Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

позивач в особі Київського міського центру зайнятості у листопаді 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що 28.12.2021 року до Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості звернулась [PERSON] із заявою про надання ій статусу безробітної та про призначення виплати допомоги по безробіттю. Відповідно до ст.43 Закону 5067-VІ «Про зайнятість населення» та ч.1 ст.22, ч.1 ст.23 Закону 1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) наказом Голосіївської районної філії КМЦЗ № НТ211228 від 28.12.2021 року відповідачу надано статус безробітньої та призначено виплату допомоги по безробіттю з 28.12.2021 по 22.12.2022. Наказом від 20.06.2022 року № НТ220620 відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю на строк до 90 календарних днів у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння працевлаштування з 17.06.2022 року по 01.07.2022 року відповідно до п.5 ч.5 ст. 31 Закону. 23.06.2023 року відповідач подала заяву про зняття з реєстрації як безробітної з 23.06.2022 року в зв`язку з відмовою від послуг служби зайнятості. Наказом від 23.06.2022 року №НТ220623 відповідачу припинено виплату допомоги у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 31 Закону. 07.12.2022 Державний центр зайнятості звернувся до обласних та Київського міського центру зайнятості з листом від 06.12.2022 у якому повідомив, що на виконання п.3-3 розділу VІІІ Закону № 1533-ІІІ та п. 5-2 розділу ХІ Закону 5067 щодо припинення виплати допомоги по безробіттю та реєстрації безробітного за кордоном понад 30 календарних днів, Державна прикордонна служба України надала інформацію про зареєстрованих безробітних за кордоном станом на 28.10.2022. У додатку до листа міститься інформація про те, що [PERSON] виїхала за межі України 07.05.2022 та перебувала там до 18.06.2022, тобто 43 к.д., а отже реєстрація відповідача як безробітної мала бути припинена з 31 календарного дня після 07.05.2022, а саме з 06.06.2022 року. Голосіївською районною філією Київського міського центру зайнятості складено Акт встановлення факту перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів за № 3/279/22, яким встановлено, що [PERSON] перебувала за кордоном з 07.05.2022 року по 18.06.2022 року, що становить 43 календарних дні. Наказом Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості № 62/279-02/22 від 09.12.2022 року прийнято рішення про відшкодування незаконно виплачених коштів [PERSON] . Відповідно до довідки-рахунку № 363 від 22.12.2022 року розмір нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття з 06.06.2022 року по 16.06.2022 року становить 3181,53 грн. У порядку досудової вимоги відповідачка в добровільному порядку не повернула позивачу виплачених коштів в сумі 3181,53 грн, що стано підставою звернення до суду із цим позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 36). Відповідачка [PERSON] подала пояснення на позов від 04.03.2024 року у якиху позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав того, що 03.03.2022 в телефонному режимі проінформувала спеціаліста про її виїзд за кордон. Орієнтовно в травні 2022 року змінилася спеціаліст, яка призначила відвідування на 18.06.2022 року. Зазначає, що не прибула в призначений строк у зв`язку з тим, що як раз поверталася в Україну і перетинала кордон. Позивач мав був направити на її адресу попередження, проте цього не зробив. В судове засіданні представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 28.12.2021 року відповідач звернулася до Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (а.с. 6) та заявою про призначення/поновлення виплати допомоги по безробіттю (а.с.7). Як вбачається з Додатку 2 з Персональної картки ПК № 027921122800012 наказом від 28.12.2021 року № НТ211228 [PERSON] надано статус безробітної з 28.12.2021 року на підставі ч.1 ст.43 ЗУпЗН, призначено допомогу по безробіттю з 28.12.2021 року по 22.12.2022 року, розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю 28.12.2021 року (а.с. 10). Наказом від 20.06.2022 року № НТ220620 відповідачу скорочено виплату по безробіттю на строк до 90 календарних днів з 17.06.2022 по 01.07.2022 року в зв`язку з недотриманням рекомендацій до п. 5 ч. 5 ст. 31 ЗУ 1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом Голосіївської районної філії Київського міського центру № НТ220623 від 23.06.2022 на підставі заяви [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю з 23.06.2022 року та припинено реєстрацію з 23.06.2022 року (а.с.9). Згідно із висновком акту № 3/279/22 встановлення факту перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів від 09.12.2022 року встановлено факт перебування [PERSON] за кордоном з 07.05.2022 по 18.06.2022 рок, що становить 43 к.д., що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України, надісланої листом Державного центу зайнятості від 06.12.2022 року № 33/101/5286-22 (а.с. 11). Відповідно до наказу директора Голосіївської районної філії Київського міського центру зайнятості за № 62/279-02/22 від 09.12.2022 року прийнято рішення про відшкодування незаконно виплачених коштів [PERSON] . Відповідно до довідки-розрахунку № 363 від 22.12.2022 року [PERSON] було нараховано та виплачено за період з 06.06.2022 по 16.06.2022 допомогу по безробіттю в сумі 3181,53 грн. За вих.№ 279.5-1879/22 від 27.12.2022 та № 08-1580/10-21/23 від 14.09.2023 року відповідачу направлено повідомлення Київським міським центром зайнятості, яким запропоновано добровільно повернути отриману допомогу по безробіттю за період з 06.06.2022 по 16.06.2022 в сумі 3181,53 грн. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно дост. 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Пунктом 4 ч. 2ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстрований безробітний зобов`язаний інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першійстатті 45 цього Закону. Згідно із ч. 3ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що редакція Закону України «Про зайнятість населення» розділ ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» станом на 06.06.2022 року, не містила п.5-2, а зазначений пункт було додано на підставі Закону №2622-ІХ від 21 вересня 2022 року, який набрав законної сили з листопада 2022 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, проте суд не погоджується із даним твердженням. Так, відповідно до п.5-2 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення»(з відповідними змінами прийнятими на підставі Закону № 2622-ІХ від 21 вересня 2022 року, який набрав законної сили 29 жовтня 2022 року), реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених частиною першою статті 45 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України у разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів. Проте, Розділ XI «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» було доповнено пунктом 5-2 згідно із Законом № 2220-IX від 21.04.2022. Тобто на момент виникнення спірних правовідносин зазначений закон вже містив пункт 5-2, згідно якого: реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених частиною першою статті 45 цього Закону, а також у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів. Ч. 2ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»(з відповідними змінами прийнятими на підставі Закону № 2622-ІХ від 21 вересня 2022 року, який набрав законної сили 29 жовтня 2022 року),передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Саме абзац «У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України така особа зобов`язана повідомити про це територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому особа зареєстрована як безробітна» (прийнятий на підставі Закону № 2622-ІХ від 21 вересня 2022 року, який набрав законної сили 29 жовтня 2022 року). Проте у п. 3-3 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (зі змінами відповідно до Закону № 2220-IX від 21.04.2022, який набув чинності 07.05.2022) встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється з підстав, визначених статтею 31 цього Закону, а також у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів. Отже судом встановлено, що на момент перетину кордону [PERSON] чинне на той час законодавство передбачало, що перебування безробітної за кордоном понад 30 календарних днів тягне за собою припинення виплати допомоги по безробіттю з 31 календарного дня від дня перетину державного кордону України. Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Абзацом 1 ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції що діяла на момент спірних правовідносин) чітко передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Крім того, як встановлено судом, чинними на момент виникнення зазначених правовідносин нормативно-правовими актами передбачалося, що перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів було обставиною, що впливала на виплату забезпечення відповідачці, однак остання не повідомила, та продовжувала отримувати допомогу по безробіттю незаконно, а тому в силу ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» підлягає стягненню (сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг). Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню, та з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню безпідставно отримані нею суми допомоги по безробіттю за період з 06.06.2022 по 16.06.2022 в сумі 3181,53 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2684 гривень. На підставі вищевикладеного, ч.3 ст. 36 Закону України 1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України 5067 «Про зайнятість населення»,

Outcome: approved