Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних за договором позики посилаючись на те, що [PERSON] була надано безпроцентну позику відповідачу у розмірі 140 000 доларів США. Постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2021 року у справі № 755/13970/20 позов [PERSON] задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача суму позики у розмірі 140 000 доларів США та 3 % річних у розмірі 11 380,27 доларів США. На підставі вказаної постанови суду отримано виконавчі листі, проте рішення суду від 04.11.2021 року досі не виконано. Позивач зазначає, що враховуючи невиконання відповідачем обов`язку повернення отриманих коштів позивачу та встановленої судовим рішенням суми грошового зобов`язання відповідача, доцільно стягнути 3 % річних за період з 16.09.2020 року (наступний день прострочення за періодом, за який вже стягнуто 3 % річних за постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2021 року) по 21.11.2022 року у розмірі 9 205,48 доларів США. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року відкрито провадження та призначено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. До суду надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням рішення суду, то до них не можуть бути застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Крім цього, у зв`язку з введенням воєнного стану на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у позивача відсутні правові підстави на стягнення 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову. До суду надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи, з якої вбачається, що положення ст. 625 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання, так і не договірні (деліктні) зобов`язання, тобто на всі грошові зобов`язання. Крім цього, датою початку нарахування 3 % річних є 16.09.2020 року, що є наступним днем прострочення за періодом, за який вже стягнуто 3 % річних за постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2021 року, а це означає, що відповідна заборгованість виникла ще до введення воєнного стану в Украйні ( 24.02.2022), а тому існування такої обставини не може бути причиною звільнення від відповідальності та подальшого виконання зобов`язання. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши подані до суду документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, 23 серпня 2013 року [PERSON] написав власноручно розписку щодо зобов`язань повернути отриману суму [PERSON] в розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США до 31 грудня 2013 року, з яких 20 000,00 (двадцять тисяч) доларів США - до 01 жовтня 2013 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року відмовлено в задоволені позову [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 04.11.2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02. 2021 року - скасовано та постановлено по справі нове судове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики у розмірі 151 380,27 доларів США, яка складається із суми основного боргу у розмірі 140 000,00 дол. США, та 3% річних у розмірі 11 380,27 дол. США. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журид С.М. від 22.12.2021 року відкрито виконавче провадження. На даний час рішення суду не виконано, що не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу розпискою, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України). Тому, стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання. Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що заборгованість відповідачем не погашена, 3 % річних стягнуто постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2021 року включно до 15.09.2020 року, тому починаючи з 16.09.2020 року позивач має право на стягнення 3 % річних. В позовній заяві позивач навів розрахунок 3% річних, який обчислений за період із 16.09.2020 року по 24.11.2022 року. Відповідно до розрахунку 3% річних складає 9 205,48 доларів США. Заперечуючи проти позову відповідач наполягає на тому, що оскільки введений воєнний стан відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у позивача відсутні правові підстави на стягнення 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, а потім був подовжений відповідно до:Указу Президента від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, - з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб;Указу Президента від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, - з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб;Указу Президента від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, - з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, - з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, - з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, - з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 № 3057-ІХ, - з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ, - з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженого Законом України від 08.11.2023 № 3429-ІХ (до 15.02.2024), продовжено Указом Президента України від 05.02.2024 року №50/2024 затверджено Законом України від 06.02.2024 року № 3565-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 року строком на 90 діб. Таким чином, на час дії воєнного стану заборонено стягнення штрафних санкцій, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем нараховано 3 % річних за період з 16.09.2020 року по 24.11.2022 року, тобто частина періоду припадає на період дії воєнного стану, а тому вимога про стягнення 3 % річних підлягає задоволенню частково, а саме за період з 16.09.2020 року по 23.02.2022 року. Вирішуючи питання щодо стягнення 3 % річних суд виходить з наступного розрахунку. З 16.09.2020 року по 23.02.2022 року період прострочки становить 526 днів ( період розрахунку: з 16.09.2020 року по 31.12.2020 року - 107 днів; період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів; період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 дні). Сума до стягнення становить 6 049,24 доларів США. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 3365,52 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial