Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 04.03.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.03.2024 року. Позивач, [PERSON] , від імені якої діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що 09 квітня 2020 р. між [PERSON] (далі по тексту - позивач), та [PERSON] (далі по тексту - відповідач) було укладено шлюб, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що було зроблено актовий запис №171. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Адвокат зазначає, що 30.12.2023р. [PERSON] вчинив домашнє насильство фізичного характеру стосовно своєї дружини [PERSON] . В результаті вищеописаного, працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] серії АА №115018. Позивачка отримала забійні гематоми правого та лівого плеча та лівої миски. За результатами отриманих ушкоджень, розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України, що підтверджується Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.01.2024 р. Свідками чого стали дитина подружжя, так і дитина [PERSON] від попереднього шлюбу. У позовній заяві вказано на те, що зважаючи на агресивну поведінку чоловіка, [PERSON] переїхала зі спільного помешкання сторін, і орендувала квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди від 02.01.2024р. За позовом [PERSON] , рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2024 р. шлюб між сторонами розірвано, однак на даний час рішення ще не набуло законної сили. Згідно позовної заяви з моменту народження доньки [PERSON] , вихованням дитини одноособово займається [PERSON] . Відповідач не вважає за доцільне приділяти час та увагу вихованню доньки, не цікавиться її життям, не турбується про неї. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики від 27.12.2023р., [PERSON] [INFO] відвідує ЗДО №26 з 26.08.2022р. Адаптаційний період [PERSON] проходив досить складно, оскільки дитина дуже прив?язана до мами. Дівчинка завжди має охайний вигляд, вміє самостійно одягатись і роздягатися. У дівчинки сформовані навички самообслуговування відповідно до віку. Як вказує адвокат, [PERSON] працевлаштована у ТОВ «Нуміс» на посаді продавець непродовольчих товарів з 28.12.2023р. Відповідно до характеристики №1 від 02.01.2024р. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. Спокійна, врівноважена, при спілкуванні з громадянами поводиться коректно. Письмових та усних скарг з боку сусідів та громадян не поступало. 03.01.2024 р. представник позивача, адвокат Овсепян К.А. звернулася до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як органу опіки та піклування із заявою про надання Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому щодо визначення місця проживання дитини. 31.01.2024 р. Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування враховуючи інтереси дитини надав висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з її матір`ю [PERSON] , [INFO] . Адвокат зазначає, що підсумовуючи вищенаведене, вбачається, що саме мати докладає усіх можливих зусиль для забезпечення нормальних умов проживання і виховання дитини. Саме мати заробляє кошти які витрачає на її утримання, піклується про фізичний і моральний стан доньки, а також завжди підтримує і турбується про неї. Крім того, варто зауважити, що зважаючи на агресивну поведінку батька, [PERSON] невідкладно орендувала житло, для того, щоб забезпечити дитині безпечні та спокійні умови проживання. Під час спільного проживання батьків, дитина ставала свідком агресивної поведінки батька, що однозначно травмувало її, та залишило негативний вплив на психіці дитини. У позові містяться покликана на положення ч.1 ст. 141, ч. 2 ст. 150, ст. 155, ст. 161, 19, 160 СК України, ст.56 п. 6 ЦПК України, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11,п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», ч.4 ст.29 ЦК України, ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, а також ст. ст. 3, 7, 19, 141, 150, 153, 155, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 43, 49, 77, 141, 175, 177, 193, 194 ЦПК України, позивач просить суд: визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] ; Стягнути з [PERSON] , (Адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] , (адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) сплачений судовий збір, та понесені витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2024 року, у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. 29.02.2024 року від відповідача по справі [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Міллер Діана Миколаївна надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вказано на те, що відповідач частково не погоджується, з наведеним у позовній заяві, зокрема щодо подій, які мали місце 30.12.2023 року, категорично не погоджується, зазначає, що між подружжям відбувся конфлікт (сварка, спровокована дружиною), а не домашнє насилля. Жодного наміру завдавати шкоди дружині чи показувати свою перевагу відповідач не мав. Натомість відповідач вважає, що працівники поліції не розібравшись у ситуації, без достатніх доказів та підстав склали на нього протокол про адміністративне правопорушення Серія ВАВ №824728 від 30.12.2023 року та видали. Адвокат при цьому зазначає, що ані в протоколі про адміністративне правопорушення Серія ВАВ №824728 від 30.12.2023 року, ані в терміновому заборонному приписі стосовно кривдника Серія АА №115018 від 30.12.2023 не вказано жодної інформації про дітей і про те, що вони являються потерпілими від домашнього насилля, скоєного [PERSON] . Терміновий заборонний припис Серія ВАВ №824728 від 30.12.2023 виданий лише стосовно [PERSON] . Зазначає, що Ужгородським міськрайонним судом за результатами розгляду справи №308/1786/24 звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі - закрито. Копія постанови по справі № 308/1786/24. Адвокат зазначає, що [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності раніше не притягався, ніяких скарг на нього ні від сусідів чи мешканців району по місцю проживання - не надходило, що підтверджується характеристикою ТОВ «Управління житлом» від 10.01.2024 р. За місцем роботи на посаді директора ТОВ «Фарінель» також характеризується позитивно. Відповідно до первинного психологічного обстеження та висновку, наданого психологом [PERSON] , [PERSON] відкритий та комунікабельний, легко встановлює контакт. Проте за балакучістю можна помітити перенапругу, тривогу, втому, занепокоєння, переживання через конфлікт з дружиною, та переживання про дітей. Спостерігається виснаження емоційне через постійні переживання травматичної ситуації та відсутність комунікації з дочкою [PERSON] . Копія первинного психологічного обстеження та висновку додано до відзиву. Спостереження психолога також підтвердились результатами тестувань. У відзиві вказана на те, що в ході спостереження та інтерв`ю можна відзначити активну позицію [PERSON] по відношенню до сімейних цінностей, орієнтацію на партнерські відносини, повагу, розуміння, ненасильницьке спілкування, активне проявлення як батька по відношенню до обох дітей, що виховувались в сім`ї. Орієнтиром для картини сімейного життя [PERSON] описує свою батьківську сім`ю, де питання розлучення, емоційне та фізичне насилля не являється нормою і засуджується. Щодо тверджень позивача про те, що з моменту народження [PERSON] , вихованням дитини одноособово займається [PERSON] та що відповідач не вважає за доцільне приділяти час та увагу вихованню доньки, не цікавиться її життям, не турбується про неї, адвокат вказує що такі є безпідставними та неправдивими домислами представника та підтверджуються жодними доказами. Натомість адвокат вказує, що з моменту спільного проживання з позивачкою і протягом тривалості шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , працював на ТОВ «Фарінель» задля утримання сім`ї, здійснював заходи задля забезпечення фінансового та матеріального благополуччя. Вільний час проводив з сім`єю, зокрема й з донькою [PERSON] . Постійно здійснював оплату за відвідування дитиною ЗДО №26 забезпечував дитину всім необхідним (харчуванням, одягом, взуттям, іграшками), забезпечував надання медичної допомоги, вакцинації, тощо. При цьому вказує на те, що з моменту народження дитини і до січня 2024 року позивачка не працювала і відповідно мала більше часу та можливості дбати про дитину, займатися її вихованням. Однак, зазначене не може слугувати доказом того, що відповідач не брав участь у вихованні та житті дитини. Адвокат зазначає, що і з моменту окремого проживання відповідач постійно цікавився дитиною у позивачки, її станом, успіхами в садочку, надсилав кошти позивачці на утримання дитини, оплачував відвідування ЗДО №26, надсилав кошти на ліки, оплачував аналізи, тощо. На підтвердження чого додано копії квитанцій. Щодо визначення місця проживання дитини, то у відзиві із покликанням на частину 4 статті 29, ст. 141, ст. 161ЦК України, ч.1 ст. 3 Конвенції про права, принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано на те, що зважаючи на малолітній вік дитини, її психологічну прив`язаність до мами, яка завжди добре дбала про дитину, відповідач не заперечує проти визначення місця проживання - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Окрім того, у зв`язку зі щільним графіком роботи відповідача та залученістю представника відповідача - [PERSON] до справи, розгляд якої відбудеться 04.03.2024 у Виноградівському районному суді, враховуючи територіальну віддаленість, адвокат просить суд, здійснити розгляд справи №308/2124/24 без участі відповідача та його представника. