Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У травні 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 375,77 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.11.2016 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 23.02.2023 становить 58 375,77 грн. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпро стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. 25 серпня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомив, щодо позовних вимог АТ КБ «Приватбанку» то дійсно відповідачем було підписано анкету заяву до приєднання до договору про надання банківських послу у «Приватбанку» та відповідач отримав платіжну картку із кредитним лімітом. У свою чергу, щодо суми боргу у сумі 58 375,77 грн., то відповідач частково визнає суму боргу кредиту у розмірі 12 968,66 грн., яка утворилася станом на 01.06.2022, тобто на останній день легальної банківської операції та нараховані проценти, які утворилися на дату подачі позову за цією заборгованістю. Щодо іншої суми боргу, то борг у сумі 45 407,11 грн. виник внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, у зв`язку із проблемами безпеки програмного забезпечення банку. Так 14.06.2022 приблизно між 20 та 21 годиною вечора відповідач [PERSON] користувався телефоном та знаходився в Інтернеті на сайті торгівельної мережі та раптом почали списуватися гроші із його кредитного ліміту. Дізнався він про це, коли почали приходити повідомлення про зняття грошей у додаток Приват24 на телефон. Відповідач [PERSON] заблокував картку , зателефонував до банку та попросив заблокувати банк картки та повернути гроші. Але шахраї зняли блокіровку клієнта карт та і дії банку не допомогли, гроші списувалися скоріше чим реагував банк на повідомлення клієнта. Отже 14.06.2023 невстановленими особами було здійснено сім транзакцій в тому числі із валютного рахунку були конвертовані доларі в гривню та викрадені усі гроші сьома банківським операціями. Всього сума викрадених коштів складає 40 398,08 грн. Різницю між сумою боргу та боргом який позивач визнає є проценти які були нараховані на гроші які були викрадені шахраями . Відповідно до банківської виписки шахраями виписки були здійснені наступні транзакції: 1 286,69 грн., 2 421,12 грн., 9 984,00 грн., 9 989,25 грн., 10 094,29 грн., 6 622,72 грн. Відповідачем через Приват24 подані заявки на повернення: грошей № 2001995, №2001997, №2002000, №2002001,№ №2002003. [PERSON] нікому пін код картки та номер картки не передавав,телефон та телефонний номер не губив, коди доступу до Приват24 зберігалися в надійному місці в сейфі в зошиті, доступ до якого має тільки він. Наступного дня відповідачем була подана заява до кіберполіції про вчинення злочину, справа яка потім була передана до відділення поліції №1 в м. Харків ХРУП № 3. 11 вересня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої повідомила, що Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. П. 1.27 дається визначення платіжній картці - електронне платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, ідо використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. 14 червня 2022 року до банку надійшло платіжне доручення клієнта про переказ коштів. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку. Тобто кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введенням реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта на картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю, який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Тобто для підтвердження операції Відповідачем отримано та введено одноразовий ОТП - пароль, який і завершив транзакцію. Дані умови захисту передбачені п. 1.1.3.2.9 Банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміна Умов та правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості за кредитом, проведені банком акції, дистанційне обслуговування, оформлення платіжних документів тощо, у тому числі отримання згоди клієнта на вищезазначені дії) встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які зазначені канали зв`язку: відправлення СМС-повідомлень на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону та OTP-пароля; поштовий лист; телеграма; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друк інформації на чеках в POS-терміналах; інші засоби комунікації. Механізм отримання згоди від клієнта шляхом авторизації за допомогою мобільного телефону та OTP-пароля такий: Банк генерує OTP-пароль і надсилає його клієнтові в тілі СМС-повідомлення із зазначенням інформації, яка буде ним підтверджуватися. Для підтвердження згоди клієнт передає у відповіді отриманий OTP-пароль або вводить цей пароль у відповідному рядку використовуваного сервісу. Відповідно до умов Договору клієнт зобов`язаний: - застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п 1.1.2.10 УіП); -інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п 1.1.2.11 УіП), Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1.5.29Договора). Враховуючи п. 1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. У зв`язку з відсутнісю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення карти в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату карти, заперечення відповідача не можуть прийматися судом до уваги оскільки являються необґрунтованими. Тобто посилання Відповідача на те, що коштами заволоділи шахраї є необгрунтованим, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на його номер мобільного телефону та доступні були тільки Відповідачу. Просили позов задовольнити. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. 17 листопада 2023 року від Відділу поліції №1 Харківського районного управління № 3 надійшов витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 листопада 2023 року № 12023221210001187 за ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. 22 лютого 2024 року від ТОВ «лайфселл» надійшли витребувані докази. 29 лютого 2024 від АТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання про доручення письмових доказів. 01 березня 2024 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшов запис телефонної розмови на лінію клієнтської підтримки «3700». 05 березня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду, згідно яких повідомила, що аналізом виписки за картою № [NUMBER] встановлено, що 14.06.2022 з даної карти було переказано грошові кошти на загальну суму 39111,38 грн. (з урахуванням комісії Банку), грошові кошти переказано через термінал W807679, що не належить ПриватБанку. Згідно ПК PAN-Like встановлено, що грошові кошти з карти № [NUMBER] було переказано шляхом ручного вводу номеру карти, строку дії да СVV-коду на сервісі компанії CARD2CARD SITEABU, термінал W807679, процесінг банку АТ "Сенс Банк". Операцію підтверджено за регламентом 3d-secure. В ході перевірки логу входів клієнта [PERSON] в його акаунт в Приват24, встановлено, що 14.06.2022 входи здійснювалися як з типового для даного акаунту пристрою SM-G998B SAMSUNG (imei:[NUMBER]), так і з нетипового пристрою ONEPLUS A3010|ONEPLUS (imei: [NUMBER] ). Входи з нетипового пристрою ONEPLUS A3010|ONEPLUS здійснювалися з IP-адрес [NUMBER] (м. Харків) та [NUMBER] (м. Хельмштедт, Німеччина). Згідно ПК "Адмін. панель Приват24" встановлено, що пароль входу в Приват24 змінено 14.06.2022 о 21:07:13 тобто вже після здійснення переказів. Зміни паролю та логіну ДО здійснення переказів не зафіксовано. В ході вивчення ПК "Архів повідомлень" встановлено, що інформація щодо повідомлень, які надходили клієнту 14.06.2022 відсутня в зв`язку з закінченням строку зберігання. При вивченні даних, отриманих за заявкою OTPPAS (Вибірка SMS-повідомлень з ОТР паролями) та SMSARC (Архів вихідних SMS за номером телефону) встановлено, що інформація про отримання клієнтом повідомлень з ОТР паролями та архів вихідних SMS за 14.06.2022 відсутня у зв`язку з закінченням строку зберігання. Вивченням архіву ПК VRS (інформація надається) встановлено, що 14.06.2022 та 17.06.2022 клієнт чотири рази звертався на 3700, 14.06.2022 зафіксовано три діалоги, з яких два успішних (перший діалог розпочато о 21:30:11, але його було припинено з технічних причин, діалог тривав одну секунду, перший успішний діалог розпочато о 21:31:16), 17.06.2022 зафіксовано один діалоги. В діалозі з оператором від 14.06.2022 (час з`єднання 21:31:16) клієнт повідомив, що в чат-боті (якого саме месенджеру клієнт не сказав) він отримав посилання, за яким, нібито, можна було оформити матеріальну допомогу, перейшов за даним посиланням та "пройшов там авторизацію за допомогою приват24, вказавши всі дані". На карту № [NUMBER] клієнта [PERSON] встановлено статус "не обслуговувати" 14.06.2022 о 21:07:57 на підставі звернення клієнту через Приват24. Клієнтом було подано заявки на повернення коштів № 2001995, №2001997, № 2001999, № 2002000, № 2002001 та № 2002002. За результатами претензійної роботи в повернення коштів відмовлено на підставі того, що операції було підтверджено за регламентом 3d-secure. Таким чином, в ході перевірки встановлено, що особи, що провели вказані перекази володіли інформацією щодо номеру карти, строку дії, CVV-коду та OTP паролю, на що вказує факт підтвердження переказів за регламентом 3-d secure. Крім того, встановлено, що 14.06.2022 зафіксовано вхід у Приват24 клієнта з нетипового пристрою, що вказує на розголошення клієнтом паролю входу в Приват24. Факт розголошення паролю підтверджується також первинним повідомлення самого клієнта в ході діалогу з оператором 3700 від 14.06.2022 (час з`єднання 21:31:16) та даними ПК "Адмін. панель Приват24", згідно якого встановлено, що зміни паролю та логіну до здійснення переказів не відбувалося. Представник позивача Коробченко М.Ю., яка діє на підставі довіреності від 16.08.2023, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Некрасов О.В., який діє на підставі Ордеру про надання правової допомоги від 08 липня 2023 року № 08/23Б07, в судовому засіданні частково визнав суму боргу у розмірі 12 968,66 грн., яка утворилась на 01.06.2022, та нараховані проценти на дану суму боргу. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом було встановлено, що [PERSON] на підставі Анкети-заяви № б/н від 01.11.2016 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві зазначено, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті -заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді (а.с. 17). Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому в письмовій формі. Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватись й інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Як зазначив представник позивача, при укладенні договору сторонни керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила наданнябанківськихпослуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторонни укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку відповідач підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Також, наряду із вищезазначеним свідченням, визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, так як згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсудсторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявоюхоча б однієї із сторінмає бути досягнуто згоди. Згідно зіст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов?язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, про що також не заперечував і представник відповідача. Так, згідно довідки банку на підставі договору [PERSON] були відкриті та надані кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 01.11.2016, № [NUMBER] , дата відкриття 03.07.2018, № [NUMBER] , дата відкриття 23.12.2020 (а.с. 16). Кредитний ліміт збільшувався та зменшувався на протязі користування [PERSON] кредитною картою, що підтверджується довідкою про зміну кредитування та обслуговування (а.с. 15) Згідно виписки за договором, відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами (а.с.84-111). Однак, представник позивача зазначає, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 23.02.2023 має заборгованість у розмірі 58 375,77грн. і складається із: заборгованість за тілом кредита - 47 767,04 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 10 608,00 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими за прострочення згідно ст. 625; нарахована пеня - 0, 00 грн.; нарахована комісія - 0, 00 грн. (т. 1 а.с. 7-14). В свою чергу, представник відповідача - адвокат Некрасов О.В. в судовому засіданні заперечував проти розміру заборгованості, посилаючись на те, що відповідач частково визнає суму боргу кредиту у розмірі 12 968,66 грн., яка утворилася станом на 01.06.2022, тобто на останній день легальної банківської операції та нараховані проценти, які утворилися на дату подачі позову за цією заборгованістю. Щодо іншої суми боргу, то борг у сумі 45 407,11 грн. виник внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, які мали місце 14.06.2022, у зв`язку із проблемами безпеки програмного забезпечення банку. Так, в судовому засіданні встановлено, відповідно до виписки з банківського рахунку за період з 13.01.2021 по 01.02.2023 вбачається, що на кредитну картку № [NUMBER] , видану на ім`я [PERSON] , встановлено кредитний ліміт та відображено рух коштів на балансі картки (а.с.84-110). 14.06.2022 із вищевказаної кредитної картки через «Приват-24» проведено автоматичне списання коштів шести платежами: 1 286,69 грн., 2 421,12 грн., 9 984,00 грн., 9 989,25 грн., 10 094,29 грн., 6 622,72 грн., що разом складає 40 398,07 грн.(т. 1 а.с.84-110). 14.06.2022 відповідачем було виявлено крадіжку коштів, про що він невідкладно повідомив банк за номером 3700, що підтверджується випискою ТОВ «лайфселл» (т. 2 а.с.18). Крім того, в судовому засіданні було досліджено диск з аудіозаписом розмови 14.06.2022 [PERSON] з представниками банку, що також підтверджує, що відповідач [PERSON] повідомив банк про крадіжку коштів (т. 2 а.с. 42). З приводу вказаних шахрайських дій 16.06.2022 [PERSON] звернувся до Управління протидії кіберзлочинам в Харківській області з повідомленням про кримінальне правопорушення щодо протиправних дій невстановлених осіб (т. 1 а.с. 169). Відділом Поліції № 1 Харківського районного управління № 3, матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру дсудових розслідувань за № 12023221210001187 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1 а.с.218). Також, [PERSON] через Приват24 було подано заявки на повернення коштів № 2001995, №2001997, № 2001999, № 2002000, № 2002001 та № 2002002 (т. 1 а.с. 157). Представник позивача в судовому засіданні повідомила, що за результатами претензійної роботи в повернення коштів [PERSON] було відмовлено на підставі того, що операції було підтверджено за регламентом 3d-secure. Таким чином, в ході перевірки встановлено, що особи, що провели вказані перекази володіли інформацією щодо номеру карти, строку дії, CVV-коду та OTP паролю, на що вказує факт підтвердження переказів за регламентом 3-d secure. Крім того, банком встановлено, що 14.06.2022 зафіксовано вхід у Приват24 клієнта з нетипового пристрою, що вказує на розголошення клієнтом паролю входу в Приват24. Факт розголошення паролю підтверджується також первинним повідомлення самого клієнта в ході діалогу з оператором 3700 від 14.06.2022 (час з`єднання 21:31:16) та даними ПК "Адмін. панель Приват24", згідно якого встановлено, що зміни паролю та логіну до здійснення переказів не відбувалося. Суд з цього приводу зазначає наступне. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Пунктами 7, 8, 9 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Оскільки розпорядження на списання коштів із рахунку кредитної картки, пін-код чи будь-яку іншу інформацію відповідач нікому не надавав, докази на підтвердження вхідних та вихідних СМС повідомлень на підтвердження переказу за номером телефона [NUMBER] банк не надав, суд вважає, що списання грошових коштів та нарахування процентів, пені (штрафних санкцій) є такими, що здійснене банком незаконно та з порушенням обов`язку збереження грошових коштів на рахунках його клієнта. Після того, як [PERSON] дізнався про несанкціоновані фінансові операції по його рахунку, що мали місце 14.06.2022, він невідкладно повідомив банк та звернувся із заявою до поліції щодо проведення перевірки за фактом шахрайських дій, а саме крадіжки коштів, у зв`язку з чим наявне кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України. Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для притягнення саме [PERSON] до цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, представник відповідача в судовом засіданні не заперечував проти стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 01.06.2022 (на останній день легальної банківської операції) у розмірі 12 968,66 грн. та нараховані проценти на дану суму заборгованості. Судом встановлено, що згідно виписки розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.11.2016, станом на 01.06.2022 заборгованість [PERSON] перед банком складає 12 968,66 грн., заборгованість за простроченими відсотками на дану суму відсутня (т. 1 а.с. 7-14). В свою чергу, представником позивача не надано свого контррозрахунку прострочених відсотків на суму заборгованості 12 968,66 грн. станом на день звернення до суду. Отже, з вищевикладеного вбачається факт надання кредитних коштів відповідачу, користування кредитними коштами та факт заборгованості за кредитним договором [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 01.06. 2022 у розмірі 12 968,66 грн. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положеньст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду Українивід 12 червня2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процессуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторонни процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулюванн ярішень. (Проніна протии України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Судом враховано, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Отже, враховуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості, яка утворилась станом на 01.06.2022 (на останній день легальної банківської операції )у розмірі 12 968,66 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 58 375,77 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог -12 968,66 грн. = 22,2%; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 2 684,00 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 22,2%= 595,85 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial