Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є: 1. Припинити право спільної сумісної власності подружжя на 27/100 квартиру за адресою: [ADDRESS] . 2. Розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , що складається з: - 73/100 квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість якої на час подання позову становить - 5 380 500 грн. - автомобіля марки HYUNDAI TUCSON NX 2,0 Dynamic AT, загальний легковий хетчбек-В, 2021 р. в. вартість якого на час подання позову становить - 1 200 000 грн. - грошових коштів у сумі 3 287 000 грн. наступним чином: 2.1. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 3. Визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти отримані від продажу автомобіля марки HYUNDAI TUCSON NX 2,0 Dynamic AT, загальний легковий хетчбек - В, 2021 р.в. у сумі 1 200 000 грн. 4. Визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти у сумі 86 500 доларів США, що еквівалентно 3 287 000 грн. 5. Визнати відмову [PERSON] від будь-яких матеріальних претензій щодо [PERSON] та від стягнення аліментів на користь [PERSON] в майбутньому в рахунок відмови [PERSON] від права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 09 червня 2006 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі у подружжя народилась дитина [PERSON] . Сімейне життя подружжя не склалося, наразі у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 761/18475/23 про розірвання шлюбу за позовом [PERSON] до [PERSON] . Родина проживає разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Через негідну поведінку відповідача, позивачем подано заяви до поліції та до Служби у справах дітей про насильство у сім`ї. Проживати мамі з донькою в одному приміщенні з відповідачем є потенційно небезпечним для їх психологічного та фізичного здоров`я. Нажаль, ця квартира є єдиною нерухомою власністю позивача і іншого житла вона не має. Попри постійні конфлікти відповідач у добровільному порядку жити окремо відмовляється тож виникла необхідність поділу майна подружжя у судовому порядку. У шлюбі між [PERSON] та [PERSON] матеріальним забезпеченням сім`ї повністю займалася позивач. [PERSON] являється висококваліфікованим дипломованим перекладачем трьох іноземних мов. Завдяки високій кваліфікації отримує гарні гонорари та заохочення. Гарно заробляти та заощаджувати гроші позивач почала ще до шлюбу. Усі зароблені кошти вкладала у депозитні вклади в ряд банків з ціллю накопичити кошти на власне житло. При цьому відповідач майже весь час перебування у шлюбі не працював. Перебивався тимчасовими заробітками. Жив за рахунок дружини. Не докладав ніяких зусиль задля облаштування побуту родини. З 2013 року не працює взагалі. Задля пришвидшення купівлі позивачем власного житла її мати та рідна сестра подарували їй грошові кошти у сумі 703000 грн. У 2014 році мати позивача [PERSON] подарувала позивачу грошові кошти у сумі 650325, 00 грн. накопичені нею за допомогою заощаджень вкладених у депозитні вклади у ряд банків. [PERSON] , сестра позивача у 2014 році подарувала позивачу грошові кошти у сумі 52 600 грн. накопичені нею за допомогою заощаджень вкладених у депозитні вклади у ряд банків. За рахунок зазначених коштів та накопичених нею особисто у жовтні 2015 року позивач придбала іменні звичайні дисконтні облігації на суму 2625480 грн. У січні 2016 року позивач обміняла облігації на квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку і зареєструвала 22 січня 2016 року. Отже при поділі квартири, як об`єкта у складі спільного майна подружжя, слід вважати, що частина квартири, вартість якої сплачена за рахунок коштів подарованих позивачу його родичами у сумі 703000 грн., не підлягає поділу та належить позивачу на праві власності. Також за рахунок власних заощаджень у квітні 2021 року позивач придбала автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 1999 куб. см., 2021 року випуску у якості подарунка для чоловіка. У період з 2021 року по 2023 рік позивачем зроблено заощадження у сумі 86500 доларів США. Ці грошові кошти відповідач незаконно привласнив собі. На момент подання позову відповідач визнав привласнення на свою користь грошових коштів у сумі 35000 доларів США, що еквівалентно 1330000 грн. Позивач пояснив свій вчинок тим, що взяв гроші на власні потреби, аби влаштувати нове життя. Також, позивачу стало відомо, що у травні 2023 року відповідач незаконно без її дозволу відчужив автомобіль належний подружжю на праві спільної сумісної власності. Автомобіль відчужено відповідачем своєму рідному братові за свідомо заниженою ціною. При цьому, відповідач на даний момент продовжує користуватися цим автомобілем. Цей факт підтверджує те, що фізично автомобіль продовжує перебувати у користуванні відповідача. Зазначила, що позивач, уже протягом багатьох років страждає на прогресуюче неврологічне захворювання епілепсію, мезіальний склероз та має кісту шишкоподібної залози. Дане захворювання призводить до поступової втрати пам`яті та працездатності. Позивач проходить на регулярній основі курси підтримуючого лікування. Рекомендації лікарів одностайні - спокій та повне виключення стресових ситуацій, які зможуть запустити повністю незворотні процеси. Все це погіршує матеріальне становище позивача. Заощадити кошти на власне житло в такій ситуації, нажаль не представляється можливим. Втрата квартири в яку було вкладено нею багато матеріальних зусиль та облаштування нового побуту може призвести до фатальних наслідків Позивач подала до суду письмові пояснення. Позивач подала до суду додаткові письмові пояснення. В подальшому позивач подала до суду уточнення позовних вимог в яких просила: 1. Припинити право спільної сумісної власності подружжя на 27/100 квартиру за адресою: [ADDRESS] . 2. Встановити нікчемність договору купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI TUCSON NX 2,0 Dynamic AT, загальний легковий хетчбек - В, 2021 p. в., укладеного [PERSON] . 3. Визначити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , що складається з: - 73/100 квартири за адресою: [ADDRESS] ; - Грошових коштів у сумі 86 500 доларів США; - вартості автомобіля марки HYUNDAI TUCSON NX 2,0 Dynamic AT, загальний легковий хетчбек - В, 2021 p. в. у сумі 1 200 000 грн. 4. Визнати за [PERSON] право власності на: - 635/1000 частки квартири за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частки вартості автомобіля марки HYUNDAI TUCSON NX 2,0 Dynamic AT, загальний легковий хетчбек - В, 2021 p. в. у сумі 600 000 грн.; - 1/2 частки грошових коштів у сумі 43250 доларів США. 5. Визнати за [PERSON] право власності на: - 365/1000 частки квартири за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частки вартості автомобіля марки HYUNDAI TUCSON NX 2,0 Dynamic AT, загальний легковий хетчбек - В, 2021 p. в. у сумі 600 000 грн.; - 1/2 частки грошових коштів у сумі 43 250 доларів США. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні, яке відбулось 04.03.2024 року, позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав вкладених у позові. В судовому засіданні, яке відбулось 04.03.2024 року, відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначили, що потрібно здійснити поділ майна порівну між подружжям. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалося технічним засобом. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 09 червня 2006 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 червня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис № 487, розірвано. Родина проживає разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 27 червня 2023 року. У жовтні 2015 року [PERSON] придбала іменні звичайні дисконтні облігації на суму 2 625 480 грн., що підтверджується копією квитанції про оплату за імення дисконтні облігації від 22 жовтня 2015 року на суму 1 457 000,00 грн., та копією квитанції про оплату за імення дисконтні облігації від 26 жовтня 2015 року на суму 1 168 480,00 грн. У січні 2016 року [PERSON] обміняла облігації на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору міни квартири на облігації від 22 січня 2016 року за № 55, право власності на яку зареєструвала 22 січня 2016 року, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 51960695 від 22 січня 2016 року. У квітні 2021 року [PERSON] придбала автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 1999 куб. см., 2021 року випуску, що підтверджується копією рахунку на оплату за № НК2670 від 07 квітня 2021 року у сумі 681666,67 грн. Відповідно до листа ГСЦ МВС №31/915АЗ-12117-2023 від 07 червень 2023 року перереєстрований [PERSON] на нового власника 24 травня 2023 року. Згідно до листа ГСЦ МВС № 31/914А3-12082-2023 від 07 червня 2023 року інших транспортних засобів у власності [PERSON] не перебуває. Оціночна ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI TUCSON NX 2,0 Dynamic AT, загальний легковий хетчбек - В, 2021 р. в. на час подання позову складає - 1 200 000 грн., що підтверджується висновком про вартість автомобіля від 23 червня 2023 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). При цьому, право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2022 у справі № 642/8107/14-ц зазначила, що «…за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. …До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.». За ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з ч.ч. 1-2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 зазначила, що «...у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції... Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала». Суд, встановивши, що сторони придбали спірний автомобіль та квартиру, під час перебування у зареєстрованому шлюбі і, що відповідач розпорядився автомобілем, який є спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди [PERSON] , суд дійшов висновку, що в такому випадку позивач має право на визнання за [PERSON] права власності на: - 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частки вартості автомобіля марки «Hyundai» модель «Tucson» 2021 року випуску у сумі 600000(шістсот тисяч)грн. 00 коп. Суд відхиляє доводи позивачки про те, що грошові кошти в сумі 650325,00 грн. були подаровані наприкінці 2014 року [PERSON] на користь [PERSON] , та є особистою приватною власністю останньої, на яку не розповсюджується правовий режим спільної сумісної власності, у зв`язку із чим, частка у спірній квартирі на суму 650325,00 грн. є особистою приватною власністю [PERSON] , яка має бути їй відшкодована, з огляду на те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт дарування вказаних грошових коштів [PERSON] на користь [PERSON] , а саме відсутній договір дарування, а тому дані кошти не можуть бути визнані особистим майном позивача. Суд відхиляє доводи позивачки про те, що грошові кошти в сумі 52600,00 грн. були подаровані наприкінці 2014 року [PERSON] на користь [PERSON] , та є особистою приватною власністю останньої, на яку не розповсюджується правовий режим спільної сумісної власності, у зв`язку із чим, частка у спірній квартирі на суму 52600,00 грн. є особистою приватною власністю [PERSON] , яка має бути їй відшкодована, з огляду на те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт дарування вказаних грошових коштів [PERSON] на користь [PERSON] , а саме відсутній договір дарування, а тому дані кошти не можуть бути визнані особистим майном позивача. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на 27/100 квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на грошові кошти у сумі 86500 доларів США, що еквівалентно 3287000 грн., з огляду на те, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами про наявність даних грошових коштів у власності подружжя, та факт розпорядження коштами подружжя відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Також, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідачем були подані документи з яких вбачається, що останній отримував заробіток під час перебування у шлюбі з позивачем, з якого сплачувались податки та мав заощадження на банківських рахунках, що спростовує доводи позивача, що відповідач був на утриманні позивача під час шлюбу. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial