Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 липня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача, згідно якої остання зобов`язується повернути позивачу боргу у сумі 100 доларів США, що еквівалентно 3600 гривень згідно курсу НБУ на час звернення до суду, в строк до 09 липня 2023 року. В зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконала. На адресу відповідача 10 липня 2023 року засобами поштового зв`язку позивач надіслав лист нагадування з вимогою повернути грошові кошти згідно договору. Згідно повідомлення Укрпошти №906001170363, 11 серпня 2023 року вказаний лист було вручено відповідачу, проте ніякої реакції з боку відповідача немає, борг згідно договору, позивачу не повернуто. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. На підставі вищевикладеного, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики у сумі 3 600 гривень. Позивач [PERSON] про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону, вказаний у матеріалах справи. У судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судового виклику на зареєстровану адресу проживання. У судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подала. З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів та доказів. Суд, дослідивши матеріали позовної заяви та надані докази, встановив наступні обставини справи. Так, відповідач [PERSON] 09.07.2022 року власноруч написала розписку, відповідно до якої взяла в борг у [PERSON] сто доларів США, які зобов`язалась повернути. Згідно скріншоту Інтернет сторінки Національного банку України, офіційний курс долара США на дату 27.11.2023 року складав 36,0487 гривень. Відповідно до накладної Укрпошти, [PERSON] отримала від [PERSON] рекомендований лист особисто 11.08.2023 року. Як вбачається з копії посвідчення серії [NUMBER] від 21.02.2022 року, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Вирішуючи заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у певний строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року N 6-1967цс15. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін. Саме такий правовий висновок про застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Так, у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Так судом встановлено, що 09.07.2022 року [PERSON] написала розписку про отримання нею від [PERSON] в борг сто доларів США, які зобов`язалась повернути. Станом на день звернення до суду ця сума згідно курсу НБУ становила 3600 гривень. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 09.07.2022 року, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач свої зобов`язання не виконала, в результаті чого наявна заборгованість в розмірі 3600 гривень. Оскільки відповідачка відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики нею досі не повернута, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки суми заборгованості. При цьому, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог, то судові витрати підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: approved