Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

25 серпня 2021 року за № 475349179 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 19500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором; невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, які розміщені на сайті Кредитодавця - www.moneyveo.ua. 28 листопада 2018 року між ТОВ " Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. 20 жовтня 2022 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон плюс" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги, в тому числі і до [PERSON] в сумі 78939 гривень 90 копійок, з яких: 19500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 59439 гривень 90 копійок - сума заборгованості за відсотками. З моменту передачі права грошової вимоги за Кредитним договором № 475349179 від 25 серпня 2021 року до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", відповідач заборгованість не погашав. 26 жовтня 2023 року представник позивача Грибанов Д.В. звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з відповідним позовом та просив суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за Кредитним договором № 475349179 від 25 серпня 2021 року в розмірі 78939 гривень 90 копійок. Ухвалою судді Вінницького міського суду від 13 листопада 2023 року (а.с. 36-37) у справі було відкрито провадження та постановлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою сторонам було визначено процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою судді Вінницького міського суду від 06 грудня 2023 року справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. Справа надійшла до суду 17 січня 2024 року (а.с. 75, 76). Ухвалою суду від 19 січня 2023 року справу прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду та постановлено перейти до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Відповідач отримав копію ухвали 19 січня 2024 року (зворот а.с. 82). 23 січня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 86-109). В той же час, як вбачається із відповіді на відзив (а.с. 52-58), яка надійшла ще до Вінницького міського суду, станом на 26 грудня 2023 року відповідач уже подав відзив, однак, його не було в матеріалах справи (а.с. 113, 123). Відповідь на відзив (а.с. 52-58) з додатковими доказами (а.с. 59-73) були направлені позивачем до Вінницького міського суду і приєднані до матеріалів справи. 30 січня 2024 року відповідач подав до суду додаткові пояснення (а.с. 114-122). Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року (а.с. 124) постановлено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в судовому засіданні. 13 лютого 2024 року через систему "Електронний суд" представник позивача Пархоменко Є.Д. подав додаткові пояснення у справі, в яких, закрема, просить витребувати від [PERSON] виписки по банківській карті, на яку були зараховані кредитні кошти, та від Акціонерного товариства Укрсиббанк - виписки по банківські карті [PERSON] (а.с. 129-135). Суд вважає, що клопотання представника позивача про витребування доказів слід на підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України залишити без задоволення, оскільки воно подане з пропущенням строків, встановлених ч. 2 ст. 83 ЦПК України, а клопотання про його поновлення не заявлено. В судове засідання 04 березня 2024 року року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце його проведення (а.с. 126, 127). В той же час сторони подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі (зворот а.с. 133, зворот а.с. 136). З урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом постановлено про розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення, виходячи з наступного: За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено 25 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 475349179 (зворот а.с. 5- а.с. 8). Відповідно до умов цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" надало [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 19500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором (п. 1.1.); кредитна лінія надається строком на 20 днів до 14 вересня 2021 року (п. 1.7.); за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом (п. 1.9.); орієнтовна реальна процентна ставка складає 3448,44 % річних (п.п. 1.14.1); невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, які розміщені на сайті Кредитодавця - www.moneyveo.ua (п. 4.1). Строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в Договорі (п. 4.2.). Кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Позичальника [PERSON] , про що свідчить п. 5 Кредитного договору, який містить в тому числі прізвище, ім`я по батькові [PERSON] , РНОКПП, його адресу місця проживання та інші ідентифікуючі особу дані. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. За приписами Цивільного кодексу України будь-який вид договору може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У п.п. 5 і 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідач не визнає позовні вимоги з таких підстав: 1) позивачем не доведено факт укладання Договору з Відповідачем та їх істотних умов, єдиним доказом чого можуть бути оригінали примірників таких договорів в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами Сторін, згідно зі ст. 100 ЦПК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", які дозволять перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договорів у дати їх укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст кожного підписаного сторонами Договору і застосувати його умови до правовідносин Сторін при прийнятті Судом рішення; 2) позивачем не надано заявки на отримання кредиту, доказів ідентифікації та верифікації позичальника; 3) позивачем не надано доказів надання Відповідачу його примірників оригіналів Договорів ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала їх цілісність та незмінність. Отже, Відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 2, 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення обов`язків у Відповідача як споживача кредитних послуг; 4) позивачем не надано доказів перерахування відповідачу коштів від первісного кредитора, а також доказів наявності заборгованості; 5) паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частиною кредитного договору, так як ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення кредитного договору про споживчий кредит та дотримання його, оскільки в паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту; 6) позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 475349179 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , в тому числі і через те, що договір факторингу було підписано майже за три роки до кредитного договору. Суд не погоджується з такою позицією відповідача та вважає її необґрунтованою нормами законодавства та власним трактуванням окремих норм законодавства. Пунктом 4.1. кредитного договору № 475349179 від 25 серпня 2021 року передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: www.maneyveo.ua. Невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Позичальник підтвердив у п. 4.13. кредитного договору, що отримав від Кредитодавця до укладення Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 ЗУ "Про споживче кредитування" та ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Такі правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як власноручний підпис (п. 4.15 кредитного договору). Кредитний договір № 475349179 від 25.08.2021 був підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора; у п. 5 кредитного договору зазначені електронна адреса [INFO] та номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , які [PERSON] зазначає у заявах та клопотання по суті (наприклад, у відзиві на позов). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитною установою та [PERSON] не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Ще однією з підстав для відмови в позові відповідач [PERSON] зазначає недоведеність позивачем факту видачі кредиту та розмір заборгованості. Суд не сприймає як обґрунтовану таку позицію відповідача з огляду на таке: Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази отриманням [PERSON] кредитних коштів від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" в сумі 19500 гривень. Так, згідно платіжного доручення № 7f9f1324-4e1d-46d7-b2ec-8a8ec023bd08 від 25 серпня 2021 року (зворот а.с. 61) згідно договору № 475349179 від 25.08.2021 [PERSON] для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зроблено переказ на суму 19500 гривень. Отже, інформація в цьому платіжному дорученні щодо кредитодавця, дати транзакції, суми транзакції повністю відповідає номеру і даті кредитного договору, про стягнення заборгованості за яким заявлено цей позов, предмету (розмір кредиту) такого договору та інше. Доказів протилежного, зокрема того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, [PERSON] суду не надав. Позивач у цій справі не є первісним кредитором [PERSON] , а тому не утримує оригінали первинних документів (касові та меморіальні) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним із ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" кредитним договором. Така обставина узгоджується із положеннями п. 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, відповідно до якого касові документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит. [PERSON] є тримачем платіжної картки № [NUMBER], на яку було перераховано кредитні кошти, а тому він має безпосередній доступ до виписок по рахунках для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів за відповідним договором. В той же час, [PERSON] виписки з карткового рахунку не надав, хоча виписка є засобом контролю витрат та аналізу руху коштів за картками і рахунками. Цей документ відображає баланс, а також рух за рахунком за певний період. Для самостійного оформлення виписки або довідки досить мати комп`ютер, а також вихід в інтернет. Інший спосіб має на увазі використання пристроїв самообслуговування - терміналів. Якщо користувач банківської карти не бажає самостійно формувати документ, він має право звернутися до співробітників найближчого відділення Банку-емітента. Узагальнюючи все вище наведене, суд вважає доведеним факт укладення [PERSON] кредитного договору 25 серпня 2021 року із ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і кредитодавець виконав своє зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором. До такого рішення суд прийшов, в тому числі, з врахуванням правових позицій Верховного Суду. Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження: 14-308цс18) зроблено такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.». Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13. Зокрема, у цьому судовому рішенні зазначено: «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).» Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 475349179 від 25.08.2021 (а.с. 59), вчиненим первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", [PERSON] не виконував взагалі взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту і сплати відсотків. Зокрема, цим розрахунком доведено, що відповідач станом на 26 жовтня 2021 року не повернув суму отриманого кредиту та проценти за користування кредитом. Такий розрахунок заборгованості узгоджується із вимогами кредитного договору № 475349179 від 25.08.2021 щодо строку кредитної лінії (п. 1.7.) та порядку нарахування процентів за користування кредитом, визначених у пунктах 1.9.1. і 1.9.3. Договору. Пунктом 2.1.1.5. кредитного договору № 475349179 від 25.08.2021 кредитодавець ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" наділений правом укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, що діє в редакції, визначеній Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року (а.с. 9-11), відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних Реєстрах прав вимоги (п. 2.1.). Згідно п. 4.1. цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами відповідного Реєстру права вимоги, а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржника в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. На підставі таких умов Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та фактор ТОВ «Таліон плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 157 (а.с. 64-65), у якому за номером 1083 серед боржників значиться [PERSON] . Номер і дата кредитного договору з [PERSON] , зазначені у цьому Реєстрі, співпадають із номером і датою кредитного договору № 475349179 від 25 серпня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , а сума заборгованості та її структура - розрахунку заборгованості від первісного кредитора (а.с. 59). Зокрема, [PERSON] станом на дату відступлення права вимоги мав заборгованість в сумі 51047 гривень 10 копійок, з яких: 19500 гривень - сума заборгованості за талом кредиту, а 32128 гривень 20 копійок гривень - сума заборгованості за процентами. Пунктом 5.3.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 рокуТОВ «Таліон плюс» як фактору надано право нараховувати боржникам після відступлення права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами. Користуючись таким своїм правом, оскільки боржник [PERSON] не ліквідовував існуючу у нього заборгованість за кредитним договором № 475349179 від 25 серпня 2021 року, ТОВ «Таліон плюс» нараховував йому до сплати проценти у розмірі, встановленому кредитним договором (зворот а.с. 62 - а.с. 63), а тому станом на 06 березня 2023 року у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором № 475349179 від 25 серпня 2021 року на загальну суму 78939 гривень 90 копійок, в тому числі 59439 гривень 90 копійок - заборгованість із процентів за користування кредитними коштами. Пунктом 5.3.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022 (а.с. 12-13), відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.Згідно п. 4.1. цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ «Таліон плюс» до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається на наступний календарний деньпісля підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Так, відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 (а.с. 14) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги в тому числі і за Договором № 475349179, боржником за яким є [PERSON] , в сумі 78939 гривень 90 копійок, з яких: 19500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 59439 гривень 90 копійок - сума заборгованості за відсотками. Разом з відповіддю на відзив позивач пода до суду з повний Реєстр прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 (зворот а.с. 70 - а.с. 72). Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови відповідних кредитних договорів, на теперішній час ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є кредитором у зобов`язанні за договором № 475349179 від 25.08.2021 і саме йому належить право вимоги за цим договором до [PERSON] . Позивач заявив вимогу про стягнення із [PERSON] заборгованості, яка існували у того станом на момент отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором № 475349179 від 25.08.2021. Будь-яких інших нарахувань позивач не здійснював, про що він зазначив у позовній заяві, і що вбачається із відповідного Реєстру права вимоги (а.с. 14) та розрахунку заборгованості (а.с. 15). Фактично, відповідач не заперечує сам факт укладення та отримання ним кредитних коштів від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога», а всі його заперечення зводяться до, на його суб`єктивну думку, неналежності чи недовстатності доказів на ствердження певних обставин, якими обгрунтовано позов. Суд вважає, що наведеними вище нормами цивільного права, умовами відповідних договорів, практикою Верховного Суду повністю спростовано твердження відповідача щодо належності та достатності доказів у цій справі. Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Позивач належними доказами довів наявність у [PERSON] заборгованості за Договором кредитної лінії від 25 серпня 2021 року № 475349179. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором - позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" - 78939 гривень 90 копійок. Відповідач таких доводів позивача не спростував, а тому позов підлягає до беззаперечного задоволення. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив 2684 гривні судового збору (а.с. 31), його вимога задоволена в повному об`ємі, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі. Про наявність інших судових витрат суду доказів не надано.

Outcome: approved