Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Гур`єва А.А. звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що сторони 08.10.2016 уклали шлюб, зареєстрований Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 116. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач бажає припинити подружні відносини, оскільки у нього з відповідачем відсутні спільні інтереси, а непорозуміння постійно погіршують сімейні стосунки. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Наразі відповідач звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель LANOS, державний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, який зареєстрований на ім`я відповідача. Після припинення сімейних відносин вказаний транспортний засіб перебуває в особистому користуванні відповідача, у зв`язку з чим, позивач вважає за необхідне скористатися своїм правом на поділ спільного сумісного майна подружжя. На підставі викладеного, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки ЗАЗ-DAEWOO, модель LANOS, державний номер [NUMBER] , 1998 року випуску. Ухвалою суду від 31.05.2023 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.05.2023 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, модель LANOS, 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . 26.06.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання, заперечуючи проти позову, зазначила, що дійсно 08.10.2016 між сторонами укладено шлюб, який на теперішній час не розірвано, справа про розірвання шлюбу перебуває у провадженні суду. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають з відповідачем, знаходяться на її утриманні. Сімейне життя не склалося, відносини припинені, сторони проживають окремо. Позивач з 19.04.2022 мобілізований та проходить службу в ЗСУ, кошти на утримання дітей надає на свій розсуд. Зазначає, що дійсно 15.03.2020 вона за власні кошти придбала спірний автомобіль, але ні кошти позивача, ні кошти, надані ним на утримання дітей, не витрачала. Позивач неодноразово був засуджений судами Запорізької області за вчинення кримінальних правопорушень, лише з 19.04.2022 з часу мобілізації почав отримувати офіційні доходи, тому приймати участь у придбанні спірного автомобіля він не міг і участі не приймав. На підставі викладеного, [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, 26.06.2023 за допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Трачук Н.І. надійшло клопотання у порядку ч. 1 ст. 84 ЦПК України про витребування від Головного сервісного центру МВС інформації про всі наявні та зареєстровані за позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] транспортні засоби за період з 08.10.2016 по теперішній час. 04.07.2023 від представника відповідача адвоката Гур`єва А.А. надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що відповідачем фактично визнається факт придбання спірного автомобіля за час шлюбу з позивачем, однак жодних доказів, які б свідчили про придбання автомобіля за власні кошти, відповідачем не надано. Більш того, ці твердження відповідача спростовуються листом Головного сервісного центру МВС України від 19.05.2023, згідно з яким транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, модель LANOS, зареєстрований за [PERSON] 13.09.2022, тобто придбання автомобіля відбулось саме після того, як позивач вступив до лав Збройних Сил України, внаслідок чого доходи родини, за версією відповідача, зросли. Системний аналіз ст.ст. 355, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто саме відповідач має надати докази, які підтверджують придбання автомобіля за особисті кошти. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 371/504/17. Крім того, у відповіді на відзив представник позивача також зазначив про те, що посилання відповідача на судові справи, учасником яких є позивач, жодним чином не стосується обставин, що підлягають встановленню судом у даній категорії справ про поділ майна подружжя, тобто вказані судові акти і посилання на них є неналежними. Ухвалою суду від 06.07.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Трачук Н.І. про витребування доказів відмовлено у повному обсязі. Ухвалою суду від 11.01.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача звернувся до суду з клопотанням, у якому просив розглянути справу без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягав на тих підставах, що зазначені в позові. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Трачук Н.І. в судовому засіданні, яке відбулось 22.02.2024, заперечували проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позов, наполягали на тому, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача, позивач участі у придбання транспортного засобу не приймав, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 15.03.2024 відповідач та її представник не з`явились, від представника відповідача адвоката Трачук Н.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, позов підтримують, просять його задовольнити. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи та ухвалити рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК Украхни. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 08.10.2016 сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 116, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 28.04.2023 Вільнянським районним судом Запорізької області відкрито провадження у цивільній справі № 314/1721/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель LANOS, державний номер [NUMBER] , 1998 року випуску. Право власності на вищевказаний автомобіль було зареєстроване 13.09.2022 за [PERSON] , що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, а також відповіді Головного сервісного центру МВС від 19.05.2023. Після припинення шлюбних відносин між сторонами, спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача та використовується нею для власних потреб. Вказані обставини підтверджені відповідачем у відзиві на позов, поданому до суду 26.06.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 68, 69 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача, що спірний автомобіль був придбаний за її власні особисті кошти, позивач участі у придбанні автомобіля не приймав. Так, системний аналіз ст.ст. 355, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто саме відповідач має надати докази, які підтверджують придбання автомобіля за особисті кошти. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 371/504/17. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, у порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦК України жодних доказів, які б свідчили про придбання автомобіля за власні кошти, відповідачем не надано. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до положень ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Підсумовуючи наведене\~вище,\~суд приходить\~до переконання,\~що спірний автомобіль був набутий сторонами під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, враховуючи що сторони не скористались правом та не висловлювали свою позицію щодо грошової компенсації вартості спірного автомобіля замість частки у праві на це майно, у зв`язку з чим, спірний автомобіль підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved