Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги, враховуючи відповідь на відзив, письмові пояснення, обґрунтовує тим, що 10.07.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №VO18GK00000985, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 58250 доларів США зі сплатою відсотків на строк до 10.07.2021 року на придбання житла. Однак, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором, а тому 13.09.2011 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення заборгованості та рішенням від 08.05.2012 року позовні вимоги були задоволенні частково. Вказує, що на даний час рішення Луцького міськрайонного суду від 08.05.2012 року не виконано боржником, а тому станом на 01.05.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 249487,31 доларів США, з яких: 32536,73 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 55467,54 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13335,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 148148,04 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. При цьому, вказує, що на власний розсуд можуть вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, а тому до стягнення підлягає сума в розмірі 102820,56 доларів США, з яких: 32536,73 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 55467,54 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13335,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 1481,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором за період з 13.10.2011 року по 10.04.2012 року. Також, зазначає, що раніше постановлене рішення, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію. Крім того, посилається на те, що згідно умов договору строк виконання зобов`язання сплив 10.07.2021 року, а з даним позовом звернувся 25.05.2023 року, тому трирічний строк для звернення до суду не минув. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість у розмірі 102820,56 доларів США за кредитним договором №VO18GK00000985 від 10.07.2006 року, яка складається з: 32536,73 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 55467,54 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13335,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 1481,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором за період з 13.10.2011 року по 10.04.2012 року та понесені судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №VO18GK00000985 від 10.07.2006 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки №VO18GK00000985 від 21.07.2006 року, предметом якого була квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із простроченням виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором банк скористався правом дострокового виконання зобов`язань в повному обсязі та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, зміненим рішенням Апеляційного суду Волинської області від 02.08.2012 року вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №VO18GK00000985 від 10.07.2006 року у розмірі 41855,75 доларів США (з них: 33337,50 доларів США заборгованість за кредитом; 6545,45 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1575,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 396,80 доларів США пеня) звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, яка знаходиться по [ADDRESS] шляхом продажу зазначеної квартири. Відтак, вважає, що банк позбавлений права на звернення до суду з позовом про стягнення відсотків, комісій та пені, а має лише мав право на стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, вказує, що оскільки, банк скористався правом дострокового звернення до суду про стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором, подавши позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки у 2011 році, з позовною заявою про стягнення заборгованості звернувся у 2023 року, тому пропустив трирічний строк щодо всіх позовних вимог. Просив застосувати строк позовної давності. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 08.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2023 року вирішено здійснити перехід з спрощеного до загального позовного провадження в даній справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19.09.2023 року підготовче провадження у даній справі закрито, справу призначено до розгляду справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав зазначених у ній, відповіді на відзив, письмових поясненнях. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив, заяві про застосування строків позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 10.07.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №VO18GK00000985, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 58250 доларів США зі сплатою відсотків на строк до 10.07.2021 року на придбання житла (а.с. 12-14). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №VO18GK00000985 від 10.07.2006 року між АК КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №VO18GK00000985 від 21.07.2006 року, предметом якого була квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47-49). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2012 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Волинської області від 02.08.2012 року, позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, задоволено частково, а саме: вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №VO18GK00000985 від 10.07.2006 року у розмірі 41855,75 доларів США (з них: 33337,50 доларів США заборгованість за кредитом; 6545,45 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1575,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 396,80 доларів США пеня) звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, яка знаходиться по [ADDRESS] шляхом продажу зазначеної квартири на підставі договору іпотеки №VO18GK00000985 від 21.07.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» повноважень необхідних для здійснення продажу (а.с. 50-55). Відповідно до частин першої та другої статті 1054\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, заборгованість позичальника обмежується розміром, встановленим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2011 року. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Натомість, з наданого розрахунку заборгованості, яким позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 01.05.2023 року відповідач має заборгованість в розмірі 249487,31 доларів США, з яких: 32536,73 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 55467,54 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 13335,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 148148,04 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором (а.с. 7-10). За таких обставин суд вважає, що позивач неправомірно продовжує нараховувати проценти та комісію за вищевказаним кредитним договором, оскільки, наявність вищевказаного судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, не є підставою для нарахування таких процентів. Кредитор після прийняття судом рішення щодо дострокового стягнення суми боргу по кредитному договору, мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України. Однак, таких вимог позивач у даній справі не пред`являв. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог банку в частині стягнення відсотків, пені та комісії на суму 70283,83 доларів США за безпідставністю вимог. Щодо позовних вимог банку про стягнення боргу за тілом кредиту на суму 32536,73 доларів США, суд зазначає наступне. В ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачем борг не сплачено, а судові рішення, якими звернуто стягнення не предмет іпотеки, не виконані. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.09.2018 року, у справі № 921/107/15-г/16, Велика Палата вказала, що за змістом статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Враховуючи зазначені обставини, суд приходь до висновку про наявність обов`язку відповідача погасити перед банком борг по тілу кредиту в розмірі 32536,73 доларів США, у зв`язку із невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору. Відтак, такі вимоги банку є підставними по суті. Однак, суд вважає, що наявні правові підстави застосування позовної давності в частині вимог банку за тілом кредиту, з огляду на наступне. Відповідно до статей 256, 257\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частиною п`ятою статті 261\~ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 266\~ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Системний аналіз змісту зазначеної норми дозволяє дійти висновку, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, перебіг позовної давності переривається саме в день пред`явлення такого позову і перебіг позовної давності починається заново з наступного за ним дня. Наявність передбачених статтею 264\~ЦК України підстав для переривання перебігу позовної давності щодо пред`явлення вказаного позову, які б дозволяли зробити висновок про дотримання при поданні позову встановленого законом строку позовної давності, не встановлено. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк», звернувшись до суду з позовом у 2011 році, скористалося своїм правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінило строк виконання зобов`язання. Таким чином, позовна давність у цій справі переривалася у 2011 році (звернення до суду із позовом), з огляду на що позовна давність спливла у 2014 році, а із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся у травні 2023 року, тобто після спливу трьох років після переривання позовної давності. Виходячи з положень статті 264 ЦПК України, необхідно встановлювати, коли саме боржник вчинив відповідні дії, оскільки перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 715/1200/17. Будь-яких доказів про реструктуризацію заборгованості, часткового погашення заборгованості відповідачем у більш пізніший період, ніж 2011 рік позивачем не надано, а тому немає підстав для переривання позовної давності. Таким чином, звернувшись до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у 2011 році, який розглянутий судом по суті, банк перервав позовну давність у цьому спорі, проте пред`явлення нової вимоги до суду у травні 2023 року щодо тієї ж суми кредитної заборгованості за тілом кредиту, мало місце за межами трирічної позовної давності, що унеможливлює задоволення позову саме з цієї підстави. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог банку про стягнення боргу за тілом кредиту в розмірі 32536,73 доларів США, у зв`язку зі спливом позовної давності. Доводи позивача не спростовують висновки суду та зводяться до власного тлумачення норм права, а тому не беруться судом до уваги. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомоги. Згідно п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Судом встановлено, що 01.08.2023 року відповідач уклав договір №01/08-2023 про надання правничої допомоги з адвокатом Щербюком О.Ю. відповідно до умов якого, адвокат зобов`язується надати послуги клієнту за винагороду (а.с. 57-58). Актом приймання-передачі наданих послуг від 11.08.2023 року сторонами затверджено виконання адвокатом послуг по наданні правової допомоги відповідно до договору договору №01/08-2023\~про надання\~правничої допомогироку в розмірі 14000 грн., в тому числі: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з приводу позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» 2000 грн., складання та формування відзиву на позовну заяву 12000 грн. (а.с. 59). На думку суду, з позивача в користь відповідача слід стягнути суму в розмірі 7000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд враховує принцип співмірності\~витрат на\~правничу допомогу\~адвокатата визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом Щербюком О.Ю. документів, значення справи для сторони та публічний інтерес до справи, а також враховує те, що позивачем подане вмотивоване клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved