Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2013 року між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .Позивачка зазначає, що між подружжям відсутні взаєморозуміння та взаємоповага, тому вони з травня 2023 року разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер і зберігати його надалі позивачка не бажає. Окрім того, просить покласти на відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого нею судового збору в розмірі 1211,20 грн, та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Ухвалою судді від 30 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 07 лютого 2024 року до суду представником відповідача, адвокатом Оринник Н.С. подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнає, оскільки, на його думку, збереження сім`ї неможливе. Проте відповідач заперечує стосовно стягнення з нього витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, так як розмір витрат по справі про розірвання шлюбу є завищеним. Така сума не співмірна із складністю справи, оскільки вона є шаблонною та не вимагає значних витрат часу для її оформлення та супроводу у суді. Під час підготовки позову про розірвання шлюбу немає необхідності у зібранні доказів чи пошуку різного роду інформації, а також не потребує додаткового доказування в судовому засіданні. Крім того, між сторонами є згода щодо розірвання шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому вважає, що з нього не можуть бути стягнуті витрати в такому розмірі. Також, у разі визнання ним позову з нього стягуються витрати на правничу допомогу та 50% судового збору, сплаченого позивачкою. Представник відповідача просить суд розірвати шлюб між сторонами, відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Представник позивачки, адвокат Суп М.Б. в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача, адвокат Оринник Н.С. в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати у її відсутності. Позов про розірвання шлюб визнає, проте заперечує стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Як слідує із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 лютого 2013 року виконкомом Зубрецької сільської ради Бучацького району Тернопільської області України, сторони 14 лютого 2013 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 03. У подружжя народилися сини: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 15 серпня 2014 року Зубрецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області України), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18 листопада 2019 року Зубрецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області України). Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В силу ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про відшкодування на витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн, суд зазначає таке. Як вбачається з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться наступні документи: копія договору про надання правничої допомоги від 17 січня 2024 року, укладеного між адвокатом Суп М.Б. та клієнтом [PERSON] , та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Суп М.Б. Згідно пункту 2.2 вказаного договору, закінчення робіт з консультування визначається моментом підписання акту приймання виконаних робіт з представника інтересів у відносинах з підприємствами, установами, організаціями та громадянами України та з представника в судах - з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, однак сам акт приймання-передачі наданих послуг суду наданий не був. Всупереч вимогам ст. 137 ЦПК України, позивачем на підтвердження вимоги щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу не наданого жодного доказу, що документально б підтвердив факт понесених витрат на надання такої допомоги та її розмір, а тому вимоги позивача про стягнення 3000 грн, понесених на правничу допомогу, задоволенню не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, стягнути з відповідача.

Outcome: partial