Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви від 12.12.2022 року, який представник підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] є власницею житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельних ділянок, які знаходяться по [ADDRESS] , та належать їй на праві власності. В кінці 2021 році позивач [PERSON] здійснила будівництво двоповерхового житлового будинку садибного типу «Т-ІІ» та виготовила технічний паспорт на нього. Загальна площа будинку складає 159,3 м2. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, який був виготовлений попереднім власником [PERSON] , 13.03.2002 року їй виділялось для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,10 га і ведення особистого підсобного господарства 0,0133 га. Власником сусідньої земельної ділянки за адресою [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Коли позивач [PERSON] купувала свою земельну ділянку та будувала на ній будинок, між сторонами не існувало будь-яких претензій або спору щодо меж їхніх земельних ділянок. При встановленні [PERSON] бетонного забору навколо своєї земельної ділянки, [PERSON] донька відповідача [PERSON] , звернулася до Сумського міського голови із заявою щодо можливого самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки комунальної власності Сумської міської ради. Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надана відповідь, і запропоновано звернутися до сертифікованого інженера-геодезиста для встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі. Інженер-геодезист [PERSON] з`ясував, що відновлення меж земельної ділянки проводилося по координатам згідно обмінного файлу. Факту самовільного зайняття частини земельної ділянки комунальної власності Сумської територіальної громади міста не виявлено. Однак, межа (бетонна огорожа паркан) між земельними ділянками по [ADDRESS] не відповідає межі земельної ділянки відповідно до Державного геокадастру, що призвело до самовільного захоплення відповідачем [PERSON] земельної ділянки позивача [PERSON] на відстані 0,1900 м в точці 1 до 0,248 м в точці 8, що становить 3,423 м2 або 0,0003 га. У зв`язку із цим 24.06.2022 року позивач Лантрат письмово звернулася до доньки [PERSON] [PERSON] з проханням усунути недоліки та переставити бетонну огорожу, і зазначила, що під час встановлення ними бетонної огорожі була порушена межа, шляхом заглиблення бетонної огорожі в середньому на 0,25 см на земельну ділянку позивача [PERSON] . Вимоги [PERSON] виконані не були, у зв`язку із чим вона звернулась до суду із даним позовом з вимогами до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та володінні належної на праві приватної власності [PERSON] земельних ділянок з кадастровим номером № 5910136600:17:032:0092 та № 5910136600:17:032:0055, шляхом переносу встановленої бетонної огорожі на земельній ділянці позивача і повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки; стягнути судові витрати з відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 09.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін. Представник відповідача [PERSON] 23.12.2022 року через канцелярію суду надала відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження встановлення огорожі саме відповідачем. В уточнюючій позовній заяві позивач посилається на акт відновлення меж, але не додає його до справи. Щодо акту відновлення меж, то він складався без участі власників земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідача не попереджали, як власника суміжної земельної ділянки, про здійснення замірів, що є порушенням норм Земельного кодексу України, не брались його обмінні файли до уваги. Ні в акті, ні в кадастрових зйомках не зазначено, що саме на відстані 0,25 м від межі знаходиться огорожа відповідача. Позивач сама стверджує, що раніше не мала будь-яких претензій до відповідача, коли вона придбала свою земельну ділянку. Відповідач зазначає, що позивач жодного разу не зверталася до нього з вимогою прибрати огорожу або перенести її. Окрім цього, відповідач [PERSON] також замовив акт відновлення (встановлення) в натурі меж земельної ділянки, згідно якого межі земельної ділянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] у натурі (на місцевості) збігаються зі штучними лінійними спорудами (бетонним забором), рубежами, зі сторони земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Отже, відхилення бетонного забору в бік земельної ділянки позивачки [PERSON] , на 0,25 м. не існує. Таким чином, представник відповідача адвокат Брайко Ю.В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути витрати на правову допомогу з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] . Окремо представником відповідача подана заява на відшкодування витрат на правову допомогу [PERSON] в сумі 5\~000 грн, оскільки первинно такі позовні вимоги були пред`явлені саме до [PERSON] , а згодом, після уточнення позовних вимог, до [PERSON] . В подальшому представник відповідача надала суду підтвердження витрат, які понесла [PERSON] на правову допомогу. 27.02.2023 року через канцелярію суду представником позивача адвокатом Яковенком Є.М. було подане клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Брайко Ю.В., які понесла [PERSON] . Клопотання мотивує тим, що адвокатом Брайко Ю.В. не було надано детального опису виконаних робіт, не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат. Представник позивача адвокат Яковенко Є.М. вважає, що заявлені судові витрати завищені. Ухвалою суду від 27.02.2023 року клопотання адвоката Брайко Ю.В. про відшкодування витрат на правову допомогу [PERSON] задоволено частково в сумі 3\~000 грн. 07.02.2023 року через канцелярію суду представником позивача адвокатом Яковенком Є.М. було подане клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, яке уточнено в заяві від 27.02.2023 року. Проведення експертизи доручити судовому експерту Сукаленку С.В. Клопотання мотивує тим, що для з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, існує необхідність доведення тієї обставини, що відповідач зайняв частину земельної ділянки, належної позивачу, а для цього необхідні спеціальні знання у галузі земельних питань. 09.02.2023 року через канцелярію суду представником відповідача адвокатом Брайко Ю.В. подані заперечення на клопотання про проведення експертизи, які мотивує тим, вказаний у клопотанні експерт не може виконувати таку експертизу. Питання, які ставить представник позивача на вирішення експертизи, не є обставинами, які входять до предмета доказування. Таким чином, представник відповідача просить відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи. Ухвалою суду від 27.02.2023 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, проведення якої доручено судовому експерту Сукаленку С.В., а провадження у справі зупинено. 29.03.2023 року ухвалою суду поновлено провадження у справі для розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. 18.05.2023 року ухвалою суду залучено до проведення судової земельно-технічної експертизи ФОП інженера-геодезиста [PERSON] та направлено справу для проведення експертизи судовому експерту [PERSON] 02.06.2023 року на ухвалу суду від 18.05.2023 року представником відповідача адвокат Брайко Ю.В. було подано апеляційну скаргу. Постановою Сумського апеляційного суду від 26.09.2023 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. 16.11.2023 року до суду надійшов висновок судового експерта Сукаленка С.В., у висновку якого зазначається, що на земельній ділянці власника [PERSON] за адресою [ADDRESS] знаходяться об`єкти, які не належать власникам садиби . за адресою [ADDRESS] , це контури бетонної огорожі з бетонними стовпами, довжиною накладення 27,19 п. метра (10,49+16,7). Огорожа накладається (перетинає) на територію земельної ділянки по [ADDRESS] в найбільш лінійних розмірах: кадастровий номер 5910136600:17:032:0055 0,3 м.; 0,27 м., 0,2 м.; кадастровий номер 5910136600:17:032:0092 0,2 м., 0,18 м. 17.11.2023 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.12.2023 року з викликом сторін, яке було в подальшому відкладено. 07.03.2024 року в судовому засіданні представник позивача адвокат Яковенко Є.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та відповідно до висновку експерта [PERSON] від 16.11.2023 року. Представник відповідача адвокат Брайко Ю.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, його відсутність не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником частки житлового будинку, господарських будівель і споруд та частки земельної ділянки, кадастровий номер 5910136600:17:032:0055 та частки земельної ділянки, кадастровий номер 5910136600:17:032:0092 відповідно до договорів дарування від 14.05.2021 року; частки житлового будинку, господарських будівель і споруд та частки земельної ділянки, кадастровий номер 5910136600:17:032:0055 відповідно до договорів купівлі-продажу від 18.06.2021 року; частки земельної ділянки, кадастровий номер 5910136600:17:032:0092 відповідно до рішення Сумської міської ради №2951-МР від 23.02.2022 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-23). Таким чином, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] та земельних ділянок з кадастровими номерами 5910136600:17:032:0055 та 5910136600:17:032:0092 за вищевказаною адресою. Як вбачається з Державного акту про право власності на землю серія ІІІ-СМ № 006210 попередній, власник [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,1133 га, з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,10 га і ведення особистого підсобного господарства 0,0133 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Власником сусідньої земельної ділянки за адресою [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Між [PERSON] і донькою [PERSON] - [PERSON] виник конфлікт, у зв`язку із чим [PERSON] звернулася до Сумського міського голови із заявою щодо можливого самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки комунальної власності Сумської міської ради. Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надана відповідь, і запропоновано звернутися до сертифікованого інженера-геодезиста для встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі; самовільного зайняття частини земельної ділянки комунальної власності Сумської міської територіальної громади не виявлено (а.с.36). Інженер-геодезист [PERSON] з`ясував, що відновлення меж земельної ділянки проводилося по координатам згідно обмінного файлу. Факту самовільного зайняття частини земельної ділянки комунальної власності Сумської територіальної громади міста не виявлено. Однак, межа (бетонна огорожа паркан) між земельними ділянками по [ADDRESS] не відповідає межі земельної ділянки відповідно до Державного геокадастру, що призвело до самовільного захоплення відповідачем [PERSON] земельної ділянки позивача [PERSON] на відстані 0,1900 м в точці 1 до 0,248 м в точці 8, що становить 3,423 м2 або 0,0003 га (а.с.37-39). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством України про право власності. Відповідно до положень\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2\~ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1\~ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом ч. 2 та ч. 4\~ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, для правильного вирішення спору між сторонами слід ретельно з`ясувати правову природу та підстави визнання об`єкту самочинно збудованим. Самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій\~статті 376 ЦК України\~ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Аналогічна правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-1328цс15, постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 10.10.2018 року по справі № 520/17520/14-ц. Верховний Суд України у постанові від 19.04.2017 року по справі №6-129цс17 зауважив, що, з урахуванням змісту\~статті 376 ЦК України\~в поєднанні з положеннями статей\~16,\~386,\~391\~цього\~Кодексу, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. В позовних вимогах позивач ставить питання саме про перенесення огорожі. Згідно вимог ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] стверджує, що частина спірної огорожі збудована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:17:032:0092, яка належить їй. Викладені обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Зокрема, за ухвалою суду проведена судова земельно-технічна експертиза, висновками якої встановлено, що на земельній ділянці власника [PERSON] за адресою [ADDRESS] знаходяться об`єкти, які не належать власникам садиби . за адресою [ADDRESS] , це контури бетонної огорожі з бетонними стовпами, довжиною накладення 27,19 п. метра (10,49+16,7). Огорожа накладається (перетинає) на територію земельної ділянки по [ADDRESS] в найбільш лінійних розмірах: кадастровий номер 5910136600:17:032:0055 0,3 м.; 0,27 м., 0,2 м.; кадастровий номер 5910136600:17:032:0092 0,2 м., 0,18 м (т.2, а.с.10-40). Таким чином, заперечення відповідача [PERSON] та його представника адвоката Брайко Ю.В. спростовані висновками судової земельно-технічної експертизи № 16 від 16.11.2023 року, а тому повністю підтверджує твердження позивача та свідчить про наявність правових підстав для перенесення спірної огорожі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доказів у їх сукупності, оскільки обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved