Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області через свого представника звернулася [PERSON] з позовом до Першої уманської державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був батьком [PERSON] , що зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . За результатами подачі заяви про прийняття спадщини від [PERSON] , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області було заведено спадкову справу № 77, номер у спадковому реєстрі 71166213 від 30.08.2023. Позивач прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З метою оформлення права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , позивач 30 листопада 2023 року подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 9/20 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до інформації про зареєстроване право власності Уманського відділку Черкаського ООБТІ від 05.10.2023 № 1911о встановлено, що [PERSON] належить 9/20 частки у житловому будинку із відповідними господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Уманською державною нотаріальною конторою 15.12.1975 року за реєстровим номером 2-4139. Постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Пархоменко Н.М. від 30.11.2023 № 514/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 9/20 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , було відмовлено у зв`язку з наявністю арешту на вказане нерухоме майно до зняття цього арешту. З метою з`ясування всіх обставин справи щодо наявного арешту, було отримано Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 358118295 від 12.12.2023, з якого вбачається, що на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , зареєстровано арешт (архівний запис) реєстраційний номер 4922085, внесеного 08.05.2007 року реєстратором: Уманська міська державна нотаріальна контора, на підставі ухвали, б/н, Народний суд Уманського району, архівний номер: 528343CHERKASY101, архівна дата: 26.06.1998, дата виникнення: 24.07.1979, № реєстра: 149121, внутр.. № СВ01А03В27ЕF382А3143, комментарий: стор. 19. На адвокатський запит Уманський міськрайонний суд Черкаської області повідомив, що відповідно до алфавітних покажчиків цивільних справ за період 1978 1980 роки з учасником за прізвищем [PERSON] , згідно довідки архіваріуса суду, до суду, надходили справи у 1979 році та зареєстровані за № 2-494-79 про стягнення аліментів та № 2-544-79 про вселення. Відповідно до алфавітних покажчиків цивільних справ за період 1979 рік рішення (ухвали) про накладення арешту стосовно учасника [PERSON] не зазначено. Крім того, як встановлено шляхом співставлення даних, що зазначені у рішеннях суду від 10.07.1979 та від 02.08.1979, судові справи стосувалися вселення у майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вважаючи свої права, як спадкоємця, порушеними внаслідок існування арешту на спадкове майно померлого, позивач має всі правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. 06.02.2024 на адресу суду від завідувача Першої уманської державної нотаріальної контори Г.Кравець надійшов лист, в якому вказано, що за даними журналу Реєстру Уманської державної нотаріальної контори для реєстрації заборони відчуження нерухомого майна за 1976-1994 роки на ст..19 за № 25 зроблено запис від 24.07.1979 щодо накладення арешту на ім`я [PERSON] , який поживав за адресою: [ADDRESS] , інші відомості відсутні. Відповідно до ч.5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16\~ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком значиться [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.12.1978. В подальшому позивач змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради народних депутатів Черкаської області від 08.06.1996 року. За результатами подачі заяви про прийняття спадщини від [PERSON] , приватним нотаріусом Пархоменко Н.М. було заведено спадкову справу № 77, номер у спадковому реєстрі 71166213 від 30.08.2023, що підтверджується витягом № 73769932 Приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. видано 30.11.2023 довідку, в якій зазначається, що спадкова справа заведена на підставі заяви дочки померлого, [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до інформації про зареєстроване право власності Уманського відділку Черкаського ООБТІ від 05.10.2023 № 1911о встановлено, що [PERSON] належить 9/20 частки у житловому будинку із відповідними господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Уманською державною нотаріальною конторою 15.12.1975 року за реєстровим номером 2-4139. Постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Пархоменко Н.М. від 30.11.2023 № 514/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 9/20 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , було відмовлено у зв`язку з наявністю арешту на вказане нерухоме майно до зняття цього арешту. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 356468582 від 30.11.2023 та № 358118295 від 12.12.2023, вбачається, що на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , зареєстровано арешт (архівний запис) реєстраційний номер 4922085, внесеного 08.05.2007, реєстратором: Уманська міська державна нотаріальна контора, на підставі ухвали, б/н, Народний суд Уманського району, архівний номер: 528343CHERKASY101, архівна дата: 26.06.1998, дата виникнення: 24.07.1979, № реєстра: 149121, внутр.. № СВ01А03В27ЕF382А3143, комментарий: стор. 19. На запит приватного нотаріуса Пархоменко Н. Уманським міськрайонним судом Черкаської області було надано інформацію, в якій вказувалося, що відповідно до алфавітних покажчиків цивільних справ Уманського народного суду Уманського району, щодо справи з учасником за прізвищем [PERSON] з зазначеною датою видачі ухвали 1979 рік, інформація відсутня. На адвокатський запит, 15.12.2023 Уманський міськрайонний суд Черкаської області надав інформацію № 01.8/111/23 про те, що відповідно до алфавітних покажчиків цивільних справ за період 1978 1980 роки з учасником за прізвищем [PERSON] , згідно довідки архіваріуса суду, до суду, надходили справи у 1979 році та зареєстровані за № 2-494-79 про стягнення аліментів та № 2-544-79 про вселення. Також, на адвокатський запит, Уманським міськрайонним судом Черкаської області 12.01.2024 надано інформацію № 01.8/5/24, відповідно до якої відповідно до алфавітних покажчиків цивільних справ за період 1979 рік рішення (ухвали) про накладення арешту стосовно учасника [PERSON] не зазначено. Як вбачається з виписок рішень Уманського міського народного суду Черкаської області від 02.08.1979 у справі № 2-544-1979 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та від 10.07.1979 у справі № 2-494-1979 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не накладався. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Пунктом 2 вказаної Постанови встановлено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.41\~Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч.1 ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321\~ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст.34\~Закону України\~«Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~р.\~№ 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право позивача, як спадкоємця за законом, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки створюють перешкоду їй, як спадкоємцю набути право власності на зазначене майно в порядку спадкування. Враховуючи наявність вказаного обтяження, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про скасування заборони відчуження, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого обтяження, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved