Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

У вересні 2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем,\~ актовий запис № 10. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову вказано, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають повнолітнього сина [PERSON] , який проживає окремо.\~ Позивач зазначає, що особисті та шлюбні відносини сторони погіршились ще у 2000 році, позивач вже зверталась до суду, проте стосунки вдалось налагодити. Після того як син почав жити окремо, подружжя стало чужими людьми, в кожного своє життя та свої інтереси. Почали виникати сварки, останні декілька місяців сторони припинили будь-які подружні стосунки, сім`я існує формально. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю., а 30.10.2023 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 30.11.2023, копії ухвали надіслані сторонам. 25.10.2023 позивач звернулась через канцелярію суду із заявою, в якій позов підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без її участі, не заперечує щодо заочного рішення, а також просить судовий збір залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся за місцем зареєстрованого проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 09.05.1992 сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Озернянською сільською радою Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 10, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Сторони зареєстровані за різними адресами проживання, що вбачається з наявних у справі письмових доказів. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що з позовом про розірвання шлюбу позивач звернулась у вересні 2023, підтримала позов в заяві від 25.10.2023, будь-яких інших заяв на час вирішення справи на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Outcome: approved