Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

22 січня 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з метою отримання спадщини після смерті батька - матері [PERSON] , яка померла [INFO] , він, як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріуса, де отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії по причині наявності накладення арешту на нерухоме майно. Інформацію про виконавче провадження в межах якого були вчиненні вказані дії отримати на даний час неможливо, оскільки пройшов трирічний термін зберігання її в архіві органу ДВС. Однак, з відповіді відповідача вбачається, що арешт було накладено в межах провадження стосовно [PERSON] , яка не є його власником. Зважаючи на вказане, та з метою реалізації спадкових прав, просить визнати скасувати обтяження майна. Ухвалою суду від 23 січня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Позивач в письмовій заяві підтримав вимоги та просив їх задовольнити, розгляд справи просив здійснювати без його участі. Представник відповідача в письмовій заяві просить проводити розгляд справи без його участі, при вирішенні вимог покладається на розсуд суду. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ), що належало на праві власності його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.9,10,12-15). Постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з наявністю арешту на вказане спадкове майно (а.с.19). З відповіді Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 163139 від 16.11.2023 року (а.с11) вбачається, що на виконанні Відділу перебували три виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] . Ідентифікувати в межах якого ВП накладено арешт неможливо, оскільки дані записи є архівними. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №361905325 від 15.01.2024 року [PERSON] власником квартири [ADDRESS] з 17.12.2004 року (а.с.12-13), за результатами пошуку по суб`єкту чинні арешти майна відсутні. Право власності спадкодавця набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2004 року (а.с.16-17), відповідно до якого продавцем вказано [PERSON] , як законного представника від імені доньки [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №362173190 від 17.01.2024 року (як результат пошуку за об`єктом), на розглядувану квартиру накладено арешт 06.03.2008 року на підставі постанови відділу ДВС ЛМУЮ від 03.09.2003 року (реєстраційний номер обтяження № 6739703) (а.с. 14-15). Встановити в межах якого виконавчого провадження був накладений вказаний арешт не виявилось можливим по причині відсутності таких даних в органу виконавчої служби (зважаючи на дату постанови виконавця у провадженні в рамках якого було накладено обтяження на зазначене майно, його матеріали на даний момент є знищеними у зв`язку із завершенням трирічного терміну зберігання, що відповідає положенням Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року). З огляду на вказане, арешт на об`єкт нерухомого майна був накладений на [PERSON] як боржника вже після зміни власника квартири (на момент накладення заборони відчуження власником майна була [PERSON] ). Оскільки виконавчі провадження щодо [PERSON] не перебувають на виконанні ВДВС, державні виконавці не мають законних підстав для винесення будь-яких процесуальних рішень. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України, (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). З огляду на наведене, наявність обтяження нерухомого майна, що перебувало у власності спадкодавця, перешкоджає спадкоємцю реалізувати свої спадкові права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За приписами ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Враховуючи те, що позивач є належним спадкоємцем майна спадкодавця, а існуючі на даний час арешт та заборона на відчуження нерухомого майна повністю унеможливлює реалізацію його спадкового права на отримання свідоцтва про право на спадщину, а також відсутність підстав для продовження обтяження на майно, позовні вимоги щодо скасування арешту майна підлягають до задоволення.

Outcome: approved