Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу після смерті [PERSON] . Позивач спадщину за заповітом не прийняв, оскільки не подав у визначений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про смерть [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] проживала , як і позивач, у с. Івашківці, а у 2002 році вибула з місця проживання. Її місце прожвання позивачу не було відомо, оскільки вони не є родичами, зв`язків не підтримували. [INFO] [PERSON] померла, місцем смерті є селище Роздори, Синельниківського району, Дніпропетровської області. Позивачу ж про факт смерті [PERSON] стало відомо 17 жовтня 2023 року після його звернення до органу ДРАЦС. Представник позивача - адвокат Гречанюк А.В. в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому. Відповідач Новоушицька селищна рада Хмельницької області направила до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, позов визнала (арк. спр. 19). Процесуальні дії у справі 16 січня 2024 року відкрито провадження у справі. 02 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача про оголошення перерви в підготовчому засіданні. 20 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом 22\~червня 2001\~року [PERSON] заповіла\~земельну часту\~(пай)\~в розмірі\~2,12\~га (державний\~акт Р1\~№804825\~від 30.08.2022),\~яка знаходиться\~на території\~Івашковецької сільської\~ради [PERSON] ,\~тобто позивачу,\~що підтверджується\~дублікатом заповіту(арк. спр. 7). [INFO] померла [PERSON] , місце смерті - с-ще Роздори Синелниківського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17 жовтня 2023 року (арк. спр. 6). [PERSON] \~до 18\~грудня 2002\~року проживала\~та була\~зареєстрована в\~ [ADDRESS] ,\~а з\~18\~грудня 2002\~року знята\~з реєстрації\~(вибула)\~за місцем\~проживання, про що свідчать довідка №403 від 03 жовтня 2023 року, видана Новоушицькою селищною радою (арк. спр. 9). Інформація про зареєстроване місце проживання [PERSON] на території с-ща Роздори Синелниківського району Дніпропетровської області у виконавчого комітету Роздорської селищної ради відсутня (арк. спр.44 на звороті). Із державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №804825 від 30 серпня 2002 року видно, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,12 га, яка знаходиться на території Івашковецької сільської ради (арк. спр. 8). Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 14 листопада 2023 року за №14/2023 на підставі заяви [PERSON] , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (арк.спр.12). Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини, що підтверджується постановою нотаріуса (арк. спр. 11), що є підставою для звернення позивача за захистом своїх прав до суду. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцю за заповітом [PERSON] , оскільки останній пропустив строк для її прийняття. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.ст. 1217, 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за відсутності інших спадкоємців пред`являється до територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, посилався на те, що після смерті [PERSON] він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки про смерть спадкодавця дізнався у жовтні 2023 року, так як не перебував у родинних зв`язках із [PERSON] , яка покинула с. Івашківці у 2002 році, після чого вони зв`язок не підтримували. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем та дослідженими судом доказами. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першочергово враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця, що об`єктивно підтверджуються дослідженими доказами, в тому числі з урахуванням відсутності між цими особами родинних зв`язків, проживання спадкоємця та спадкодавця у різних областях, на переконання суду, перешкодило позивачу вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суд зауважує, що в ході судового розгляду не здобуто даних щодо наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, чи претендували на визначене у заповіті майно, право позивача на прийняття спадщини ніким не оспорюється, а відповідач у справі позов визнав, тому відмова у позові фактично порушила б законне право позивача на отримання спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , що б порушило принцип справедливості при вирішенні даної справи. З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач з поважної причини - через незнання про смерть спадкодавця, пропустив передбачений законом строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тому порушене право [PERSON] підлягає захисту у спосіб, визначений у позовній заяві. Оскільки відсутні інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, Новоушицька селищна рада Хмельницької області, на території якої знаходиться нерухоме спадкове майно, є належним відповідачем у справі. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Тому,

Outcome: approved