Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Гусаренко О.М. звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису вчиненого 17 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за №185896 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 19735 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 00 коп, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову представниця позивачки зазначила, що 09 червня 2019 року між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №4133393. 17 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №185869 за яким з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 19735,00 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за процентами - 14685,00 грн, плата за вчинення виконавчого напису - 50,00 грн. Стягнення проводилося за період з 12 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року. Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Т.В. від 06.08.2021 року відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] за вказаним виконавчим написом. Про існування виконавчого напису позивачу стало відомо із постанови приватного виконавця від 10.01.2024 року про арешт коштів боржника, яка надійшла за місцем проживання позивача. Ознайомившись з виконавчим написом та документами, на підставі якого він вчинений, представник позивача вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., є незаконним і необґрунтованим, вчинений з грубим порушенням норм законодавства та таким, що не підлягає виконання, у зв`язку з чим звертається до суду для захисту прав позивача. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 12 лютого 2024 року від представника позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню з огляду на таке. 09 червня 2019 року між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №4133393. 31.10.2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги №1/31/10, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в тому числі і за Кредитним договором №4133393 від 09.06.2019 року. Щодо твердження позивачки про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапко Є.М. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було враховано та перевірено факт безспірності (наявності чи відсутності спору) щодо заборгованості, представник вказав, що відповідачем було виконано вимоги передбачені п.2 Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та подано приватному нотаріусу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже виконавчий напис вчинений 17.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем за №185896, не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену у ньому заборгованість можна вважати безспірною. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат у вигляді професійної правничої допомоги в сумі 4 000,00 грн, представник відповідача зазначив що позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є шаблонним документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навичок і знань і не може вважатися складною. Судова практика з таких питань є сталою. Отже витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними з зі складністю справи, не відповідають критерію реальності витрат та розумності їхнього розміру, а отже відсутні підстави для стягнення їх з відповідача. Також, представник відповідача зазначив про те, що у позовній заяві відсутні відомості про наявність чи відсутність електронного кабінету у сторін по справі, а відтак подана позовна заява не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України та має бути повернута заявнику без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити. Представник відповідач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за №185896, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 19735,00 грн (а.с.7). 06.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. винесено постанову про відкриття ВП № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 185896 від 17.06.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 19735,00 грн (а.с.10-11). Згідно ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно Розділу 2 глави 16 п.3.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 р., передбачено нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, можна зробити висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно з пунктом 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. При цьому заборгованість боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені вищезазначеним Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у загальному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів (пункт 286 Інструкції). Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Враховуючи вказане, для одержання виконавчого напису має бути додано оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. В обґрунтування даної постанови суд зазначив, що оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису виключно на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак не зважаючи на вищевикладене, відповідачем не спростовано твердження позивача, що оскаржуваний виконавчий напис від 17.06.2021 року № 185896 було вчинено з фактичним порушенням переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідачем не спростовано того факту, що виконавчий напис вчинений не на оригіналі нотаріально посвідченого кредитного (борговому документі), що не відповідає п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 р., та що заборгованість є безспірною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Водночас суд не приймає доводи позивача, викладені у позові, що нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності доказів, які підтверджують факт безспірної заборгованості, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження сплати нею заборгованості повністю або частково або припинення її зобов`язань перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» або новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а отже визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню жодним чином не свідчить про припинення у сторін зобов`язань за договором позики. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду із позовом позивачкою був сплачений судовий збір подання позовної заяви в розмірі 968,96 грн. (квитанція про сплату №9112-5711-7940-9826 від 28.01.2024). У зв`язку із задоволенням позову, сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Також позивачкою заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу . Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. В ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Позивачкою на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правничої допомоги №5/1 від 23.01.2024 та копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3506956018.1 від 04.03.2024 на суму 4000,00 грн. Відповідно до положень п.5.1 Договору про надання правничої допомоги №5/1 від 23.01.2024 адвокатський гонорар ВСТАНОВЛЮЄТЬСЯ у фіксованому розмірі та становить 4000,00 грн. У відзиві на позов відповідач не погодився із заявленим позивачем розміром витрат на правничу допомогу, оскільки, на думку відповідача, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру. В обґрунтування свого твердження відповідач зазначив, що позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є шаблонним документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань, і не може вважатися складною юридичною роботою. Отже, витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю виконанню роботи та непропорційними до предмета позову. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 487/4983/20 (провадження № 61-2707св22) суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивачкою доведена реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинилися позивачка , яка була вимушена вчиняти заходи щодо свого захисту в судовому порядку; відповідачем не доведена неспівмірність витрат зі складністю справи та їх непропорційність до предмета позову, а також те, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивачки, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн. є реальними, співмірними зі складністю цієї справи, підтвердженими матеріалами справи, відповідають критерію розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду немає. Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] в якості відшкодування документально підтверджених судових витрат: по сплаті судового збору в розмірі 968 грн 96 коп та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4000 грн 00 коп.

Outcome: approved