Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2013 року. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, так як вони мають різні погляди на життя, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дітей, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на свою користь позивача 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання дружини, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 12.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача надав до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав в повному обсязі. Просив суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подані позову, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2013 року, згідно актового запису про шлюб №228, зробленого 27.04.2013 року Міським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження №534, зробленого 10.08.2019 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження №479, зробленого 29.11.2022 року Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. На сьогодні діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги, різні погляди на життя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дітей, суд вважає доцільним розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 Сімейного кодексу передбачає можливість стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідач є працюючою людиною, не має на утриманні інших осіб і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дітей. В теперішній час діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, тому з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін та дітей з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 20.11.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дітей, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дітей, при цьому не порушить права відповідача. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, необхідно зазначити наступне. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач здоровий та працездатний, а також згодний сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дружини щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн. (1073,60 грн. + 1073,60 грн.) за позовні вимоги, які стосуються стягненню аліментів на утримання дітей та дружини, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., пов`язаний з оплатою [PERSON] судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Доводи представника відповідача про необхідність стягнення з відповідача судовий збір у розмірі 50% не заслуговує на увагу, оскільки відповідач визнав позов не до початку розгляду справи по суті (до 01.02.2024 року), а 21.02.2024 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved