Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з 08 серпня 2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000 грн, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак визначений рішенням суду розмір аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини, нормального харчування, придбання необхідних речей для побутових потреб дитини. У зв`язку з чим просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, визначивши аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 85 862,94 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 08 серпня 2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2017 року розірвано (а.с. 22-23). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000 грн, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 24-25). Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року, визначивши аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що визначений рішенням суду розмір аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини, нормального харчування, придбання необхідних речей для побутових потреб дитини. На підтвердження позовних вимог надано: витяг із автоматизованої системи виконавчих провадження стосовно відповідача (а.с. 27), витяг із державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно відповідача (а.с. 28-32), витяг «Юконтрол» стосовно відповідача (а.с. 33-35). Між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзив на позовну заяву у встановлений строк, в якому проти позову заперечує, оскільки у позовній заяві відсутні належні та достатні докази необхідності збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину (а.с. 139-144). Позивач скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якої підтримав викладені у позові доводи (а.с.216-218). Відповідач скористався процесуальним правом подачі заперечень на відповідь на відзив, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 204-206). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст.192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, підлягає заміні спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1 000,00 грн на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття За встановлених обставин з урахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України та Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» суд вважає, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів підлягають задоволенню повністю. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 85 862,94 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про додаткові витрати на лікування дитини, оздоровлення, проживання і дозвілля. На підтвердження позовних вимог надано копію договору про надання туристичних послуг (а.с. 36-42), копії повідомлень про оплату заняття бальною хореографією (а.с. 43-50), копії квитанцій про оплату заняття англійською мовою (а.с.50-51), копію товарного чеку на придбання ілюстрованого видання, квітки Київського зоологічного парку та Музея мекдуз (а.с.51), копія видаткової накладної від 15 березня 2021 року про придбання одягу (а.с. 52), квиток на канатну дорогу, фіскальні чеки про придбання продуктів (а.с.53-54), консультативний висновок Центру зору "Dr.Oculus" від 09 березня 2021 року про обстеження дитини (а.с.55), рецепт Центру зору "Dr.Oculus" від 18 березня 2021 року на окуляри дитині (а.с.56), фіскальні чеки про оплату консультації лікаря, придбання комплексу (Гіперметропія+Амбліокор), установка лінз (а.с.57-57 зв.), ехокардіографічне обстеження (а.с.58), акт про надання медичних послуг для пацієнта від 29 червні 2021 року, чек (а.с.59,59 зв.), акт про надання медичних послуг для пацієнта від 29 червня 2021 року (а.с.60), посадочні документи на 22 квітня 2021 та 10 травня 2021 року (а.с.61-64), видаткова накладна та фіскальні чека на придбання взуття, одягу (а.с.65,66,67), скріншот готелів Таіланду, Краківські варни та роздруківки вартості послуг (а.с.68-74), копія договору-заявки відпочинку у таборі (а.с.75,76-83), електроннні квитки, квитки в музеї, оплата екскурсій ( а.с. 84-125). Згідно з вимогами частини першої статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Оскільки сума додаткових витрат, пов`язаних з придбанням окулярів для дитини, документально підтверджена позивачем у сумі 7170,00 грн.(6260,00+500,00+410,00)(а.с.66-60), тому суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 3585,00 грн. (7170,00 грн. : 2). Щодо стягнення додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини у стоматолога у м. Кракові у сумі 1864,00 грн. (200,00 злотих), позивачем не доведено, що ці витрати зумовлені особливими обставинами. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, що додаткові витрати на відвідування занять з англійської мови, витрати на зайняття хореографією викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини) та дитина страждає на тяжку хворобу та потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За встановлених обставин позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню частково: стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 3585, 00 грн. В решті вимог відмовити. Крім того, позивач просить про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 10 липня 2023 року між позивачем та адвокатом Мельничук Ілоною Вікторівною укладено договір № 10-07/23 про про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичної допомоги (а.с. 194-197). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує додатковою угодою № 1 до Договору про надання правової допомоги відповідно до якої вартість послуг адвоката становить 15 000 грн (а.с. 198), платіжною інструкцією на суму 5 000 грн (а.с. 199). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: partial