Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном у три місяці. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в м.Харкові померла її мати - [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина: квартира за адресою: [ADDRESS] . 07 вересня 2023 року на підставі заяви позивача Державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожою О.М. заведена спадкова справа №71204373. 12 вересня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв?язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. У зв?язку зі смертю спадкодавця, яка була матір?ю позивача, остання перебувала у важкому психологічному стані, оскільки незадовго до цього втратила ще кількох близьких родичів: у 2017 році помер батько позивача - [PERSON] , а пізніше, у 2019 році, помер чоловік позивача - [PERSON] . Крім того, звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачу перешкодило захворювання на коронавірусну хворобу COVID-19 та серйозні ускладнення, викликані хворобою. У зв?язку з карантинними обмеженнями позивач уникала пересування містом, оскільки відчувала слабкість внаслідок хвороби, а також з метою запобігання поширенню інфекції та для уникнення повторного зараження. Враховуючи, що строк для прийняття спадщини ще не сплинув, позивач розраховувала звернутися до нотаріуса після повного одужання, однак не змогла цього зробити у зв?язку з початком військової агресії рф проти України, активними бойовими діями на околицях м. Харкова та постійними обстрілами й бомбардуванням всієї території України. На початку ведення активних бойових дій в м. Харків і до 10.03.2022 позивач перебувала у м.Харкові. У перші дні березня 2022 року рф завдала ракетних та авіаударів по м. Харкову, були зруйновані будівлі, які знаходились поруч з квартирою. До того ж у місті відбувались бої через численні прориви ворожих груп. З метою захисту власного життя та життя своїх близьких, позивачем було прийнято рішення виїхати з міста Харків до більш безпечних місць. За першої можливості позивач разом з донькою та зятем виїхали спочатку до м. Кременчук та незадовго після цього до м. Івано-Франківськ. 08 квітня 2022 року позивачу присвоєно статус внутрішньо переміщеної особи. Позивач усвідомлювала, що строк для звернення із заявою про прийняття спадщини спливає 09.04.2022, однак з новин та ЗМІ їй стало відомо, що з 24.02.2022 року у зв?язку з військовою агресією рф проти України тимчасово призупинено роботу Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, а робота державних органів, у тому числі нотаріальних контор, зокрема у м. Харків була обмежена. У зв?язку з ніким не передбаченою обставиною - війною на території України, позивач в першу чергу дбала про безпеку та життя своє і своїх близьких, а також облаштовувала життя на новому місці. Крім того, оскільки Позивач поспіхом збиралася для евакуації, то взяла з собою лише документи, що посвідчують її особу - паспорт громадянина України та ідентифікаційний код. В свою чергу, документи, які необхідні для прийняття спадщини залишились у м. Харків. Відсутність цих документів позбавила позивача можливості звернутись до нотаріальної контори або нотаріуса. У подальшому Позивач зверталася до нотаріуса у м. Івано-Франківськ для отримання консультації як тільки з?явилася така можливість, який повідомив позивачу, що з заявою про прийняття спадщини необхідно звертатись за останнім місцем проживання спадкоємця, тобто до нотаріусів у м. Харків. Позивач фізично прибути у м. Харків не мала можливості, оскільки існувала реальна загроза її життю та здоров?ю. Під час усної консультації у телефонному режимі нотаріус м. Харкова повідомила, що строк прийняття спадщини зупинено на час воєнного стану. Таким чином, вона мала правомірні очікування, що може оформити права на спадщину пізніше. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 17 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України. Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року клопотання представника позивача про допит свідка задоволено. Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року клопотання представника [PERSON] - адвоката Репетя Володимира Олеговича про витребування доказів задоволено. Витребувано у Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори (61022, м.Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 6-й під`їзд, 4 поверх): належним чином посвідчену копію спадкової справи у разі її відкриття, після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року клопотання представника позивача про поновлення строку на подання доказів задовольно. Поновлено строк на подання доказів, поданих разом з клопотанням від 28 листопада 2023 року. Долучено надані докази разом з клопотанням 28 листопада 2023 року. Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року вирішено про заочний розгляд справи. У судовому засіданні призначеному на 20.02.2024 позивач та представник позивача позовну заяву підтримали та просили задовільнити, пояснила, що під час евакуації не взяла з собою свідоцтво про смерть матері у зв`язку з чим не могла звернутись до нотаріуса в м. Івано-Франківськ. У судове засідання призначене на 28.02.2024 позивач та представник позивача не з`явився, представником позивача подано до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та слухати справу без його участі. Представник Харківської міської ради до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , про що 13 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис №18974 (свідоцтво серії [NUMBER] ). За життя [PERSON] не склала заповіт. Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується: копіє свідоцтва про народження де батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] , мати: [PERSON] , копіє свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого [PERSON] , 25 серпня 1990 уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , копією паспорту [PERSON] . Згідно копії тимчасового посвідчення № [NUMBER] від 08.04.2022 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] з 08.04.2022. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився й Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонним; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року по справі № 6-1215цс16, Верховний Суд від таких висновків не відступав, про що свідчить практика застосування норм права у подібних правовідносинах, викладена у постановах від 18 січня 2018 року по справі № 198/476/16, від 01 лютого 2018 року по справі № 712/656/15, від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17, від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц, від 25 квітня 2019 року по справі № 761/794/15-ц, від 17 червня 2020 року по справі № 520/10377/17, від 18 травня 2021 року № 615/1337/19 тощо. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , останнім днем прийняття спадщини після померлої відповідно до вимог ст.1270 ЦК України є 09 квітня 2022 року. Позивач пропустила вказаний строк для прийняття спадщини, що підтверджується відповідними матеріалами справи, оскільки звернулась до нотаріуса 07 вересня 2023 року та постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Згідно п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164, установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, п.3 постанови КМУ № 164 суперечить ст.ст.1270, 1272 ЦК, а тому не підлягає застосуванню, зазначеного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 25.01.2023 по справі №676/47/21. Внаслідок широкомасштабного вторгнення військ РФ на територію України 24.02.2022 р. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» було запроваджено на території України воєнний стан, який неодноразово продовжено. Пунктом 3 постанови КМУ №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в ред. від 06.03.2023 року установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 25.01.2023 року по справі №676/47/21 зазначив, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України). Тлумачення норм права, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). Окрім того, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 18 травня 2022 року» з наступними змінами, який діяв до 22.12.2022 Харківська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року. У подальшому, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Харківську територіальну громаду віднесено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. До теперішнього часу, а саме станом на день розгляду справи Харківська міська громада не виключена з переліку територій, на який ведуться бойові дії. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копій медичних висновків про тимчасову непрацездатність [PERSON] з 19.01.2022 по 07.02.2022 хворіла та була на лікарняному. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою [PERSON] , позивачка на початку повномасштабного вторгнення спонтанно евакуювалась з міста Харкова залишивши їй ключі від квартири. Згідно ч.3 ст.82 ЦПК України, яка регулює підстави звільнення від доказування, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Так, загальновідомим фактом є те, що зазначений район зазнав маштабних руйнувань внаслідок обстрілів РФ. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 681/203/17-ц, зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд мас враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». Виходячи з конкретних обставин справи, зокрема у зв`язку із хворобою позивача в період з 19.01.2022 по 07.02.2022, та введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій у країні, а саме, обстрілами міста Харкова внаслідок яких мешканці міста були змушені організовувати свою життєдіяльність, адаптуватися до нових умов, організовувати умови для збереження життя та здоров`я свого та своїх рідних, вимушено терміново покидати місце проживання, відсутність заперечень зі сторони відповідача, також враховуючи суперечливість положень закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів змінювалися та таким чином, були непередбачуваними для спадкоємиця, внаслідок цього, суд приходить до висновку, що зазначені обставини в сукупності мали своїм наслідком пропущення строку для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини в період строку, визначеного законом, тобто існували об`єктивні істотні труднощі, що перешкоджали їй своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, наведені причини пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для позивача щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а відтак є поважними та наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері. На підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємець повинен у визначений судом строк звернутися до нотаріальної контори та подати відповідну заяву, після чого він буде вважатися таким, що прийняв спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved