Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

31.01.2024 року представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 30924, 00 грн. та судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем [PERSON] 03.12.2021 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір № 5162751 про надання споживчого кредиту (надалі- кредитний договір), за умовами якого сума наданого кредиту становить 12000,00тгрн, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 02.01.2022 року. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 12000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Натомість 02.01.2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала, а також уклала угоду про пролонгацію строку дії кредитного договору на 90 днів. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань , 01.12.2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем було укладено Договір Факторингу № 01.12./2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором щодо боржника [PERSON] таким чином заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем складає 12000,00 грн - тіло кредиту, 18924,00 грн - нараховані проценти, а всього 30924,00 грн. 02.02.2024 року , після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.02.2024 року від представника позивача надійшло письмове клопотання про витребування доказів, зокрема в АТ КБ "ПриватБанк" щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] відповідачу, а також підтвердження факту зарахування коштів на цю картку. В обгрунтування клопотання вказав, що на його адвокатський запит АТ КБ "ПриватБанк" відмовило надати необхідну інформацію зважаючи, що остання становить банківську таємницю. 19.02.2024 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, в яких вказав, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на обгрунтування позовних вимог, тому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Також просить відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат. В судове засідання представник позивача не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заявив письмове клопотання про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позову. У встановлений строк відповідач не подала відзиву на позов та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. У судове засідання відповідач не прибула, натомість прибув представник відповідача, який позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні повністю, вказуючи на підстави, що зазначені в письмовому поясненні. У задоволенні клопотання про витребування доказів просив відмовити. У судовому засіданні, розглянуто клопотання представника позивача, щодо витребування доказів у справі, в задоволенні якого судом було відмовлено, оскільки останнє подано всупереч вимогам, передбаченим в ч.1, ч.2, ч. 4 ст. 83 ЦПК України та ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 03.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір № 5162751 про надання споживчого кредиту шляхом підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України " Про електронну комерцію", відповідно до якого Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Сума кредиту складає 12000,00 грн на строк 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. Відповідно до п.2.1 Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту /а.с.19-27/. В матеріалах справи також міститься Паспорт споживчого кредиту( стандартна форма)/а.с.14-18/. 01.12.2022 року між позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"( Фактор) та ТОВ "Авентус Україна" (Клієнт) укладено Договір факторингу № 01.12./22-ф, згідно з умовами якого Фактор зобов`язується передати Клієнту грошові кошти в розпорядження за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому, згідно Реєстру Боржників на умовах, визначених цим договором /а.с.104-112/. У витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.12./2022 від 01.12.2022 року, за боржником [PERSON] рахується заборгованість за Кредитним договором №5162751 у загальній сумі - 30924,00 грн, з яких : 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18924,00 грн - сума заборгованості за відсотками Матеріали справи також містять розрахунок заборгованості за кредитним договором № 5162751 від 03.12.2021 року /а.с.33-51/. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За вимогами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи позовні вимоги, судом встановлено, що стороною позивача не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] отримала від первісного кредитора, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», Товариства з обмеженою "Авентус Україна" грошові кошти (кредит). Зокрема не надано доказів про відкриття відповідачем відповідних рахунків, або ж перерахування коштів на рахунки відкриті в інших банках. Стороною позивача також не надано виписок з таких рахунків, з яких можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою, рахунком та наявність у нього заборгованості за відповідними договорами. Так довідка ТОВ "Універсальні платіжні рішення"/а.с. 67/ не свідчить, що ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 12000, грн, шляхом зарахування коштів на платіжну картку, що належить чи перебуває у користуванні саме відповідача [PERSON] . За таких обставин, представником позивача не доведено та судом не встановлено факту порушення відповідачем прав позивача . У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed