Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру, яка розташована в [ADDRESS] , як за спадкоємцем після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] направила на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримала та прохала задовольнити. Від представника відповідача Щербанівської сільської ради Полтавського району та області на адресу суду надійшла заява, згідно якої прохають справу розглядати у відсутність їхнього представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Єдиним спадкоємцем його майна є [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.07.2023 року № 283/02-31 (а. с. 9, 31-32). Судом встановлено, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2012 року (а.с. 10). За життя померлий склав заповіт від 20.09.1994 року, який посвідчений нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1653, за яким [PERSON] все належне йому майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів повністю позивачу [PERSON] (а. с.11) В установлений законом строк позивач 01.11.2012 року звернулася до Лохвицької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого брата. Дані про інших спадкоємців в спадковій справі відсутні. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , позивачу нотаріусом відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2023 року (а. с. 9, 31-32). Так, відповідно до Довідки № 5823 від 06.06.2023 (а. с.12), виданої Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», встановлено, що згідно матеріалів станом на лютий 2004 в реєстровій книзі №3 за реєстровим № 379 зареєстроване право власності на гр.. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого відділом приватизації Полтавської районної дорожної ремонтно-будівельної дільниці від 10.04.1994 року (а. с. 54,55). Також, факт належності спадкодавцю\~нерухомого майна підтверджується довідкою Щербанівської сільської ради від 02.11.2023 року № 02-29/5289 відповідно до погосподарьского обліку № 2779-1 Щербанівської сільської ради, квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 41). Згідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону, або незаконність набуття не встановлена судом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно із\~ст.1218 ЦК України,до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.ст.\~1268,\~1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до п. 6 абз. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. \~Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 910/13574/20. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Визнання за [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Таким чином, оскільки позивач являється спадкоємцем за заповітом після померлого, який був власником нерухомого майна, відповідно за нею можливо визнати право власності на вказане спадкове нерухоме майно.

Outcome: approved