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Адвокатом Овсепян К.А., подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задоволити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Разом із тим, згідно відзиву на позовну заяву, просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Окрім того, зі змісту відзиву встановлено, що попри незгоду відповідача із деякими доводами зазначеними у позовній заяві, [PERSON] , фактично позов визнав, зазначивши, що зважаючи на малолітній вік дитини, її психологічну прив`язаність до мами, яка завжди добре дбала про дитину, відповідач не заперечує проти визначення місця проживання - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився. При цьому до суду надійшла заява головного спеціаліста служби у справах дітей Ужгородської міської ради Віктора Шатрова, про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей Ужгородської міської ради. Просив при ухваленні рішення врахувати висновок Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 31.01.2024 року №48/17/01-19, який наявний у матеріалах справи. Згідно приписів ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на викладене, визнання відповідачем позову, а також те, що судом не встановлено наявність обставин передбачених ч.4 ст. 206 та ч.5 ст. 207 ЦПК України, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 09 квітня 2020 р. між [PERSON] (далі по тексту - позивач), та [PERSON] (далі по тексту - відповідач) було укладено шлюб, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що було зроблено актовий запис №171. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 травня 2020 (відповідний актовий запис №512). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2024 року задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб укладений 09 квітня 2020 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено актовий запис за №171 (свідоцтво про шлюб видане повторно Серії [NUMBER] від 05.01.2024) - розірвано. Згідно матеріалів справи, дитина проживає разом із позивачем по справі - матір`ю [PERSON] . Відповідач проти вказаного не заперечував. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що не заперечує щодо місця проживання дитини із позивачам по справі, хоча зазначає, що не погоджується із мотивами позову. Зокрема заперечує факт вчинення ним домашнього насильства, зазначає, що терміновий заборонний припис винесено відносно позивачки, а не відносно дітей. Окрім того, відповідач наголошує що як під час проживання разом так і після того, як подружжя не живе разом, він піклувався та продовжує піклуватися про матеріальне забезпечення дитини, та цікавиться її життям. Однак з огляду на її вік та прив`язаність до матері, вважає що дитина має проживати саме із позивачем. Матеріали справи містять висновок Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 31.01.2024 №48/17/01-19. Згідно якого, питання надання висновку стосовно визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 16.01.2024 року. На засіданні було заслухано думку матері дитини щодо вирішення даного питання. Мати дитини зазначила, що вона має на меті визначити місце проживання доньки з собою. Батько малолітньої на засідання комісії не з`явився, однак на передодні засідання комісії на електрону адресу служби у справах дітей Ужгородської міської ради надійшла заява від батька дитини [PERSON] , який зазначив, що не заперечує проти визначення місця проживання його доньки [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] , та просив дане питання розглянути без його участі. Так, враховуючи інтереси дитини комісія прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому підготувати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. У висновку вказано на те, що розглянувши наявні матеріали та насамперед враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що з огляду на вказане, на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, та з врахуванням розірвання шлюбу між сторонами та їх окремого проживання, а тому суд доходить висновку про обґрунтованість позовної вимоги, про визначення місця проживання дитини із позивачем. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову… Таким чином позивачу підлягає поверненню із державного бюджету 50 відсотків судового збору, та 50 відсотків судового збору на користь позивача слід стягнути із відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved