Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання за нею права власності на 2/3 частки в житловій квартирі у [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом за померлими батьком [PERSON] , який помер [INFO] , та матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що дана квартира на праві спільної сумісної власності належала її батькам та брату (відповідачу). Матір та батько заповіли позивачці свою частку у праві власності на вказану квартиру. Свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків не оформлялося. Позивач стверджує, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як відповідач відмовляється визначити частку у спільній сумісній власності. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Щодо задоволення позову не заперечує. Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив таке. Позивачка є громадянкою Норвегії, що підтверджується відповідним паспортом серії [NUMBER] . Народилася [INFO] в с. Чермошне Медвенського району Курської області, Росія. Батько [PERSON] . Мати [PERSON] . Вищевказані обставини підтверджуються повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Чермошнянською сільською радою трудових депутатів Медвенського району Курської області 27 листопада 2017 року. Позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » після одруження, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 23.03.2006, виданим Мунципалітетом Комуни Люгумклостер (Данія). Згідно з свідцотвом про право власності на житло від 26.04.1995, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , його дружині [PERSON] та сину [PERSON] . Загальна площа квартири становить 50,30 кв. метра. Згідно з довідкою КП Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» за № 567 від 22.08.2024, квартира [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 зареєстрована в КП БТІ м. Ужгорода, реєстровий № 7256 в книзі № 33 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого за рішенням № 65 від 26.04.1995. Загальна площа квартири становить 50,30 метрів квадратних. Житлова площа квартири становить 27,70 метрів квадратних. Дев`ятого вересня 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, який зареєстровано в реєстрі за № 3-1903. Згідно з вказаним заповітом, [PERSON] заповів на випадок своєї смерті належну йому на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] . Даний заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за № 45404060. [INFO] [PERSON] помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місті Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 115 та видане свідоцтво серії [NUMBER] . Шостого жовтня 2017 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. Згідно з вказаним заповітом, остання заповіла все своє майно своїй доньці [PERSON] , [INFO] . П`ятого лютого 2022 року [PERSON] , [INFO] , померла, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ складено відповідний актовий запис № 186 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Вісімнадцятого липня 2023 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS] , належну її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 20 липня 2023 року, вартість житлової нерухомості квартири [ADDRESS] , становить 1\~502\~109,00 гривень. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст. 15 та ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. У справі що розглядається, позивачка просить визнати за нею право власності на 2/3 частки в житловій квартирі в порядку спадкування за заповітом за померлим батьком та матір`ю. При цьому з наданих суду доказів вбачається, що спадкодавцям належало 2/3 частки на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.ч. 1 , 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Як встановлено у ході розгляду справи співвласник квартири, [PERSON] відмовляється визначити частку у спільній сумісній власності. Згідно з ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. З таких обставин, враховуючи, що відповідач жодних заперечень на позов не подав, жодних відомостей, які б свідчили про те, що існують обставини, за умови яких його частка може бути збільшена чи зменшена, не повідомив, суд дійшов до висновку про рівність часток відповідача [PERSON] та померлих спадкодавців [PERSON] , [PERSON] у спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS] . При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) від 26 червня 2021 року, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, а спадкоємець повинен здійснювати свій захист порушеного права шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. У ході розгляду справи встановлено, що позивачка прийняла спадщину за померлими [PERSON] та [PERSON] за заповітом, а отже в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України, вона їй належить з часу відкриття спадщини. Відтак, враховуючи презумпцію рівності часток, озивачці [PERSON] у порядку спадкування за заповітом належить на праві власності по 1/3 частки, яку могли мати [PERSON] та [PERSON] у разі виділення частки у спільній сумісній власності (всього - 2/3). На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Outcome: approved