Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 березня 2021 року сторонами було укладено шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». У шлюбі в них народилась донька [PERSON] [INFO] . На даний час шлюб розірвано відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2023 року. Дитина від народження і на даний час проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується відповідною довідкою. Вказує, що відповідач вже тривалий час ніякої участі у вихованні дочки не бере, матеріальної допомоги у забезпеченні повноцінного розвитку дитини не надає; на будь-які прохання щодо допомоги в матеріальному забезпеченні повноцінного розвитку, реалізації здібностей, відпочинку доньки, які потребують значних коштів, відповідач категорично заперечує. Зазначене зумовило звернення позивача до суду з позовними заявами про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини та утримання її матері до досягнення дитиною трьох років. Крім того, відповідач відмовився в літній період надати нотаріально завірений дозвіл на вивіз дитини за кордон разом з матір`ю для відпочинку та оздоровлення. З огляду на те, що між сторонами періодично виникають конфлікти щодо місця проживання дитини, відповідач неодноразово казав, що він забере доньку до себе, а саме за місцем її реєстрації, позивач побоюється, що його погрози реальні, у зв`язку із чим вважає за необхідне остаточно визначитись із місцем проживання спільної дитини в судовому порядку. Матеріальне становище позивача надає їй змогу створити доньці належні умови для проживання та повноцінного розвитку; у житлі для дитини виділена окрема житлова площа, яка повністю забезпечує потреби дитини у всебічному розвитку. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а тому має час займатися вихованням та розвитком дитини самостійно, гуляти з нею та іншим чином піклуватися про неї; може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання, відпочинку та нормального фізичного та психічного розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, поваги, спокою і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказує, що не зважаючи на те, що дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , позивач, матір дитини, з донькою фактично проживають в житловому будинку, який належить на праві приватної власності бабусі позивача [PERSON] , розташованому за адресою: [ADDRESS] , з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для комфортного проживання, виховання та утримання дитини; вона є матір`ю дитини, яку дуже любить та хоче займатися її вихованням особисто, бути прикладом для неї, брати участь у її житті, спрямовувати її особистий та фізичний розвиток. Зазначений будинок знаходиться далеко від міської інфраструктури, щоб дитина мала можливість постійно перебувати на свіжому повітрі. В подальшому, позивач з дитиною мають намір проживати в місті за зареєстрованим місцем проживання позивача, оскільки в місті більші можливості для подальшого розвитку дитини. Квартира, де зареєстрована позивач, належить її батькам. За вказаних обставин позивач звернулась до суду з даною позовною заявою та просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , разом із нею (матір`ю дитини) (а.с. 2 - 7). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, зобов`язано Службу у справах дітей Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 47). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.12.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 67). Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак представник позивача, адвокат Станіславська І.В., подала заяву про розгляд цивільної справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 75). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 79). Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, як орган опіки та піклування, в судове засідання також не з`явилася, проте попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутність. При вирішенні даного питання просить врахувати висновок щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 60). Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 16 березня 2021 року сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 521, та позивачці змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). В шлюбі у сторін по справі народилася дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.2021 року (а.с. 9). Згідно копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2023, що набрало законної сили 05.05.2023, по справі № 128/641/23, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11). Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25.04.2023, справа № 128/642/23, а також копії виконавчого листа, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.02.2023, і до досягнення дочкою повноліття (а.с. 10, 20-24). Згідно копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04.07.2023, справа № 128/1846/23, а також копії виконавчого листа, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 16.05.2023 та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , 3-х річного віку, а саме до [INFO] (а.с. 25 - 27, 28). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання № 2-1-56 від 22.11.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.11.2021 (а.с. 19). Згідно довідок Якушинецької сільської ради № 2-1-347 від 11.10.2023, № 2-1-136 від 15.05.2023, [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29, 31). Відповідно довідки-характеристики № 2-1-348 від 11.10.2023, [PERSON] характеризується з позитивної сторони, небайдужа в допомозі на прохання громадян. Проживає разом та самостійно виховує доньку [PERSON] , [INFO] . Скарг від жителів громади до Якушинецької сільської ради не надходило. Компрометуючими матеріалами на неї сільська рада не володіє (а.с. 30). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2003, а також копії свідоцтва про народження, батько позивачки [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 32). Будинок, в якому фактично проживають позивачка з дитиною, належить на праві власності [PERSON] , разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (а.с. 34, 35, 36). Згідно Висновку щодо розв`язання спору, наданого Службою у справах дітей Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області як органу опіки та піклування від 11.12.2023 № 385, на підставі поданих документів, встановленої думки батька дитини [PERSON] , [INFO] , взявши до уваги всі факти та враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, було прийнято за доцільне визначити місце проживання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року в справі N 756/13187/17. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Під час судового розгляду судом встановлено, що дитина [PERSON] не досягла трьохрічного віку та до звернення позивачки до суду проживала та продовжує проживати саме з позивачкою, тобто дитину поєднує з матір`ю тісний психо-емоційний зв`язок та, зважаючи на вік дитини, вона потребує особливої уваги та турботи, зокрема від матері, а тому відмова у визначенні місця проживання дитини разом з матір`ю безумовно нашкодила б інтересам самої дитини. Позивачка піклується про дитину, турбується про її здоров`я, нею створені сприятливі умови для проживання дитини, дії позивачки спрямовані на якнайкраще забезпечення потреб дитини. Водночас, суд вважає наведені позивачкою обставини щодо відсутності участі батька дитини у вихованні дочки, ненаданні матеріальної допомоги у забезпеченні повноцінного розвитку дитини, відпочинку доньки, не доведеними належним чином та не підтвердженими жодними доказами. Так, дійсно позивачка скористалась своїм правом на врегулювання питання її утримання та утримання дитини в судовому порядку, подавши відповідні позови до суду, однак це не є доказом попереднього невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо утримання дитини, враховуючи також і те, що згідно вищенаведеного рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, [PERSON] визнав позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення, доказів на підтверджння наявності заборгованості за аліментами позивач не надала. Разом з цим, при винесенні висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини з матір`ю було встановлено думку батька дитини [PERSON] , при цьому відповідач, будучи обізнаним з наявністю судового спору, місце і час проведення його розгляду, участі в справі не брав, своєї позиції чи заперечень щодо задоволення позовних вимог а ні усно, а ні письмово, не висловив. Таким чином, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з урахуванням встановлених обставин справи, інтересів дитини, уваги і турботи до неї, розвитку дитини в атмосфері любові та достатнього матеріального забезпечення, емоційного, психологічного та вікового чинників, виходячи із першочергового забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає, що визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю забезпечить якнайкращі інтереси дитини. При цьому, суд вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із дочкою, оскільки таке визначення місця проживання дитини не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чимсуд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що предметом вирішення спору є визначення доцільності проживання дитини разом з матір`ю, а не конкретної адреси їх місця проживання. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 461/3144/17, в якому вказано, що в справах про визначення місця проживання дитини вирішальним є визначення місця проживання з кимось з батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073, 60 грн (а.с. 1). Та оскільки матеріалами справи підтверджено понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн (а.с. 37 - 42), на підставі ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved