Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

У листопаді 2019 року Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк», позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-1), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-2), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-3) у якому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 00277/RK від 06.06.2007 у розмірі 25 725,68 доларів США та 86 284,53 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 06 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «Морський транспортний банк»), правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Відкрите акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ВАТ Марфін Банк») та ПАТ «МТБ Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 00277/RK, з Додатковою угодою №1 від 18.10.2007, Додатковою угодою №2 від 10.07.2009 та з Додатковою угодою №3 від 09.11.2011, на підставі яких Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 61118,81 доларів США з 06 червня 2007 року і терміном погашення до 06 червня 2012 року включно, на наступні цілі: на споживчі цілі 55 000,00 доларів США, на оплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбаченому п.п. 2.1.3., 2.2.7. кредитного договору у розмірі 6 118,81 доларів США, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 10,5 %річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом, з урахуванням умов п. 3.1.1. Кредитного договору та зі сплатою: комісії за обслуговування кредиту 0,3 % від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується щомісяця в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту, з урахуванням вимог п. 3.5.1. цього Договору; комісії за оформлення Кредитного договору 954,00 грн., що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту; комісії за дострокове погашення Кредиту згідно з п. 3.8. цього Договору, а Позичальник зобов`язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в Кредитному договорі, повернути Банку Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які передбачені умовами Кредитного договору, також здійснювати погашення заборгованості за Кредитним договором (за винятком комісії що сплачується у момент надання Кредиту) в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п. п. 3.1., 3.3., з урахуванням п. 3.1.1. Кредитного договору, комісію, розраховану відповідно до п. п. 3.5., з урахуванням п. 3.5.1. Кредитного Договору. Вказує, що 06 червня 2007 року, в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитними договорами, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 00336rK (далі - Договір поруки-1), з Додатковою угодою №1 від 18.10.2007, з Додатковою угодою №2 від 10.07.2009, з Додатковою угодою №3 від 09.11.2011, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Також, 09 листопада 2011 року, в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитними договорами, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 00713гK (далі - Договір поруки-2), який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Зазначає, що відповідно до п. 1.2 Договору поруки-1 та п. 1.4 Договору поруки-2 Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Кредитним договором у тому ж розмірі, що і Позичальник, включаючи сплату Кредиту, відсотків за користування Кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Стверджує, що позивач повністю виконав взяті на себе за Кредитним договором зобов`язання та надав [PERSON] кредит, що підтверджується меморіальним ордером № 58 від 06.06.2007 та меморіальним ордером № 38 від 19.10.2007. При цьому, відповідач-1 не здійснював платежів в рахунок погашення суми Кредиту та нарахованим по ньому відсоткам, чим порушував прийняті на себе договірні зобов`язання по повернення Кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування Кредитом з порушенням строків, зокрема строку встановленого п. 1.1. Кредитного договору. У зв`язку з невиконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за Кредитним договором, порушенням відповідачем-1 строків погашення Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, непогашенням неустойки, що була нарахована у відповідності з умовами Кредитного договору, позивач вимагав від відповідачів усунення порушень вимог Кредитного договору, але вимоги позивача не були виконані. 15.01.2016 Банк звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 00277/RK від 06.06.2007 та 05.05.2016 заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/765/16-ц позов Банку було задоволено в повному обсязі. Вказує, що 03.08.2016 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва скасовано зазначене заочне рішення від 05.05.2016 та призначено розгляд справи №760/765/16-ц в загальному порядку, проте 14.08.2017 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/765/16-ц позовну заяву банку залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК, тобто в зв`язку з повторною неявкою в судове засідання представника позивача. При цьому, позивачу було роз`яснено право на повторне звернення до суду з позовом. Зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за Кредитним договором, порушенням відповідачем-1 строків погашення Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, непогашенням неустойки, що була нарахована у відповідності з умовами Кредитного договору, станом на 27 листопада 2015 року заборгованість відповідача-1 за Кредитним договором становила 25 725.68 доларів США, що по курсу НБУ на 27.11.2015 становить 614 449,02 грн. та 86 284,53 грн., у тому числі: -заборгованість по Кредиту 23 423,07 доларів США; -заборгованість по відсоткам 2 302,61 доларів. США; -заборгованість за комісією 40 960,89 грн.; -заборгованість за нарахованою пенею 45 323,64 грн. З урахуванням викладеного вище, просив суд позовні вимоги задовольнити. 13.11.2019 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 19.11.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2019 у справі було відкрито провадження та розгляд справи був призначений у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30.01.2020 представником позивача було подано до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 24.02.2020 відповідачем-2 до суду було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Свої заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що позовна заява не містить посилань на докази, якими підтверджується факт надання позичальнику кредиту у розмірі 6 118,81 доларів США на оплату страхових платежів. Вказує, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості також відсутні відомості про надання банком позичальнику кредиту у розмірі 6 118,81 доларів США на оплату страхових платежів, проте згідно з наданою позивачем довідкою по особовому рахунку за період з 18.10.2011 по 03.01.2013, банком було відображено операцію 20.12.2012 з видачі коштів у сумі 5 085,68 доларів США з наступним формулюванням: «Видача коштів згідно листа клієнта від 20.12.2012 (в рахунок погашення комісії банку)». Зазначає, що копії зазначеного вище листа від 20.12.2012 позивачем до суду надано не було. Крім цього, з наданої позивачем довідки по особовому рахунку за період з 18.10.2011 по 03.01.2013 вбачається, що 16.09.2012 банком було проведено виправну проводку на суму 200,00 доларів США не на користь позичальника без належних на це правових підстав з формулюванням «согласно СЗ Мухи Ю. от 16.08.2012». Також 18.10.2012 банком було списано 879,72 доларів США з підставою платежу «на погашення заборгованості за неотриманими доходами за процентами (позабаланс)». Однак це суперечить п. 2.2 кредитного договору, яким передбачено всі види платежів, які позичальник зобов`язується здійснювати за договором. Тому відповідач вважає, що факт видачі [PERSON] кредиту у розмірі 6 118,81 доларів США на оплату страхових платежів не підтверджується жодними доказами; операція з видачі [PERSON] кредиту у розмірі 5 085,68 доларів США на сплату комісій не підтверджується належними та допустимими доказами, має ознаки фіктивності та зловживання при списанні банком коштів; банком безпідставно списано з рахунку позичальника грошові кошти у сумі 200,00 доларів США та 879,72 доларів США. Вказує, що строк дії кредитного договору закінчився 06.06.2012, а тому позивачем протиправно були нараховані відсотки за користування кредитом після 06.06.2012. На підставі наведеного вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за період з 07.06.2012 по 27.11.2015 на суму 2 302,61 доларів США безпідставними та необґрунтованими. Також на думку відповідача-2 не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені за несплату процентів з 06.01.2015 по 27.11.2015 на суму 27 835,88 грн., оскільки дана вимога є похідною від вимоги про стягнення заборгованості за процентами. Зазначає, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку із нікчемністю положень договору про сплату комісій відповідач-2 просив суд відмовити у задоволенні вимог про стягнення з комісії на суму 40 960,89 грн. та заборгованості з пені за несплату комісії з 03.11.2014 по 27.11.2015 на суму 19 698,96 грн. як безпідставних та необґрунтованих. Відповідач-2 посилався, що порука до нього та відповідача-3 є припиненою в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. З урахуванням викладеного вище, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 25.02.2020 відповідачем-2 було подано до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. 25.02.2020 відповідачем-2 було подано до суду клопотання про призначення судової економічної експертизи. 25.02.2020 відповідачем-2 було подано до суду заяву про зупинення провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.05.2020 розгляд справи був призначений у судовому засіданні з повідомленням сторін. 12.05.2020 представником позивача було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог з урахуванням якої позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за Кредитним договором № 00277/RK від 06.06.2007 у розмірі 14 658,99 доларів США та 3 008,38 грн. У даній заяві вказує, що нараховані позивачем проценти за користування кредитом після закінчення строку дії договору були анульовані, а стягнуті позивачем грошові кошти в якості процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору були зараховані в погашення тіла кредиту. Зазначає, що станом на 06.06.2012 заборгованість відповідача-1 за кредитом складала 14 658,99 доларів США тіла кредиту та 3 008,38 грн. пеню за неповернення кредиту та несплату процентів за користування кредитом. Також представник позивача просив суд здійснити розподіл судових витрат та повернути позивачу з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір у розмірі 4 633,45 грн. 28.10.2021 представником відповідача-2 було подано до суду клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи. 25.01.2022 представником відповідача-2 було подано до суду додаткові пояснення у яких остання окрім заперечень викладених у відзиві вказує, що позичальником були повернуті кредитні кошти на загальну суму 55 637,91 доларів США, а не як вказує позивач у позовній заяві - 45 426,69 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у їх задоволенні. Відповідач-1 та відповідач-3 у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача-1 та відповідача-3, оскільки їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-2, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.06.2007 між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «МТБ Банк», і [PERSON] був укладений Кредитний договір №00277/RK з Додатковою угодою №1 від 18.10.2007, Додатковою угодою №2 від 10.07.2009, Додатковою угодою №3 від 09.11.2011 (а.с. 6-22 т. 1). На підставі умов даного договору Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 61 118,81 доларів США з 06.06.2007 і терміном погашення до 06.06.2012 включно на наступні цілі: на споживчі цілі; у сумі 55 000,00 доларів США, а також у сумі 6 118,81 доларів США на оплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбаченому п. п. 2.1.3., 2.2.7. кредитного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 10,5 % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом, з урахуванням умов п. 3.1.1 Кредитного договору та зі сплатою комісії за обслуговування кредиту 0,3 % від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується у щомісяця в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту, з урахуванням вимог п. 3.5.1. цього Договору; комісії за оформлення Кредитного договору 954,00 грн., що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту; комісії за дострокове погашення Кредиту згідно з п. 3.8. цього Договору. Позичальник зобов`язався на умовах, у розмірі та в строки, встановлені в Кредитному договорі, повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. п. 1.1., 2.3.1, 2.3.2., 2.3.3, 3.1, з урахуванням вимог п. 3.1.1 даного Договору, а також сплатити суми комісії, пені та штрафи, які передбачені умовами Кредитного договору, також здійснювати погашення заборгованості за Кредитним договором (за винятком комісії, що сплачується у момент надання Кредиту) в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п. п. 3.1., 3.3., з урахуванням п. 3.1.1. Кредитного договору; комісію, розраховану відповідно до п. п. 3.5., з урахуванням п. 3.5.1. Кредитного Договору. Пунктом 1.1.1. Кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що за умови відсутності протягом 5 (п`яти) років з дати укладення даного договору порушень Позичальником будь-якого із зобов`язань за даним Договором та/або Іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань за договором іпотеки, що укладається згідно з п. 1.3. даного Договору, термін погашення Кредиту за даним Договором автоматично продовжується до 10 (десяти) років з дати укладення цього Договору, становитиме 06.06.2017 і погашення відбувається відповідно до графіку погашення Кредиту згідно з Додатком №2 до даного Договору. У цьому випадку додаткова угода до даного Договору про продовження терміну погашення Кредиту не укладається, Банк письмово сповіщає Позичальника про продовження терміну погашення Кредиту на умовах даного пункту, а для отримання цього повідомлення Позичальник особисто звертається до Банку не пізніше дня, встановленого абзацом першим п. 1.1 даного Договору для погашення Кредиту. Відповідно до п. 2.3.3. Кредитного Договору Банк має право при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушенні Позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами Договору, вимагати від Позичальника дострокового погашення Кредиту, сплати комісій та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за Договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. 06.06.2007 позивачем на виконання умов Кредитного договору було видано відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США, що підтверджується копією меморіального валютного ордеру (а.с. 43 т. 1). 19.10.2007 позивачем на виконання умов Кредитного договору було видано відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США, що підтверджується копією меморіального валютного ордеру (а.с. 44 т. 1). 20.12.2012 банком було здійснено операцію на суму 5 085,68 доларів США з призначенням: видача коштів згідно листа клієнта від 20.12.2012 (в рахунок погашення ком. Банку) КД №00277/RK від 06.06.2007 (а.с. 75 т. 1). Тобто, 20.12.2012 банком було видано відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 5 085,68 доларів США шляхом зарахування даної суми у рахунок погашення заборгованості відповідача-1 по комісії. Посилання представника відповідача-2 на ту обставину, що такі кошти фактично не були видані позивачем відповідачу-1 не спростовує того факту, що такі кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості відповідача-1 по комісії. При цьому, твердження представника відповідача-2 про те, що матеріали справи не містять заяви відповідача-1 про здійснення такого перерахування коштів не спростовує самого факту такого перерахування, а також під час судового розгляду не встановлено будь-яких заперечень відповідача-1 щодо не написання такої заяви. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про доведеність факту надання позивачем відповідачу-1 грошових коштів у загальному розмірі 60 085,68 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Представник відповідача-2 у додаткових поясненнях на позовну заяву вказує, що відповідачами було здійснено погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 55 637,91 грн. та надає відповідний графік погашення заборгованості (а.с. 128-129 т. 2). При цьому, представником позивача у останньому судовому засіданні надано до суду свій розрахунок заборгованості відповідно до якого заборгованость відповідача-1 перед позивачем складає: 14 658,99 доларів США за тілом кредиту, 3 008,38 грн. за пенею (а.с. 40-47 т. 3). Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідачами було здійснено наступні платежі та наявна наступна заборгованість: 1.по тілу кредиту за період з 06.06.2007 по 28.11.2014 відповідачами були внесені грошові кошти у розмірі 45 426,69 доларів США при загальному розмірі тілу кредиту 60 085,68 доларів США, а тому розмір заборгованості по тілу кредиту складає 14 658,99 доларів США; 2.на погашення відсотків за період з 27.06.2007 по 30.05.2016 відповідачами були внесені грошові кошти у розмірі 33 158,57 доларів США при загальному розмірі нарахованих відсотків 26 126,60 доларів США. При цьому, 17.03.2020 позивачем було здійснено перерахування надлишково сплачених відсотків у розмірі 7 031,97 доларів США на погашення тіла кредиту. Тобто, заборгованість по відсотках у відповідача-1 перед позивачем відсутня. 3.на погашення по комісії за період з 27.06.2007 по 30.12.2014 відповідачами були внесені грошові кошти у розмірі 107 437,14 грн. при загальному розмірі нарахованої комісії 61 493,14 грн. При цьому, 17.03.2020 позивачем було здійснено перерахування надлишково сплаченої комісії у розмірі 45 944,00 грн. (що за твердженням позивача еквівалентно 1 732,11 доларів США) на погашення тіла кредиту. Тобто, заборгованість по комісії у відповідача-1 перед позивачем відсутня. 4.за період з 05.01.2010 по 05.06.2012 позивачем було нарахована відповідачу заборгованість по пені у загальному розмірі 138 621,99 грн. (пеня за неповернення тіла кредиту - 74 906,39 грн., пеня за неповернення відсотків - 49 257,74 грн., пеня за несплату комісії - 14 457,86 грн.). На погашення пені відповідачами було внесені грошові кошти у загальному розмірі 135 613,62 грн. Тому позивач облікує за відповідачем заборгованість по пені у розмірі 3 008,38 грн. Таким чином, загальна сума сплачених відповідачами коштів становить 71 553,29 доларів США та 197 106,76 грн. та такі кошти були зараховані позивачем у рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, відсотках, комісії та пені. При цьому, у даному випадку позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту та пені. Позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією та відсотками позивачем заявлено не було. Однією з підстав заперечення відповідачем-2 проти позовних вимог є те, що умови укладеного між позивачем та відповідачем-1 Кредитного договору щодо сплати комісії є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а сплачена сума комісії підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту. В обґрунтування даного твердження відповідач-2 посилався на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, від 06.09.2017 у справі № 6-2071цс16. Як було зазначено судом вище, умовами Кредитного договору було визначено сплату комісії за обслуговування кредиту 0,3 % від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується у щомісяця в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту, з урахуванням вимог п. 3.5.1. цього Договору; комісію за оформлення Кредитного договору 954,00 грн., що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту; комісію за дострокове погашення Кредиту згідно з п. 3.8. цього Договору. Пунктом 3.2. Кредитного договору визначено, що погашення зобов`язань Позичальника за даним Кредитним договором виконується в наступній послідовності: 1) прострочені платежі, 2) сума відсотків, 3) сума комісій, 4) сума неустойки, 5) сума кредиту. Тобто, умовами укладеного між сторонами Кредитного договору було визначене право позивача здійснювати нарахування та списання комісійних платежів у певній послідовності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав. Як було зазначено судом вище, позивач вважає своє право порушеним та просить суд стягнути із відповідачів на його користь заборгованість по тілу кредиту та пені. При цьому, відповідач-2 у відзиві на позовну заяву вказує, що положення договору щодо сплати комісії є нікчемними, а тому останній вважає протиправними дії позивача щодо зарахування сплачених грошових коштів у погашення заборгованості по комісії. Як було уже зазначено судом вище, позивачем було заявлено лише вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та пені, проте вимог про стягнення заборгованості за комісією заявлено не було. Таким чином, предметом даного позову не є вимога про стягнення заборгованості за комісією, а тому під час розгляду даної справи у суду відсутні підстави для дослідження умов Кредитного договору щодо нарахування комісії на предмет їх нікчемності. Суд звертає увагу, що між сторонами склалися договірні відносини за якими позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти, а відповідач-1 зобов`язувався повернути такі кредитні кошти та сплатити певні платежі (відсотки, комісію, пеню тощо). При цьому, під час виконання відповідачами зобов`язань, які взяв на себе відповідач-1, частина сплачених грошових коштів у розмірі 61 493,14 грн. була зарахована у рахунок погашення заборгованості за комісією та 14 457,86 грн. у рахунок погашення заборгованості пені за несплату комісії. Вважаючи свої права та інтереси порушеними у зв`язку із несплатою у повному обсязі заборгованості по тілу кредиту та пені, позивач звернувся для їх захисту до суду. Разом із тим, відповідачі вважаючи свої права порушеними у зв`язку з неправомірним стягнення комісії за, на їх думку, нікчемним положенням договору, відповідних дій щодо захисту своїх прав не здійснили, позовних вимог для захисту своїх прав (як то застосування наслідків нікчемності правочину, зобов`язання здійснити перерахунок сплачених коштів та розміру заборгованості, повернення сплачених коштів) як у загальному порядку, так і шляхом зустрічного позову, не пред`явили. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що предметом даного позову не є вимоги про стягнення заборгованості за комісією, тому у суду наразі відсутні правові підстави для здійснення дослідження умов кредитного договору щодо стягнення комісії на предмет їх нікчемності. При цьому, суд звертає увагу відповідачів, що останні не позбавлені права звернутися до суду для захисту їх прав на загальних підставах, якщо вони вважають, що певними діями позивача порушені їх права або інтереси, оскільки суд самостійно позбавлений права надати оцінку доводам щодо нікчемності певних умов договору та вчинити іншу дію матеріального-правового характеру без заявлення відповідної позовної вимоги. З урахуванням викладеного вище, наразі відсутні правові підстави для зарахування сплаченої комісії в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту. Другим аргументом щодо заперечень відповідача-2 проти позовних вимог було те, що позивачем було нарахована та стягнуто відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії договору. Разом із тим, як було зазначено судом вище, 17.03.2020 позивачем було автоматично перераховано грошові кошти у розмірі 7 031,97 доларів США, які були нараховані та списані після 06.06.2012 (дата закінчення строку дії договору) у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. Наведене свідчить про те, що відповідачем самостійно було усунуто відповідні порушення про які стверджував відповідач-2. Окрім цього, наданий до суду розрахунок заборгованості містить інформацію на яку посилається відповідач, щодо внесення відповідачами 18.10.2012 у рахунок погашення заборгованості грошових коштів у загальному розмірі 40 000,00 доларів США, які були зараховані у погашення заборгованості по тілу кредиту - 29 952,13 доларів США, у рахунок заборгованості по процентах 10 047,87 доларів США. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що після внесення грошових коштів саме у такій сумі зобов`язання відповідача-1 перед позивачем вважатимуться виконаними та/або припиненими. Таким чином, суд вважає наданий представником позивача у судовому засіданні розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом, таким який не спростований відповідачами та містить інформацію про сплату відповідачами грошових коштів навіть у більшому розмірі, чим стверджують самі відповідачі. З урахуванням викладеного вище, суд вважає доведеними обставини про те, що наразі у відповідача-1 існує заборгованість по тілу кредиту у розмірі 14 658,99 доларів США. При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що у загальному відповідачами було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 45 426,69 доларів США на погашення заборгованості по тілу кредиту, 26 126,60 доларів США на погашення заборгованості по процентах, 61 493,14 грн. на погашення заборгованості по комісії, 135 613,62 грн. на погашення заборгованості по пені. Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач-1 свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту перед позивачем у повному обсязі не виконав, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення із відповідача-1 тіло кредиту у розмірі 14 658,99 доларів США. Згідно з вимогами п. 4.1. Кредитного договору при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. п. 1.1., 3.1.1., 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4., Банк нараховує, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку за кожний прострочений платіж за кожним окремим зобов`язанням пеню у розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні за курсом НБУ на дату нарахування на рахунок, зазначений у п. 1.2. Кредитного договору. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору за кожен випадок порушення Позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобов`язань по поверненню Кредиту, сплаті відсотків та комісії, встановлених в п. 1.1., 3.1.1., 3.5., 3.5.1 Кредитного договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми простроченого платежу. Сплата штрафу здійснюється у гривні за курсом НБУ на дату нарахування на рахунок, зазначений у п. 1.2. Кредитного договору. Як було зазначено судом вище, позивачем за весь час з моменту укладення договору було за період з 05.01.2010 по 05.06.2012 позивачем було нарахована відповідачу заборгованість по пені у загальному розмірі 138 621,99 грн. (пеня за неповернення тіла кредиту - 74 906,39 грн., пеня за неповернення відсотків - 49 257,74 грн., пеня за несплату комісії - 14 457,86 грн.). При цьому, позивач сам вказує, що відповідачами на погашення заборгованості по пені були внесені грошові кошти у загальному розмірі 135 613,62 грн., а тому позивач облікує за відповідачем-1 заборгованість по пені у розмірі 3 008,38 грн. Разом із тим, наданий до суду розрахунок заборгованості по пені не містить даних щодо графіку фактичного внесення відповідачами коштів на погашення заборгованості по пені, по якому виду пені (за неповернення тіла кредиту, відсотків чи комісії) наразі наявна заборгованість та за який саме період вона виникла. Наведені вище обставини позбавляють суд можливості перевірити правові підстави нарахування такої пені, оскільки незрозуміло за яке саме порушення зобов`язання вона була нарахована, а також період такого нарахування. З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у цій частині як необґрунтованих, оскільки позивачем не надано до суду обґрунтований розрахунок в частині нарахування заборгованості по пені, що позбавляє суд можливості встановити факт наявності такої заборгованості, за яке порушення вона була нарахована, період такого нарахування та правові підстави. Щодо позовних вимог до поручителів. 06 червня 2007 року, в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитними договорами, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 00336rK, з Додатковою угодою №1 від 18.10.2007, з Додатковою угодою №2 від 10.07.2009, з Додатковою угодою №3 від 09.11.2011, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Також, 09 листопада 2011 року, в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитними договорами, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 00713гK, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки-1 та п. 1.4 Договору поруки-2 Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Кредитним договором у тому ж розмірі, що і Позичальник, включаючи сплату Кредиту, відсотків за користування Кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.02.2022 у справі №760/765/16-ц, яке набрало законної сили 21.03.2022, було визнати припиненою поруку [PERSON] на підставі Договору поруки №00336rK від 06 червня 2007 року, укладеного між ним та ВАТ «Морський Транспортний Банк», та визнано припиненою поруку [PERSON] на підставі Договору поруки №0713rK від 09 листопада 2011 року, укладеного між нею та ПАТ «Марфін Банк». Таким чином, судовим рішенням яке набрало законної сили було встановлено факт припинення поруки відповідача-2 та відповідача-3 перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави для стягнення солідарного стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги до відповідача-2 та відповідача-3 задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 251,87 грн. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 554, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial