Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Представник позивачки звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом, відповідно до якого просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Миколайовича, зареєстрований в реєстрі за № 35508 від 12 травня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" заборгованості в розмірі 15 372 грн. 88 коп. - таким, що не підлягає виконанню. Просить суд позов задоволити, стягнути на користь позивачки понесені судові витрати, що складаються з судового збору. Позивачка в судове засідання не з`явився. Представник позивачки в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позов підтримує, просить справу розглядати без його участі та без участі позивачки. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький А.А. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Позивачка зазначає, що в січні 2024 року їй стало відомо про відкриття відносно неї виконавчого провадження № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. щодо примусового виконання виконавчого напису № 35508 від 12 травня 2021 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з неї на користь ТОВ «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 15 372 грн. 88 коп. Суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 754/9711/14-ц та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц. Як вбачається з тексту виконавчого напису, оспорюваний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Але нотаріус взагалі не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки на час вчинення напису з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172, було виключено такий документ як оригінал кредитного договору та виписка по рахунку. До того ж позивачці не була надіслана претензія, не було запропоновано надати свої заперечення щодо пропозиція кредитора вчинити виконавчий напис, а це також є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивачка в позовній заяві пояснила, що жодних письмових претензій щодо усунення заборгованості з виконання зобов`язання їй не надходило, вона не згодна з сумою заборгованостей, про яку зазначено у виконавчому написі. І суд з цим погоджується. Адже суду не були подані розрахунки на підтвердження заборгованості, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, і тому його не можна вважати безспірними. Суд звертає увагу, в матеріалах справи, відсутні будь-які документи, які б підвереджували наявну у позивачки заборгованість та її розмір. Із наданих суду документів неможливо зрозуміти, коли у відповідачки виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом, тощо. За наведеного, відсутність розрахунків на підтвердження заборгованості, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, а також відсутність засвідченої виписки з особового рахунку боржника нотаріус зумовлювало наявність підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню. За наведеного суд вважає, що заявлений позов є доведеним, а тому підлягає до задоволення. Щодо судових витрат. Розподіл судових витрат відбувається за положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved