERSON] у позбавлені його права на проживання в спірній квартирі та виселені. Правочин вчинено між сторонами з приховуванням справжніх намірів учасників. Волевиявлення обох сторін не збігається з їх внутрішньою волею. При зверненні до суду [PERSON] діяла через представника, а згодом від її імені стала діяти [PERSON] , посилаючись на довіреність, що свідчить про скерованість дій, єдність умислу обох сторін направлений на припинення його права на користування житловим приміщенням та виселення. Так, [PERSON] , 26.05.2023 року намагалась поселити в квартиру сторонню особу для створення неможливих умов сумісного проживання, та примусити його залишити житло. [PERSON] самоусунулась, не проявляла активності як новий «власник», не намагається витребування майна з чужого незаконного володіння, здійснити реєстрацію у спірній квартирі, вселитись в квартиру у судовому порядку. Згодом пред`явила позов до [PERSON] про визнання договору недійсним, провадження по справі зупинено до розгляду цієї справи. Стверджує, що обидві сторони вчинили такий правочин умисно, лише для виду. Сторони мали інші цілі ніж ті, що передбачені цим правочином, саме [PERSON] за допомогою [PERSON] , її усвідомленою згодою на укладання фіктивного правочину, щоб у майбутньому використати цей правочин для позбавлення його права проживання в квартирі та його виселення. Наміру залишити спірну квартиру у [PERSON] немає. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року встановлено, що дії сторін за договором купівлі-продажу від 24.07.2019 року щодо передачі [PERSON] права власності на квартиру [PERSON] були недобросовісними стосовно [PERSON] та спрямовані на позбавлення його права користування житлом. Згідно статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним, відповідно до ст. 234 ЦК України. 13.12.2023 року представником позивача [PERSON] (відповідачкою за зустрічним позовом) [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено наступне. Із зустрічними позовними вимогами погодитися не може з наступних підстав. [PERSON] позовні вимоги мотивовано тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , з 29.04.2011 року, який розірвано 19.12.2019 р. У 2011 році на спільні кошти з [PERSON] ним була придбана квартира у [ADDRESS] . Дана квартира була оформлена на [PERSON] , як її особиста власність, щоб діти [PERSON] не мали права на спадкування. При цьому між [PERSON] та [PERSON] були домовленості, що він може проживати у купленій [PERSON] квартирі довічно. Згодом, у 2012 році у квартирі [PERSON] було зроблено ремонт за сумісні кошти подружжя, розмір вартості якого за оцінкою експерта склав 228 846,00 грн. [PERSON] є спільною знайомою колишнього подружжя [PERSON] , яка допомагала останнім вести бізнес, надавала їм грошові кошти, була обізнана про проживання [PERSON] у квартирі за адресою : [ADDRESS] . Про обставину, що [PERSON] продала квартиру [PERSON] , позивач [PERSON] дізнався у 2019 році, коли [PERSON] звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування житлом. У позовних вимогах [PERSON] було відмовлено, в зв`язку з тим, що представник [PERSON] у суді апеляційної інстанції не ставив питання про виселення [PERSON] , як відповідача по справі. [PERSON] вважає правочин купівлі-продажу квартири фіктивним, так як воля сторін не відповідала їх зовнішньому прояву, вважає, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] їх дії є недобросовісними відносно [PERSON] та були направлені на позбавлення останнього права користування житлом. Але твердження відповідача не відповідають дійсності з наступних підстав. У середині 2019 року [PERSON] запропонувала [PERSON] придбати у неї квартиру, в зв`язку з тим, що вона перебувала у складному фінансовому стані і потребувала значних матеріальних коштів для повернення боргів, в зв`язку з придбанням медичного обладнання до свого медичного центру. Перевіривши договір купівлі-продажу та впевнившись, що квартира є особистою власністю [PERSON] , сторони домовились про ціну та 24 липня 2019 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири був укладений в письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 1124. Договір купівлі продажу був зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1879410312110. На час укладання договору купівлі-продажу в квартирі був зареєстрований колишній чоловік продавця [PERSON] [PERSON] . Продавець [PERSON] впевнила [PERSON] , що у матері її колишнього чоловіка є квартира, що він обіцяв їй покинути квартиру, та поїхати мешкати до матері, яка потребує допомоги. Однак, отримавши у власність квартиру та ключі від квартири, [PERSON] не змогла користуватися належним їй майном, оскільки проживаючий у квартирі колишній чоловік продавця [PERSON] в категоричній формі відмовляється покидати помешкання, вказуючи, що з квартири його ніхто не виселить. Зі слів [PERSON] [PERSON] шантажує її своїм проживанням у квартирі та небажанням виселитись, вимагає від останньої, щоб вона придбала йому однокімнатну квартиру, тоді він звільнить квартиру за адресою: [ADDRESS] , та не буде чинити перешкод у користуванні власністю [PERSON] [PERSON] було встановлено нові замки у своїй квартирі, однак коли вона разом з [PERSON] прийшла до своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , щоб встановити у своїй квартирі сигналізацію, то замки були змінені і доступу до своєї квартири [PERSON] не отримала. У квартирі знаходилась невідома їм особа (чоловік), зі слів якого у нецензурній формі, з образами і з використанням матерньої лексики, вони зрозуміли, що дану квартиру йому здав в оренду [PERSON] , і якщо вони ще будуть приходити, то він їх вб`є. Відчинити двері квартири за адресою: [ADDRESS] , невідомий чоловік, який знаходився у квартирі, відмовився, впродовж довгого часу кричав нецензурні слова і погрожував фізичною розправою, якщо [PERSON] та [PERSON] не підуть і не перестануть стукати у двері. За комунальні послуги [PERSON] не сплачує, заборгованість по сплаті комунальних платежів згідно до Довідки №26, виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою збільшується катастрофічно та вже досягає близько 100 000 грн. Дану квартиру [PERSON] придбала, щоб розпоряджатись нею на її власний розсуд, однак не може цього зробити, так як [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні її власністю, змінює замки, умисно не покидає належне їй житло, впускає сторонніх осіб до її власності, не сплачує за спожиті комунальні послуги, унеможливлює право [PERSON] на власний розсуд користуватись своєю власністю, завдає їй матеріальних збитків. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, [PERSON] посилався на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу є фіктивним, оскільки сторони його уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися. Однак дане твердження не відповідає дійсності, так як оспорюваний договір купівлі-продажу квартири не був удаваним чи фіктивним, умислу позбавити [PERSON] житла ніхто не мав. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для виду, повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчинили будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що відповідно статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. При цьому слід звернути увагу, що після укладення договору купівлі-продажу від 24 липня 2019 року квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за покупцем [PERSON] . Таким чином, на виконання умов договору купівлі-продажу від 24 липня 2019 року право власності на спірну квартиру перейшло та в установленому законом порядку зареєстроване за [PERSON] . Тобто, передбачені договором купівлі-продажу правові наслідки дійсно настали. 13.12.2023 року представником відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено наступне. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Дійсно [PERSON] мотивує тим, що перебував в шлюбі з [PERSON] з 29.04.2011 року, шлюб розірваний 19.12.2019 року. 15.11.2011 року [PERSON] за особисті кошти придбала квартиру по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що квартира була набута в шлюбі з [PERSON] , то останній у нотаріуса написав відповідну заяву, та не вказував, що квартира є спільним майном подружжя. При укладанні шлюбу, у [PERSON] особистих грошових коштів не було взагалі, останній тривалий час не працював. Попередня дружина [PERSON] подала позовну заяву про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина, яким є інвалідом. [PERSON] просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). [PERSON] проти позову заперечував, мотивував тим, що грошових грошей в нього немає, він має мінливий дохід, не працює. Судовим рішенням Саксаганського районного суду від 16.02.2011 року по справі 2-1134/11 стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 950 грн. на утримання сина. Як вище зазначено, вказана обставина підтверджує те, що [PERSON] не працював, доходу та заощаджень не мав. Коли [PERSON] та [PERSON] одружилися, то останній обіцяв носити її на руках. Казав, що таку жінку як вона, ніколи не бачив, та хулив попередню дружину. Жалівся, що вона його обібрала до нитки, що він колишній дружині та дітям залишив все. Фактично одяг, всі інші необхідні речі, [PERSON] купила [PERSON] . Через деякий час [PERSON] став казати, що не може «сидіти на шиї» у [PERSON] , хоче працювати, та умовив [PERSON] оформити його в ТОВ «Медичний центр МАМА», засновником якого була [PERSON] [PERSON] працевлаштувала [PERSON] в ТОВ «Медичний центр МАМА» директором, оскільки останній нічого не міг робити по медичній лінії. Був директором чисто бланково, йому нараховувалася заробітна плата та сплачувалися податки, щоб останній міг отримувати пенсію. Про те, що [PERSON] тривалий час не працював та фактично не отримує пенсію, із-за відсутності страхового пенсійного стажу, свідчать документи додані до позовної заяви, з яких вбачається, що останній фактично отримує мінімум соціальної допомоги, а не пенсію. В подальшому [PERSON] був звільнений з роботи, оскільки не те, що не ходив на роботу, а й в силу своєї некомпетентності став заважати та шкодити в роботі ТОВ. Через деякий час [PERSON] став вимагати у [PERSON] матеріальні блага та остання надала йому управляти належний їй на праві приватної власності автомобіль. Після тривалого часу [PERSON] зрозуміла, що потрібна [PERSON] не для створення сім`ї, сумісного піклування один про одного, а для того щоб його утримували. На вимоги [PERSON] , останній не бажав працевлаштовуватися. [PERSON] просила [PERSON] піти до РАЦС та подати заяву про розірвання шлюбу, добровільно шлюб розірвати, оскільки у них дітей не було. Спочатку [PERSON] обіцяв піти та добровільно розірвати шлюб в РАЦСі, а потім став вимагати у неї грошові кошти, тоді від шлюб розірве. За таких підстав, [PERSON] була вимушена звернутися до суду про розірвання шлюбу, який і був розірваний за рішенням суду. Щодо продажу квартири, яку продала [PERSON] своїй подрузі [PERSON] , слід зазначити, що як в позові [PERSON] вказав, [PERSON] дійсно є знайомою [PERSON] . Як вірно [PERSON] зазначив в позові, [PERSON] тривалий час допомагала [PERSON] коштами на розвиток бізнесу, придбання медичного обладнання, яке має велику вартість. Тому [PERSON] отримала від [PERSON] на протязі 2015- 2016 років у позику 20 000 доларів США. [PERSON] знав про зазначену обставину, оскільки на той час був директором ТОВ та отримував медичне обладнання, ставив обладнання на баланс. Однак про зазначену обставину чомусь умовчує. Як вище було зазначено, на початку 2019 року шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були припинені, та наприкінці 2019 року вирішувалося питання щодо розірвання шлюбу. [PERSON] спочатку погодився добровільно розірвати шлюб, а потім став вимагати грошову компенсацію, за те, що [PERSON] «поламала його життя», як моральну шкоду за те, що він проживав з [PERSON] , шкоду за те, що проживав з [PERSON] . Ще навесні 2019 року [PERSON] стала просити [PERSON] повернути їй грошові кошти у повному обсязі. До цього часу залишок боргу складав 10 000 доларів США. До цього часу [PERSON] повернула [PERSON] 10 000 доларів США, при цьому тягар на утримання [PERSON] та повернення боргу, лежав на плечах [PERSON] , яка повертала грошові кошти не за рахунок спільних грошей з позивачем, а за рахунок прибутку ТОВ. Коли [PERSON] стала повернути їй грошові кошти у повному обсязі, то домовилися, що [PERSON] продасть їй квартиру за 15000 доларів США, при цьому в зазначену суму грошей буде входити і борг в сумі 10000 доларів США. [PERSON] знав про зазначену обставину, та обіцяв виписатися з квартири, прописатися та переїхати проживати до своєї матері на [ADDRESS] . Однак після того як квартира була продана, [PERSON] став ставити ультиматум, що з квартири не буде виписуватися та квартиру не покине, доки йому [PERSON] не купить квартиру. Слід зазначити, що проживаючи в квартирі, [PERSON] не сплачує комунальні послуги та заборгованість складається біля 100000 гривень. Окрім того, [PERSON] вже декілька разів міняв замки в квартирі, щоб унеможливити проживання власників квартири. [PERSON] та [PERSON] в листопаді 2023 року прийшли в квартиру, однак їм двері ніхто не відчинив. В квартирі знаходилися сторонні особи, коли [PERSON] через двері стали спілкуватися з невідомим чоловіком, то останній в нецензурній формі повідомив, що зазначену квартиру орендує, що йому в оренду квартиру здав [PERSON] , який на теперішній час проживає у невідомої жінки. Квартиру [PERSON] продала, а [PERSON] придбала за договором купівлі продажу. Договір не був удаваним, укладений не з метою позбавлення права проживання [PERSON] . Останній знав, що квартира була набута за особисті кошти [PERSON] , що договір купівлі-продажу не удаваний, не фіктивний, а спрямований на реальне настання правових наслідків. Після укладання договору купівлі-продажу, [PERSON] умисно не покидає житло та його всі дії, у тому числі і несплата комунальних послуг, направлені на завдання шкоди [PERSON] та [PERSON] , направлені на те, що останні придбали [PERSON] квартиру, не маючи на те законних прав. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню та нічим не підтверджуються. 18\~грудня 2023\~року позивачем за\~зустріним позовом\~ [PERSON] \~(відповідачем\~за первісним\~позовом)\~до суду\~подано відповідь\~на відзив\~представника позивачки\~ [PERSON] (відповідачки за зустрічним позовом) [PERSON] , в обґрунтування якого зазначено наступне. У відповіді на відзив звертає увагу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27.10.2020 року, що міститься в матеріалах справи та набрала законної сили, де встановлено, що дії сторін за договором купівлі- продажу від 24.07.2019 року щодо передачі [PERSON] права власності на квартиру [PERSON] були недобросовісними стосовно [PERSON] та спрямовані на позбавлення його права користування житлом. У відповідності до ст. 82 п.4 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт недобросовісних дій [PERSON] та [PERSON] , спрямованих на позбавлення його права користування житлом при укладанні договору купівлі-продажу квартири, встановлений рішенням суду. У відзиві зазначено, що після укладання договору купівлі-продажу від 24 липня 2019 року, квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за покупцем [PERSON] . Таким чином, на виконання умов договору купівлі-продажу від 24.07.2019 року право власності на спірну квартиру перейшло та в установленому законом порядку зареєстроване за [PERSON] , тобто передбачені договором купівлі-продажу правові наслідки дійсно настали, а тому відсутні підстави для визнання договору фіктивним. Вважає за необхідне відрізняти відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент його вчинення від деяких фактичних даних, які створюють видимість його виконання складання необхідних документів, передача майна, тощо. Договір купівлі- продажу нерухомого майна потребує нотаріального посвідчення, після чого дані про нового власника автоматично вносяться до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Необхідно враховувати обставини за яких відбувся правочин на час його укладання та мету його учасників. Як правило, фіктивний правочин не служить поштовхом для дій із здійсненням його сторонами своїх прав та виконання обов`язків, а учасники правочину є близькими людьми, що мають противоправну мету. З [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2011 року. Спірна квартира придбана 15.11.2011 року, в період шлюбних відносин, шлюб між ними розірвано рішенням суду 19 грудня 2019 року. В період шлюбних відносин та за сумісні кошти в квартирі виконано капітальний вартісний ремонт, монтаж балкону, автономне опалення та інше. Вкладені кошти на придбання вартісного медичного обладнання ТОВ «Медичний центр «Мама», власником якого є [PERSON] , а він був його керівником. Внаслідок розпаду сім`ї, виникла потреба у поділу майна подружжя, а [PERSON] не мала наміру його ділити. Як не мала наміру ділити квартиру, яка для неї важлива, оскільки знаходиться в межах медичного центру та в добротному стані. Незалежно від розлучення, він, як член сім ї власника житла, має право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та не мав наміру його залишати, що унеможливлювало [PERSON] позбавити його цього права. За відповідних обставин це право могло бути припинено новим власником. Для чого і був вчинений договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] , з метою змінити власника спірного нерухомого майна та через нього вирішити питання його виселення. Станом на час вчинення договору купівлі-продажу 24 липня 2019 року, шлюб між ним та [PERSON] , не був розірваний. Він постійно проживав в квартирі та був зареєстрований в ній. Договір купівлі-продажу вчинений без його відома та повідомлення. [PERSON] усвідомлювала, що він має право користування житловим приміщенням. Це право закріплено за ним і в п.1.3 договору купівлі-продажу від 24.07.2019 року. [PERSON] забезпечена житлом, має на праві особистої приватної власності дві квартири за адресою: [ADDRESS] та квартиру за адресою: [ADDRESS] . То на досягнення яких юридичних наслідків [PERSON] вчинила договір купівлі-продажу, звісно з метою його виселення на користь [PERSON] , [PERSON] жодного разу особисто не пред`являла до нього вимог звільнити квартиру та не вчиняла ніяких активних дій щодо захисту свого права власності. Всі процеси відбувались під контролем [PERSON] . В позовній заяві про його виселення, зазначений адрес для листування офісу [PERSON] - [ADDRESS] , за номером телефону [PERSON] трубку піднімає [PERSON] . Звернення до місцевих та правоохоронних органів здійснює [PERSON] , що діє на підставі довіреності. Зазначене свідчить про байдужість [PERSON] [PERSON] не намагалась досягти правового результату за договором купівлі-продажу. Обидві сторони договору були об`єднані єдиним наміром позбавити його права на проживання в квартирі шляхом виселення, а тому вчинили фіктивний договір купівлі-продажу квартири, без наміру досягнення правових наслідків договору купівлі-продажу. Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. 18 грудня 2023 року позивачем за зустрічним позовом [PERSON] (відповідачем за первісним позовом) до суду подано відповідь на відзив представника відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] . В обґрунтування наведено наступне. Ним, [PERSON] , подано до суду зустрічну позовну заяву до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 24.07.2019 року недійсним з мотивів його фіктивності, що вчинений для виду, що обидві сторони правочину діяли умисно для досягнення мети [PERSON] позбавити його права на квартиру та виселити з неї. Представник [PERSON] адвокат Примаков К.Л., що діє в її інтересах, надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вчиненого 24 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , недійсним, що заявлені ним позовні вимоги не підлягають задоволенню. Надані представником аргументи, не заслуговують на увагу з наступних підстав. Намагання [PERSON] та її представника представити його, [PERSON] , як безгрошову та корисну особу, не ґрунтуються на відповідних доказах та зводяться до приниження з використанням матеріалів з сайту «Судова влада України», які не містять інформації щодо предмету спору, не містять прізвищ сторін, провадження та адрес, без відповідного посвідчення. Крім цього, до відзиву долучені матеріали іншої особи щодо притягнення до адміністративної відповідальності, інформація щодо стосунків з його попередньою родиною, наявність однокімнатної квартири його матері похилого віку, що мали місце до реєстрації шлюбу з [PERSON] , все це не відноситься до предмету доказування. З [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2011 року по 19.12.2019 року. Спірна квартира [ADDRESS] набувалась для них обох, для їхньої сім`ї, із залученням також його коштів, а не виключно в особисту власність [PERSON] . [PERSON] гарантувала його право на проживання в квартирі до смерті та навіть допомогу своєї дочки у старості, за умови оформлення квартири в особисту власність. Таким чином, просила забезпечити їй спокій, щоб на це майно не претендували його діти в майбутньому, як на спадщину. На той час він не хотів починати свої подружні стосунки з недовіри, тому і погодився. Незважаючи на те, що спірна квартира оформлена в особисту власність [PERSON] , це не звільняє останню від спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя належними та допустимими доказами, а саме наявності джерела коштів останньої для набуття спірного нерухомого майна в особисту власність 15.11.2011 року. Предметом заявленого ним позову, є недійсність договору купівлі-продажу від 24.07.2019 року трикімнатної квартири [ADDRESS] , вчиненого між [PERSON] та [PERSON] , з підстав його фіктивності. Договір продажу квартири вчинено в період шлюбних відносин, без його участі та без його відома. Його охоронюване законом право користування жилим приміщенням спірної квартири, відображено в п.1.3. договору купівлі-продажу та усвідомлювалось [PERSON] Згоди на зняття його з реєстраційного обліку спірної квартири, [PERSON] він не надавав. Таким чином, остання фіктивно, шляхом укладання договору купівлі-продажу з [PERSON] , змінила власника спірного нерухомого майна, з метою позбавити його прав на квартиру, а [PERSON] їй в цьому сприяла, що свідчить про єдність умислу сторін договору купівлі-продажу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, дії сторін за договором купівлі-продажу від 24.07.2019 року щодо передачі [PERSON] права власності на квартиру [PERSON] були недобросовісними стосовно [PERSON] та спрямовані на позбавлення його права користування житлом. Вчинення [PERSON] договору купівлі-продажу квартири внаслідок необхідності повернення [PERSON] боргу у розмірі 10000 доларів США, є вигадкою останньої. Як і те, що він знав про зазначену обставину та обіцяв виписатися з квартири та перейти проживати в однокімнатну квартиру до своєї матері. Зазначене спростовується обставинами справи та умовами договору саме купівлі-продажу. Відповідно до п.2.1 договору, продаж квартири вчинений за 167911.00 грн., які продавець отримав від покупця в безготівковому порядку на свій рахунок, відповідно до п.2.4 затверджено, що будь-які інші документи, що містять відомості фінансового характеру, відмінні від 167911,00 грн., не мають юридичного значення. Наполегливе до цього часу відстоювання [PERSON] свого інтересу щодо спірного нерухомого майна та вчинення фактично особистих активних дій, під прикриттям доручення від імені [PERSON] , зняття його з реєстраційного обліку, намагання вселити сторонню особу, чим примусити його звільнити квартиру, звернення до Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до відповідальності за самоуправство, звернення зі скаргою до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань свідчать про те, що [PERSON] не є байдужою до квартири [ADDRESS] та активно відстоює право власності, оскільки договір купівлі-продажу квартири був вчинений нею для виду, саме з метою виселення його з квартири, а не втратою нерухомості. [PERSON] , як близька подруга [PERSON] , була обізнана щодо намірів останньої, знала, що він зареєстрований і проживає в квартирі, усвідомлювала його право на проживання в квартирі відповідно до закону, погодилась набути право власності на квартиру з існуючими обтяженнями з наміром сприяти [PERSON] у позбавленні його права на проживання в спірній квартирі та виселенні. Саме тому її позиція пасивна. Протягом чотирьох років, [PERSON] , як новий власник, особисто не проявляла інтересу до нерухомості, згодом пред`явила позов до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Провадження по справі зупинила до результату розгляду цієї справи. Загальні вимоги, додержання яких необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Відповідно до частин 1.5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, за правилами статті 215 цього Кодексу є підстави для визнання його недійсним, відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Вважає пред`явлений ним позов обґрунтованим та просить його задовольнити. 21.02.2024\~року від\~позивачки [PERSON] \~(відповідачки\~за зустрічним\~позовом)\~ до\~суду надійшли\~додаткові пояснення,\~в яких\~зазначено наступне.\~ Вважає\~за необхідне\~надати додаткові\~пояснення на\~підтвердження факту\~порушення її\~законних інтересів\~і прав.\~Нею не\~заперечується обставина,\~що вона\~є спільною\~знайомою колишнього\~подружжя [PERSON] .\~Вона \~допомагала [PERSON] \~ вести\~бізнес,\~надавала у\~борг подружжю\~грошові кошти.\~У 2019\~році [PERSON] \~запропонувала їй\~ купити\~у неї\~квартиру,\~вона запевнила\~її ,\~що [PERSON] \~ самостійно\~зніметься з\~реєстрації через\~декілька місяців,\~після того\~як вона\~ придбає\~квартиру.\~З її\~слів,\~він переїде\~до матері,\~так як\~вона хворіла\~і потребувала\~догляду.\~При цьому\~ [PERSON] \~просила її\~ дозволити\~їй певний\~час прожити\~в цій\~квартирі,\~доки вона\~не знайде\~прийнятне для\~неї житло\~після продажу\~квартири.\~Вона гарантувала\~їй,\~що буде\~сплачувати за\~комунальні платежі.\~В зв`язку\~з тим,\~що вона\~давно знає\~ [PERSON] ,\~у неї\~ не\~було підстав\~сумніватись у\~її словах,\~тому,\~порадившись з\~чоловіком,\~вона погодилась.\~ Правочин\~купівлі-продажу\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~відповідав її\~волі і\~зовнішньому прояву\~при укладанні\~договору купівлі-продажу\~вищезазначеної квартири\~між [PERSON] \~та нею,\~ [PERSON] .\~Жодна з\~них не\~діяла недобросовісно\~відносно [PERSON] ,\~та не\~мали наміру\~позбавити останнього\~права користування\~житлом.\~Після купівлі-продажу\~квартири,\~нею,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~виходячи з\~їхніх домовленостей,\~ [PERSON] \~продовжувала проживати\~в вищезазначеній\~квартирі,\~однак [PERSON] \~почав вимагати\~від останньої\~грошові кошти\~і вигнав\~її вже\~з її\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~тому вона\~змушена була\~звернутись до\~суду,\~так як\~у її\~плани не\~входило подальше\~проживання у\~цій квартирі\~інших осіб.\~Вона з\~чоловіком (до\~його смерті)\~мала намір\~переїхати жити\~від дітей\~в квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а після\~смерті її\~ чоловіка,\~їй стало\~важко проживати\~у квартирі\~з дітьми\~за адресою\~її реєстрації:\~ [ADDRESS] ,\~так як\~вона вже\~літня людина\~і має\~право на\~спокійний \~спосіб життя,\~ тому\~вона хотіла\~як найшвидше\~зробити у\~придбаній у\~ [PERSON] \~квартирі ремонт\~та переїхати\~туди жити.\~Однак,\~вона \~не може\~цього зробити\~через [PERSON] ,\~так як\~він чинить\~їй перешкоди\~у користуванні власністю, тому вона вимушена проживати з дітьми. До зустрічного позову [PERSON] надано інформаційну довідку 191225087 від 03.12.2019 р., згідно до якої у її володінні знаходиться три об`єкта нерухомості, однак, просить суд, звернути увагу, що пошук за вищезазначеною довідкою здійснено за частковим співпаданням, а тому інформація з даної довідки співпадає тільки щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , іншої нерухомості, визначеної у довідці, у неї немає. Слід відзначити, що при введенні її прізвища у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, результат пошуку видає часткове співпадання і зазначена примітка на сайті реєстру, що: «Зверніть увагу: в результатах пошуку можуть бути об`єкти, що не належать вказаній особі. Це тому, що в реєстрі є об`єкти, що належать особам з таким самим прізвищем іменем, по-батькові, але без зазначення податкового номеру. Щоб здійснити точний пошук, спробуйте зазначити лише РНОКПП особи». Так за результатами пошуку станом на 21.02.2024 за її прізвищем та ім`ям видається нерухомість: [ADDRESS] : [ADDRESS] у неї ніколи не було, даний будинок належить особі, яка має схоже на її прізвище та ім`я. Коли до реєстру вводиться тільки її РНОКПП та паспорт, то видається реальна її нерухомість, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] , іншої нерухомості у неї немає, дана обставина підтверджується інформаційною довідкою 366281772. Фактично зараз в її квартирі проживає колишній чоловік її подруги - [PERSON] , який є відповідачем по справі, який чинить їй перешкоди у проживанні в квартирі, не дає можливості спокійно почати жити у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не пускає до квартири осіб, яким вона доручила управління даною квартирою. Через побоювання фізичного насилля по відношенню до себе з боку [PERSON] , враховуючи, що він веде себе дуже агресивно і жорстко, тобто робить все, щоб перебування і існування її або інших осіб у її квартирі стало неможливим, вона не може користуватись своєю власністю. [PERSON] лякає її своєю поведінкою, самоуправно намагається розпоряджатись її квартирою. Постійні конфлікти через неможливість користуватись, володіти і розпоряджатись своєю квартирою за адресою: [ADDRESS] , призводять до погіршення її здоров`я. На прохання покинути житло, [PERSON] не реагує, вимагає, щоб [PERSON] придбала йому однокімнатну квартиру. В утриманні квартири, її ремонті, оплаті за комунальні послуги, [PERSON] участі не приймає, чим завдає їй значних матеріальних збитків, так борг за централізоване опалення з моменту звернення до суду по сьогоднішній день збільшився до практично 80.000 грн., при цьому [PERSON] на даний момент навіть не прописаний в квартирі. Вона повідомляла про вищезазначені обставини колишню власницю квартири [PERSON] , навіть звернулась до суду, щоб розірвати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , та повернути грошові кошти, витрачені на придбання вищезазначеної квартири. Однак [PERSON] повідомила її, що у неї немає грошових коштів, щоб їй їх повернути і запевнила її, що вона умовить [PERSON] звільнити її квартиру. [PERSON] , діючи на підставі її довіреності, неодноразово викликала поліцію, заяви до поліції щодо агресивних дій та самоуправства [PERSON] , однак навпаки, нічого не змінюється, навпаки він її побив і не впустив до квартири у січні 2024 року, коли вона мала намір повідомити [PERSON] , що він не має права займати всі три кімнати квартири і має обрати собі одну кімнату, а інші звільнити. Дана обставина підтверджується відповідним відео, яке вона долучила до матеріалів справи. Таким чином, [PERSON] намагається її і [PERSON] залякати, щоб вона відмовилась від своєї власності і боялась його, а він за її рахунок буде продовжувати користуватися квартирою замість неї, а вона продовжує проживати з дітьми в їх квартирі, так як вона не має фінансової можливості придбати собі інше житло. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у спpaвi № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) проведено ґрунтовний аналіз позицій Європейського суду з прав людини щодо права на повагу до житла особи, її прав не бути виселеною чи позбавленою свого житла, бо такий захист поширюється як на власника житла (рішення у справі Gillow v. the U.К. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці житлового будинку, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №№447/455/17 врахувала вимоги про визнання припиненим права користування спірним будинком на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції. Вважає, що припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає такій пропорційності. Разом із тим, встановивши, що права позивачки порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і її права, як власниці житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідно дотримуватися балансу захисту права власності позивачки, з якою після розірвання шлюбу залишився проживати син, тому відповідач як колишній член її сім`ї втратив право на користування будинком, оскільки він вже не є членом її сім`ї, не зареєстрований у спірному житловому будинку. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідне до частини 1 статті 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Просить суд звернути увагу, що [PERSON] чинить перешкоди у проживанні їй та іншим особам, яким вона, як власник, хотіла надати прихисток і допомогу в вищезазначеній квартирі. Також просить звернути увагу, що мати [PERSON] , [PERSON] , має на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №366281772 від 18.02.2024 року. Про жодні боргові зобов`язання [PERSON] до [PERSON] їй нічого не відомо, навпаки, вона вперше про це чує, і дуже здивована, що в останнього були якісь грошові кошти до шлюбу з [PERSON] . Навпаки [PERSON] весь час скаржилась їй, що фактично всі грошові кошти в сім`ї заробляла вона, а [PERSON] фактично був домогосподаркою, а не чоловіком, який утримує сім`ю. При цьому їй не зрозуміло, чому фактично чужа їй людина, яка є агресивною та допускає фізичне насилля по відношенню до жінок, має продовжувати проживати в її квартирі, при цьому їй як власниці вказує, кого їй впускати до свої квартири. Просить суд звернути увагу, що вона вважає, що якщо у [PERSON] є якісь претензії до [PERSON] , то вони не стосуються жодним чином її, так як вона бажає дану квартиру залишити у своєму володінні і почати нарешті нею користуватись, розпоряджатись і володіти, однак через [PERSON] , його агресію і цинічне зухвальство через його безкарність вона не може цього робити. Додатково надає суду ухвалу від 02 лютого 2024 року за цивільною справою № 214/8200/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору, визнання права власності, стягнення грошових коштів, яка доводить, що вона має намір залишити у своєму володінні квартиру за адресою: [ADDRESS] , та як вона хоче мирно проживати одна у вищезазначеній квартирі без своїх дітей, з якими вона зараз проживає в їх квартирі. Проживати з [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] вона боїться, так як він дуже агресивний і підступний, крім того він чужа для неї людина, яка вже багато років продовжує чинити їй перешкоди у користуванні своєю власністю, не допускає нікого в її квартиру, не сплачує за комунальні послуги, чим завдає їй матеріальних збитків. В судовому\~засіданні 02.02.2024\~року \~представник позивачки\~ [PERSON] (відповідачки за зустрічним позовом) [PERSON] , позов підтримала в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. В судовому засіданні 02.02.2024 року представник третьої особи (відповідачки за зустрічним позовом) [PERSON] - [PERSON] , не заперечував проти задоволення позову [PERSON] , у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В судовому засіданні 02.02.2024 року відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) та його представник [PERSON] , заперечували проти задоволення позову [PERSON] , зустрічний позов підтримали. [PERSON] при цьому заначив, що 29.04.2011 року він уклав шлюб з [PERSON] , стосунки були нормальні. В кінці літа 2011 року виник намір купити квартиру. У них були накопичення, також [PERSON] брала гроші у батьків. Грошима користувалися без розписок. Між собою домовилися, що квартиру будуть оформлювати на [PERSON] . Він вирішив у [PERSON] взяти розписку, текст якої набрав на комп`ютері. Гроші були вдома. [PERSON] спочатку не хотіла підписувати розписку, але потім він її умовив. Він на той час працював в поліції, до декларації він цю суму не вносив. Ці 12\~000 доларів США [PERSON] передала за квартиру, ці гроші до передачі були не вдома. За квартиру продавцям передали 23\~000 доларів США. При укладенні договору купівлі продажу він був присутній, нотаріус його попередив про наслідки укладеного договору, він заяву підписував без примушення. В судовому засіданні 13.02.2024 року в якості свідка була опитана [PERSON] , яка показала наступне. Всіх знає, [PERSON] це її мати, [PERSON] колишній чоловік її матері. [PERSON] знайома її матері. Їй відомо, що у [PERSON] були чисті аркуші паперу з підписом її матері. У її, свідка, присутності, мати давала [PERSON] декілька чистих аркушів з її підписом, так як потрібно було оформлювати документи в м. Києві, а мама особисто не могла поїхати. Після того як [PERSON] повернувся з м. Києва, вона у нього в столі бачила декілька таких аркушів з підписами мами. У 2011 році вона, свідок, навчалася в м. Харкові. Мати була фізичною особою підприємцем. Мати відкрила ТОВ «Мама» та надала довіреність [PERSON] . Мати раніше працювала лікарем, до якого часу не пам`ятає. У спірній квартирі був зроблений ремонт, у тому числі замінений балкон. У бабусі були накопичення, вона отримувала пенсію. Її навчання оплачувала мама. На ремонт вона особисто давала матері гроші в сумі 1000 доларів США, також давала і бабуся близько 5000 доларів США. [PERSON] та мати мешкали по [ADDRESS] близько одного року. Вона, свідок, була в тій квартирі близько 4-5 разів. [PERSON] ніколи не казав, що в нього є накопичення. Чи був в тій квартирі комп`ютер, вона не пам`ятає. До цього моменту мати жила в будинку, перевезла частину речей до квартири, в будинку комп`ютер був. Коли мати одружилась з [PERSON] , він не працював. Про придбання квартири, вона, свідок, дізналась вже після її купівлі. Їй відомо, що у матері гроші були, вона працювала. Частково дала гроші бабуся [PERSON] . На час придбання квартири мати з [PERSON] проживали по [ADDRESS] , де орендували квартиру. Пізніше [PERSON] став працювати директором. У судовому засіданні 28.02.2024 року у зв`язку з технічними причинами (відключення комп`ютеру), була оголошена перерва, під час якої представник [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , представник [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] , кожен окремо, подали заяви, в яких зазначили, що у зв`язку з технічними причинами просять провести розгляд справи за їх відсутності, підтримавши при цьому раніше висловлені у судовому засіданні позиції щодо основного та зустрічного позовів. У судовому засіданні був оглянутий диск ( Т.2 а.с.7), зі змісту якого вбачається, що [PERSON] не дозволяє [PERSON] потрапити до спірної квартири, наносить останній удари. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір купівлі продажу (Т.1 а.с. 10-13), витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно (Т.1 а.с. 14), довідка (Т.1 а.с. 15), пропозиція з вимогою про виселення (Т.1 а.с. 16,18), інформація з державного реєстру речових прав (Т.1 а.с. 50), свідоцтво про шлюб (Т.1 а.с. 106), рішення (Т.1 а.с. 107-108), висновок експерта (Т.1 а.с. 109-113), довідка (Т.1 а.с. 120), інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т.1 а.с. 121-123), договір купівлі-продажу (Т.1 а.с. 178-179), роздруківка з сайту «Судова влада» (Т.1 а.с. 185-186), інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т.1 а.с. 201), заява повідомлення (Т.1 а.с. 203), заява (Т.2 а.с. 3), диск (Т.2 а.с. 7), довідка (Т.2 а.с. 8), розписка (Т.2 а.с. 10), висновок експерта (Т. 2 а.с. 11-34), рішення суду (Т.2 а.с. 62-63), інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 2 а.с. 75), довідки з пенсійного фонду (а.с. Т.2 а.с. 86-87) Суд,

Outcome: approved