Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Заявниця\~ [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі розпорядження Тарутинської районної держадміністрації від 15.03.2004 року № 90/А-2004 заявниця отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 038046 від 28.04.2004 року. Однак, під час внесення даних про власника до вищезазначеного документа в графі «прізвище, ім`я, по батькові» допущено помилку, а саме вказано « [PERSON] », а у наданому паспорті громадянина України прізвище, ім`я, по- батькові зазначено - « [PERSON] ». У зв`язку з чим [PERSON] вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та встановлення факту належності документу. У судове засідання [PERSON] не з`явилась, просила суд розглянути справу у її відсутність, вимоги підтримує, про що надала відповідну заяву. Представник заінтересованої особи: Болградської районної державної адміністрації Одеської області\~ заперечень проти вимог заявника не має та просив суд розглянути справу за його відсутності, про що надав на розгляд суду заяву. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Тарутинської районної держадміністрації від 15.03.2004 року № 90/А-2004 заявниця отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 038046 від 28.04.2004 року. Однак, у\~ вказаних Державних актах на право власності на земельні ділянки є розбіжності у документах зокрема в графі «прізвище, ім`я, по батькові», а саме вказано « [PERSON] », а у наданому паспорті громадянина України прізвище, ім`я, по- батькові зазначено - « [PERSON] ». З листа Болградської РДА Болградського району Одеської області від 12.12.2023 року встановлено, що виправити помилку у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 038046 від 28.04.2004 року неможливо та рекомендовано було звернутись до суду\~ (а.с.9). Довідкою Рівненського старостинського округу Тарутинської селищної ради\~\~ Болградського району Одеської області № 498/17-9-15 від 29.12.2023 року підтверджується той факт, що дійсно [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою (а.с.14). Разом з тим, факт того, що вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 038046 від 28.04.2004 року виданий на ім`я « [PERSON] » дійсно належить саме [PERSON] . А також той факт, що « [PERSON] », як зазначено в Держаному\~ акті\~ і « [PERSON] », як зазначено в паспорті, це одна й та ж особа -\~ підтверджується письмовими показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст.315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Метою встановлення відповідного факту є те, що без його встановлення заявник не зможе повноцінно реалізовувати свої права. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів, які необхідні заявнику для реалізації його прав володіння, користування та розпорядження правом приватної власності. Оскільки відповідний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для захисту прав та інтересів заявника і для задоволення заяви шляхом встановлення факту належності. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Outcome: approved