Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що вони припинили подружні стосунки через непорозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого були втрачені почуття любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, так як вважає, що сім`я розпалася остаточно, та відновлена бути не може. Позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути в її відсутність. Відповідач надав заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, справу просить розглянути в його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини та заяву про розгляд справи у відсутності представника, не заперечує проти задоволення позивних вимог. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня 2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №246. Судом також встановлено, що подружні стосунки припинені через складні взаємини, що призвело до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного. В теперішній час сторони не ведуть спільного господарства. Подальше сімейне життя подружжя та збереження сім`ї є неможливим та суперечило б інтересам сторін. Шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд дійшов до такого висновку. У своїх позовних вимогах позивач просить суд визначити місце проживання дитини з нею, зважаючи на те, що вона зможе дати їй все необхідне для належного виховання і розвитку, має можливості для створення належних умов для виховання дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Ширяївської селищної ради Одеської області, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання. Відповідно до довідки про склад сім`ї та проживання наданою Ширяївською селищною радою Березівського району Одеської області від 30.10.2023 року №228 [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28 грудня 2023 року за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] проживає у будинку який на праві власності належить матері, у дворі є господарські будівлі. Будинок має 3 житлові кімнати, кухню, коридор та ванну кімнату. Опалення газове. Водопровід колодязь. [PERSON] має власну кімнату, окреме ліжко, шафу для зберігання одягу, письмовий стіл для малювання. Має багато розвиваючих іграшок, книг. Дитина забезпечена одягом по сезону. Продукти харчування в достатній кількості. Для дитини створені всі належні умови для навчання та розвитку. Як вбачається з характеристики наданої на [PERSON] , [INFO] Мар`янівським закладом дошкільної освіти «Барвінок» (Ясла-Садок) Ширяївської селищної ради Одеської області встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю у приватному будинку. Відвідує дитячий садок з вересня 2023 року. За час занять у дошкільному закладі зарекомендував себе як дитина, яка контактує з дорослими вибірково, за власним уподобанням. З ровесниками вступає в контакт частково. В діяльність включається не відразу, досить обережно. Зовнішній вигляд дитини охайний, без виражених особливостей, відповідає віку. Фізично дитина розвинута добре. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працює на посаді фахівця з соціальної роботи Центру надання соціальних послуг з 19 вересня 2023 року та отримує заробітну плату. За період роботи зарекомендувала себе як дисциплінований, висококваліфікований спеціаліст, сумлінно, старанно виконує свої посадові обов`язки та постійно працює над поглибленням своїх знань. Має високе почуття відповідальності, вимоглива до себе. В колективі підтримує дружні відносини та користується повагою серед оточуючих . Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 160 СК України, також передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні СЄПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, однак, не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права за статтею 8 Конвенції. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, обидва цитовані вище Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 року, І Manic , наведене вище, § 102, з подальшими посиланнями на нього). Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що дитина з народження проживає в сім`ї матері, беручи до уваги особу позивачки, яка характеризується позитивно, з урахуванням сім`я в якій проживає дитина, що є позитивним середовищем для психоемоційного та розумового розвитку дитини, суд вважає доцільним визначити проживання малолітньої дитини з матір`ю, що буде відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються стягнення судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved