Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути на свою користь з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за період з листопада 2018 року по квітень 2023 року в розмірі 337 088,99 грн. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 15.11.2018 року Святошинським районним судом м.Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щодо кожної дитини, щомісячно, починаючи з 15.11.2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. На виконання вищевказаного судового наказу 15.12.2018 року старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Скляренко Н.О. винесено постанову про відкриття виконавчого проваддення № [NUMBER]. Однак відповідач не виконує судовий наказ та не сплачує їй аліменти. Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № [NUMBER] від 25.05.2023 року заборгованість відповідача за період з 15.11.2018 року по квітень 2023 року по аліментам станом на 25.05.2023 року становить 337 088,99 грн. Вважає, що розмір пені за період з 15.11.2018 року по 25.05.2023 року становить: 337 088,99 грн (сіма аліментів) х 1% х1650 (кількість днів прострочення) = 5 561 968,34 грн, однак оскільки розмір пені не може бути більшим ніж 100 відсотків заборгованості, то розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 337 088,99 грн, яку просить стягнути на свою користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 13-14). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28.06.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 16-17). 28.09.2023 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вказує, що він оскаржує аліменти в цілому, оскільки ще з березня 2020 року по теперішній час діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному його утриманні та проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач подала позовну заяву через свого представника, оскільки з лютого 2022 року перебуває за кордоном, вихованням дітей та їх утриманням не займається, отримує аліменти і використовує їх на власний розсуд. Дії позивача призвели до того, що він позбавлений права керувати автомобілем, заблоковані його рахунки, що створює перешкоди для його життя та його дітей. Позивач кинувши дітей та виїхавши закордон, здала в оренду належну на праві власності квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , чим позбавила дітей житла і вже 3,5 роки діти проживають у Київській обл. і змушені їздити на навчання до м.Києва. Він подав до суду позов про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів (а.с. 32-36). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 15.11.2023 року клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (а.с. 89-91). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підримала та просила задовольнити, вказала, що позивач перебуває за кордоном, однак сплачує за навчання дітей, одяг, побутові речі, гроші перераховує на картку бабі (матері відповідача) для дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки діти проживають з ним і він несе витрати на їх утримання. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 15.12.2018 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Скляренко Н.О. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щодо кожної дитини, щомісячно, починаючи з 15.11.2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 5). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № [NUMBER] від 25.05.2023 року за виконавчим листом № 759/18285/18 виданим 27.11.2018 року, заборгованість [PERSON] з листопада 2018 року по квітень 2023 року складає 337 088,99 грн (а.с. 6-7). Відповідно довідки виконавчого комітету Барашівської сільської ради Новоград-Волинського р-ну Житомирської обл. № 177 від 14.06.2022 року [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані з 09.03.2022 року по 05.05.2022 року, як внітрішньо переміщені особи на території Яблунецького старостинського округу Барашівської сільської ради Новоград-Волинського р-ну Житомирської обл. (а.с. 68). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25.12.2021 року, проведено обстеження житлово-побутових умов [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що в будинку зареєстровані і фактично проживають [PERSON] та [PERSON] , зі слів сусідів з березня 2020 року за даною адресою проживають діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 69). Відповідно акту № 4 обстеження умов проживання, затвердженого 17.02.2022 року Начальником служби у справах дітей Немішаївської селищної ради в будинку за адресою: [ADDRESS] проживаєть і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] (батько), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (бабуся) (а.с. 71-72). Згідно довідок від 08.04.2022 року № 1809-7001049669, № 1806-7001049944, № 1806-70001050084 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи (а.с. 81, 82, 83). Рішення виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської обл. від 21.11.2023 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с. 95). Згідно висновку служби у справах дітей Німішаївської селищної ради служба вважає за доцільне визнати місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою його постійного проживання (а.с. 96). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-другою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що:«у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками». Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18), на які теж є посилання в касаційній скарзі. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача наявна заборгованість з листопада 2018 року на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] , належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини суду не надав. Аргументи відповідача про те, що діти [PERSON] та [PERSON] з березня 2020 року перебувають на його утриманні, суд не приймає як такі, що суперечать встановленим обставинам справи та не підтверджені належними та допустимими доказами. Отже, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 05.05.2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за період з 15.11.2018 року по 15.11.2021 року у розмірі 100 % заборгованості у розмірі 214 327,32 грн. Виходячи з вимог закону, обставин справи, доказів досліджених у судовому засіданні, суд вважає за доцільне застосувати положення ч.1 ст. 196 СК України, якою встановлено, що розмір неустойки (пені) не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості, враховуючи надані розрахунки, а також наявність рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за період з 15.11.2018 року по 15.11.2021 року, визначивши розмір пені за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року в сумі 129 529,67 грн. Неустойка (пені) за період з 15.11.2018 року по 15.11.2021 року вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягає, а підлягає стягненню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх частковому задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 073,60 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то сторони мають право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки представник позивача у позовній заяві зазначила, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial