Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Херсонська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтував тим, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] на даний час зареєстровані позивач [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , яка й проживає в будинку. Відповідач зареєструвала своє місце проживання в будинку за згодою [PERSON] , яка на той час була власником домоволодіння. [PERSON] жодних родинних або будь-яких правових зв`язків з позивачем не має, право проживання та користування майном нею втрачено у зв`язку із недійсністю (незаконністю) договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач проживає в будинку, чим чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні домоволодінням як законному власнику цього майна, крім того протягом чотирьох років з 29.10.2015 року фізично не допускає позивача та її дітей до будинку. 17.01.2012 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за згодою нового власника зареєструвала своє місце проживання в цьому будинку. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради, приватного нотаріуса Палієнко У.О., про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначене рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 28.01.2016 року. 07.10.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про скасування права власності відповідача на зазначене домоволодіння на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49551372 від 06.11.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право приватної власності [PERSON] на спірне домоволодіння на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та свідоцтва про народження зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , будинок [ADDRESS] . Враховуючи викладене, проживання відповідача в зазначеному домоволодінні без дозволу позивача є незаконним, оскільки заволодіння майном відбулося у незаконний спосіб, відповідно й реєстрація місця проживання відповідача є незаконною. Позивач вимушена орендувати інше житло, щоб мати кришу над головою та людські умови життя, вимушена витрачати кошти на оренду житла, які б могла використовувати на користь своїх дітей. Своїми незаконними діями [PERSON] завдала [PERSON] моральної шкоди, яка полягає в порушенні права власності останньої шляхом незаконного користування домоволодінням та не допуску до нього протягом 4 років, змушує позивача та дітей протягом зазначеного строку вимушено проживати у чужих людей, звертатися до суду за захистом конституційного права володіння та користування майном, що завдає позивачу страждань. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням [ADDRESS] та висилити її із зазначеного домоволодіння. Стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою суду від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 07.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що державний реєстратор Остапенко С.М. зареєстрував право власності за [PERSON] на зовсім інший будинок, іншої конфігурації та іншої площі, який ніколи не належав позивачу та суттєво відрізнявся своїм характеристиками ніж ті, що були зазначені у рішенні Херсонського апеляційного суду від 29.10.2015 року. За позивачем фактично безпідставно зареєстровано новий житловий будинок, житлова площа якого збільшилася з 21,7 кв.м. до 47 кв.м., загальна площа будинку збільшилася з 55,2 кв.м. до 76,7 кв.м. На сьогоднішній день будинку, який підлягає поверненню на користь [PERSON] не існує. На сьогоднішній день відповідач проживає у будинку своєї сестри та зареєстрована у ньому відповідно до чинного законодавства, та не існує будь-яких підстав щодо скасування реєстрації відповідача та виселення, а тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В останнє судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради, приватного нотаріуса Палієнко У.О., про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , та [PERSON] . Зазначене рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 28.01.2016 року. 22.15.2015 року державним реєстратором Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . 07.10.2019 року державним реєстратором Херсонської міської ради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про скасування права власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. 07.10.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про скасування права власності [PERSON] на домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49551372 від 06.11.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право приватної власності [PERSON] на домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. Відповідно до довідки-підтвердження №1757 від 14.11.2019 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] тимчасово з своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1997 р.н. Згідно довідки №1758 від 14.11.2019 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1997 р.н. Відповідно до довідки-підтвердження №1759 від 14.11.2019 року [PERSON] проживає по [ADDRESS] з 2015 року і по теперішній час. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2022 року, яке набрало законної сили 16.01.2023 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.12.2025 року на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що видано [PERSON] визнано нечинним. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). За частиною першою статті 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, записи про право власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовані, правовстановлюючі документи, а саме договір купівлі-продажу, свідоцтво про право власності визнані недійсними та нечинними, відповідно будь-яких прав ні [PERSON] , ні [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не мають. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2022 року підтверджує відсутність будь-яких прав як відповідача по даній справі так і [PERSON] , яка надала дозвіл та право на проживання в будинку. Суд, оцінюючи виселення на предмет пропорційності, встановивши, що порушені права позивача - власника житла гарантовані як національним законодавством України, так і статтею 8 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, вважає, що у цьому випадку, за обставин цієї справи, виселення відповідача зі спірного житла є законним та пропорційним заходом, переслідує легітимну мету та є необхідним, оскільки між сторонами спору склалися неприязні стосунки, вони не пов`язані спільним побутом, відповідач не є членом сім`ї позивача. У зв`язку з викладеним, суд прийшов до висновку про задоволення позовної вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням шляхом виселення відповідача зі спірного домоволодіння. Доводи сторони відповідача суд до уваги не приймає, оскільки вони не впливають на висновок суду. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. З врахуванням того, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини у настанні негативних наслідків для позивача, суд приходить до висновку, що внаслідок винних дій відповідача завдано моральної шкоди позивачу, яка виразилася в тому, що неправомірні дії відповідача призвели до необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, протягом зазначеного строку позивач з дітьми вимушено проживали у чужих людей, необхідністю звертатися до суду за захистом конституційного права володіння та користування майном. Все це спричинило позивачу моральні страждання. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20, при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. Враховуючи те, що дії відповідача призвели до порушення прав користування позивачки та її дітей майном, а також з огляду на відновлення прав позивача та вселення їх до спірного домоволодіння суд,

Outcome: partial