Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

ТОВ «МСБ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 1396-К від 31.01.2018 у розмірі 12090,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, між сторонами укладено договір про надання фінансового кредиту, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування фінансовий кредит у сумі 3000,00 грн зі сплатою 540 %. ТОВ «МСБ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання, проте відповідач не повернув своєчасно кредитні кошти. У зв`язку з порушенням зобов`язання у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 12090,00 грн, з яких: 3000,00 грн. - загальна сума заборгованості за кредитом, 9090,00 грн. загальна сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути. Представник позивача надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.01.2018 між ТОВ «МСБ Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 1392-К. П. 1.1 зазначеного договору передбачає, що кредит надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання фінансовий кредит у сумі 3000,00 грн, зі сплатою 540% річних на умовах, визначених цим договором та додатком 1, який є невід`ємною частиною договору. Проценти за користування кредитом нараховуються щоденно та обчислюються від суми кредиту, яка фактично знаходилась у користуванні позичальника за кожен календарний день користування кредитом за методом «факт/360» з моменту надання кредиту до повного повернення кредиту, при цьому день надання кредиту враховується, а день повернення кредиту не враховується (п. 2.4 договору). Згідно п. 2.7. Кредитного договору, у випадку прострочення сплати платежів за Графіком розрахунків, проценти за користування кредитом нараховуються до моменту повного повернення Кредиту, при цьому день повернення кредиту не враховується, але у будь-якому випадку не більше календарних з моменту допущення прострочення сплати. За п. 2.8. Кредитного договору, товариство має право зменшувати розмір нарахованих процентів за користування кредитом в односторонньому порядку. Таке право розповсюджується виключно на платежі за користування наданими Товариством коштами за договором фінансового кредиту та не розповсюджується на зменшення суми фактично отриманого Позичальником кредиту. Відповідно до п. 3.3.7 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати за користування кредитом в порядку, визначеному п.п. 2.4.2.5. цього Договору. Як вбачається з видаткового касового ордеру від 31.01.2018 ТОВ «МСБ Фінанс» взяті на себе зобов`язання виконало, надав [PERSON] кредит у сумі 3000,00 грн. [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув кредит, у зв`язку з чим у нього перед кредитором виникла заборгованість у сумі 12090,00 грн, з яких: 3000,00 грн. - загальна сума заборгованості за кредитом, 9090,00 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього кодексу. Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «МСБ Фінанс». Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Відповідач також не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог та не скористалася своїм правом надати суду відзив на позовну заяву, у відповідності до ст. 178 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволений повністю, судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved