Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати недійсним шлюб, зареєстрований 16 листопада 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між [PERSON] , відповідачкою у справі, та [PERSON] , відповідачем у справі, посилаючись на те, що оспорюваний шлюб був зареєстрований лише з метою отримання відповідачем [PERSON] дозволу на проживання в Україні без наміру створювати сім`ю та набувати права і обов`язки подружжя. З моменту реєстрації вказаного шлюбу до теперішнього часу позивач та відповідачка [PERSON] проживають разом, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач не має можливості отримати свідоцтво про народження його дитини з внесенням достовірних відомостей про нього як батька, у зв`язку з чим звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Позиція та доводи учасників справи Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судових засідань двічі повідомлялась належним чином, що підтверджується оголошеннями на веб-сторінці Арцизького районного суду Одеської області, офіційному веб-сайті судової влади України, що в силу частини 11 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що відповідач повідомлений про дату, час і місце судових засідань, однак у судове засідання повторно не з`явився. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов до суду не подав, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач [PERSON] зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач [PERSON] надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача [PERSON] в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідача [PERSON] в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] , який з 06 грудня 2023 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи, встановлені судом Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з реєстрацією фіктивного шлюбу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 16 листопада 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] , відповідачкою у справі (а. с. 7-8, 28) та [PERSON] , відповідачем у справі, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 2683 (а. с. 9). Згідно з історією розвитку дитини № 18, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради, у [PERSON] , відповідачки у справі, народилась дитина [PERSON] , [INFO] , батьком якої зазначено [PERSON] (а. с. 5, 6, 30), позивача у справі (а. с. 52-60). Відповідно до довідки № 5/03/24 від 05 березня 2024 року, виданої Сімейним центром «Happy Family», за період перебування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у Сімейному центрі «Happy Family» з березня 2023 року по теперішній час, дитину супроводжують її батьки мати [PERSON] , відповідачка у справі, та [PERSON] , позивач у справі, які підтримують постійний контакт з керівництвом закладу (а. с. 65). Згідно з поясненнями, наданими відповідачкою, з 2014 року по теперішній час вона проживає однією сім`єю з [PERSON] , позивачем у справі, без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2018 року, перебуваючи у місті Києві, відповідачці запропонували зареєструвати шлюб із громадянином Республіки Ірак [PERSON] , відповідачем у справі, для отримання ним дозволу на проживання в Україні. Наміру створювати сім`ю та набувати права і обов`язки подружжя з відповідачем вона не мала, не була знайома з відповідачем, та була запевнена, що шлюб буде розірваний у найкоротші строки (а. с. 41-42). Відповідно до пояснень, наданих [PERSON] , який надав свою згоду на використання своїх пояснень в якості доказу у суді для підтвердження обставин, які мають значення для розгляду справи, [PERSON] , позивач у справі, є другом [PERSON] з дитинства, який познайомив позивача із [PERSON] , відповідачкою у справі. З 2014 року по теперішній час [PERSON] , позивач у справі, та [PERSON] , відповідачка у справі, проживають однією родиною, під час спільного проживання у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] , для якої [PERSON] є хрещеним батьком (а. с. 66). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 42 СК України право на звернення до суду із позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи права яких порушені у зв`язку із реєстрацією цього шлюбу. Згідно з частиною 2 статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований у разі його фіктивності (стаття 40 СК України). Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України). Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило, вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання дозволу на проживання. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо. Аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 295/472/18, від 29 січня 2021 року у справі № 333/4510/18, від 25 серпня 2020 року у справі № 553/1268/15-ц. Отже, фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу «випадає» намір створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя. Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства. «Намір створення сім`ї» - оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) відсутність спільних дітей; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку. (постанова Касаційного цивільного суду Верховного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 553/1268/15-ц). Судом встановлено, що відповідачка як до шлюбу, так і після реєстрації шлюбу не проживала разом із відповідачем, та не мала наміру та бажання створити повноцінну сім`ю, а також намір відповідача при реєстрації шлюбу був обумовлений отриманням відповідачем дозволу на проживання в Україні. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідачі у справі не мали наміру створювати сім`ю у момент реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , є фіктивним, що є підставою для визнання його недійсним. Суд не приймає до уваги: медичне свідоцтво про народження № 385 від 29 квітня 2020 року, видане Пологовим будинком [ADDRESS] (а. с. 10), медичну довідку форми 063-о від 29 квітня 2020 року, видану Комунальним некомерційним підприємством «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради (а. с. 51), виписку з історії хвороби № 569871 від 11 грудня 2020 року, видану Державною установою «Інститут травматології та ортопедії АМН України» (а. с. 61-64), оскільки зазначені документи не містять інформацію щодо предмета доказування, в розумінні статті 77 ЦПК України. Відповідно до статті 44 СК у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно зі статтею 45 СК України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. На підставі статей 15, 16 ЦК України, статей 21, 24, 40, 41, 42, 44, 45 СК України,

Outcome: approved