Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Представник позивачки, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 08 квітня 2010 року державним нотаріусом Мануляк, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла позивачці все належне їй на момент смерті майно. \~ \~ \~ \~До складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] входять земельні ділянки, які розміщені в [ADDRESS] площею 0,0160 га та 0,0486 га, які належать померлій та позивачці на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку. За життя [PERSON] не виділяла свою частку земельних ділянок. З метою оформлення спадкових справ позивачка звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, у зв`язку із тим, що вказані земельні ділянки належать спадкодавці та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, їхні частки у вказаному майні не визначені. Просить суд визначити, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у спірних земельних ділянках становлять по частці кожному. Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, її представник адвокат Чобанюк подав заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача в підготовче засідання також не з`явився, та подав заяву про розгляд справи у відсутності представника Коломийської міської ради Івано-Франківської області, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 917965 та Додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку, серія АА № 146587, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0160 га розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку з господарськими ми будівлями та спорудами, кадастровий номер 2610600000:29:001:0052 (а.с. 50-52). На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 917966 та Додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку, серія АА № 146586, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0486 га розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку з господарськими ми будівлями та спорудами, кадастровий номер 2610600000:29:001:0054\~ (а.с. 53-55). [INFO] [PERSON] померла, про що 13 грудня 2021 року складено відповідний актовий запис за № 1918 (а.с. 46). Після її смерті відкрилася спадщина на заповітом, посвідченим 08 квітня 2010 року державним нотаріусом Мануляк І.В., зареєстрованим за № 671, відповідно до якого [PERSON] заповіла все належне їй на момент смерті майно [PERSON] (а.с. 47). До складу спадщини що відкрилася після смерті [PERSON] входять частки вказаних земельних ділянок. З метою оформлення права на спадщину за заповітом позивачка звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса. Однак, відповідно до роз`яснень приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Харук О.М., від 20 грудня 2023 року № 163/01-16 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ про право власності спадкодавиці на спадкове майно. Оскільки земельні ділянки, які входять до складу спадщини належать спадкодавиці та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і частки співвласників у вказаному майні не визначені (а.с. 49). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч.ч. 4,5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно правил ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить частка земельної ділянки і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через те що частка спадкодавиці у спільній сумісній власності не виділена. Представник відповідача як орган місцевого самоврядування не заперечує щодо визначення часток співвласників у спірному майні, суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 370, 372, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 120, 125 ЗК України,

Outcome: approved