Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

26.02.2024 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подав до Подільського районного суду міста Києва заяву про ухвалення у справі №758/177/22 додаткового судового рішення про стягнення судових витрат. Така заява зареєстрована через канцелярію суду 27.02.2024. Подана заява обґрунтована тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20.02.2024 у справі №758/177/22 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, однак при ухваленні судового рішення судом не вирішено питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат, які складаються із судового збору, витрат, пов`язаних із проведенням експертизи (оцінки) предмета позову та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 04.03.2024 вказану заяву прийнято та призначено до розгляду. 15.03.2024 представником [PERSON] - адвокатом Новіковою В.О. подано до суду письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просить залишити таку заяву без розгляду, вказуючи на невиконання представником [PERSON] вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме неподання ним відповідної заяви до закінчення судових дебатів у справі. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.02.2024, ухваленим у цивільній справі №758/177/22, задоволено первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 84,6 кв.м., в тому числі жилою площею 52,8 кв.м. В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 84,6 кв.м., в тому числі жилою площею 52,8 кв.м. В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на автомобіль Renault Scenic, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , в розмірі 2750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) доларів США. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до матеріалів справи повноваження адвоката Нетребенка О.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6801/10, видане Радою адвокатів Київської області 27.06.2018 на підставі рішення №59 від 27.06.2018) як представника позивача-відповідача Веселкової О.В. підтверджується ордером серії КС №924269 від 30.12.2021. Представництво інтересів [PERSON] здійснювалось адвокатом Нетребенком О.С. на підставі договору про надання правової допомоги №38 від 04.10.2021. Вирішуючи по суті подану заяву про ухвалення додаткового рішення, суд керується наступним. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Разом із цим, із урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд вважає за можливе та доцільне застосувати при вирішенні даної заяви висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 07.02.2024 у справі №904/1377/22. У вказаній постанові, зокрема, зазначено, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що: - право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19); - процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21); - заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15- ц); - потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру. Так неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Водночас неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22). Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві представником позивача [PERSON] було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач [PERSON] понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме: судовий збір - 7443,00 грн.; витрати, пов`язані з проведенням експертизи (оцінки майна) - 3000,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу - 27000,00 грн. У заяві про ухвалення додаткового рішення, що була подана представником позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» 26.02.2024, представник просить стягнути: судовий збір - 7443,00 грн.; витрати, пов`язані з проведенням експертизи (оцінки майна) - 3000,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу - 61000,00 грн. В якості доказів на обґрунтування таких вимог представником подано до суду копії: договору про надання правової допомоги №38 від 04.10.2021; доручення №2 від 15.12.2021 до вказаного договору; додатку №1 від 15.12.202 та додатку №2 від 11.11.2022 до вказаного доручення; акту приймання-передачі виконаних (наданих) послуг від 25.02.2024. Судом приймається до уваги, що рішення суду у справі №758/177/22 ухвалено 20.02.2024, заяву про ухвалення додаткового рішення разом із вказаними вище доказами подано до суду представником [PERSON] 26.02.2024. Таким чином, з огляду на те, останнім днем встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку для подання відповідних доказів було 25.02.2024, що припадало на вихідний день (неділю), такі докази подані в межах вказаного строку. Водночас, вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо необхідності подання заяви про розподіл судових витрат представником [PERSON] виконані не були, оскільки відповідну заяву (в усному чи письмовому вигляді) представник до закінчення судових дебатів не зробив. З огляду на наведене, із урахуванням наведеної вище практики Верховного Суду, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, якими є витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи (оцінки) предмета позову. Разом із цим, враховуючи ту ж практику Верховного Суду, наявні підстави для вирішення питання щодо розподілу між сторонами судових витрат по сплаті судового збору. Матеріалами справи підтверджується, що згідно з квитанцією ID №7292-3180-0255-68-59 від 04.01.2022 позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом до [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 7443,00 грн. [PERSON] при зверненні до суду із зустрічним позовом до [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 2011,35 грн., що підтверджується квитанцією ID №7845-3470-0062-1267 від 23.08.2022. Враховуючи те, що вимоги обох сторін задоволено, суд вважає за можливе застосувати у даному випадку положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі викладеного суд вважає вірним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 5431,65 грн. (що становить різницю між сумами, що підлягають до стягнення із обох сторін: 7443,00 - 2011,35 = 5431,65).

Outcome: dismissed