Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

12 листопада 2023 року служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а.с 1-5). Ухвалою судді від 29.11.2023 провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 33-34). Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 27.02.2024 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 66). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , вже довгий час проживає разом з бабусею [PERSON] . Дитина має певні захворювання та потребує постійного догляду. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Батько дитини [PERSON] фактично проживає окремо від нього. На думку позивача, [PERSON] , який є єдиним законним представником дитини, не вміє, не може та не хоче навчитися доглядати за своїм сином, оскільки під час проживання [PERSON] у батька в травні 2023 року дитина не приймала ліки, хлопчик самовільно залишив місце проживання. Відповідач не приділяє належної уваги вихованню та розвитку сина. Дитина відвідує сімейного лікаря лише разом з бабусею. Посилаючись на зазначені обставини, служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області звернулася до суду з даним позовом та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки відповідач тривалий період ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Представник служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області в судовому засіданні позов підтримала та просила суд прийняти рішення в інтересах дитини. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , пояснивши, що після смерті матері дитини, син вже 7 років проживає з бабусею, яка сама запропонувала взяти до себе [PERSON] . Він спілкується із сином, який інколи з ним проживає. Коли дитина навчалася в спецшколі, він часто зі школи приходив до відповідача. Він надавав матеріальну допомогу дитині на навчання в міру своїх фінансових можливостей. На теперішній час синові 16 років, але він ніде не навчається та не працює, оскільки має проблеми зі здоров`ям. Заробітна плата у відповідача не велика, але він наполягає на тому, що здатен забезпечити дитині належне утримання. І хоча хлопчик проживає з бабусею, матір`ю відповідача, він навідується до сина. Відповідач створив нову сім`ю, в якій панують нормальні стосунки та створені належні умови для проживання, тому він може забезпечити дитину всім необхідним та здатен належно виконувати свої батьківські обов`язки. Суд, заслухавши доводи сторін, думку неповнолітньої дитини, допитавши свідків, оцінивши докази, наявні в матеріалах цивільної справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням виконкому Балтської міської ради Одеської області від 28.07.2023 №149 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, згідно якого виконком Балтської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-8). Згідно копії свідоцтва про народження неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 10.04.2008, його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). Мати дитини [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвапро смерть серії [NUMBER] від 28.07.2017 (а.с. 13). [PERSON] ознайомлено із законодавством України щодо обов`язків батьків з утримання, безпеки, виховання та навчання дітей та попереджено про наслідки невиконання цих обов`язків, в тому числі про позбавлення батьківських прав, про що свідчить протокол бесіди начальника служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області з відповідачем від 13.05.2023 (а.с. 18). З копії акту оцінки потреб сім`ї/особи №74 від 19.05.2023, на підставі якого складений висновок оцінки потреб сім`ївід 19.05.2023, та копії акту обстеження умов проживання №40 від 19.05.2023 вбачається, що було проведено оцінювання потреб сім`ї та обстеження умов проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим встановлено, що родина не забезпечена всім необхідним для задоволення потреб сина у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Батько потребує допомоги та підтримки, покращення умов проживання згідно санітарних норм, забезпечення родини продуктами харчування (а.с. 19, 21, 22-24). З копії акту обстеження умов проживання №59 від 11.07.2023 вбачається, що було проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим встановлено, що житлово-побутові умови проживання задовільні (а.с. 20). Згідно копії довідки сімейного лікаря №164 від 10.07.2023 дитина [PERSON] за необхідності відвідує сімейного лікаря разом зі своєю бабусею [PERSON] (а.с. 25). З копії медичного висновку на дитину-інваліда віком до 18 років №8 від 05.03.2023, який дійсний до 26.03.2025, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має захворювання: «Легка розумова відсталість» (а.с. 26). Зі змісту характеристики КЗ «Балтська спеціальна школа Одеської обласної ради», виданої на учня 9-Б класу [PERSON] , [INFO] , не вбачається можливим встановити ступінь участі батька у вихованні та утриманні дитини, зокрема його участі в навчальному процесі сина (а.с. 27). Заслуханий в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що він проживає та бажає проживати з бабусею. З батьком спілкується по можливості, який відвідує його. Він не хоче, щоб батька позбавляли батьківських прав та бажає і надалі спілкуватися з ним. Свідок [PERSON] пояснила, що вона категорично проти того, щоб відповідача позбавляли батьківських прав, про що вона також заявляла на засіданні комісії органу опіки. Стосунки між батьком та дитиною нормальні, батько навідується до хлопчика, приносить йому подарунки. Дитина має особливі вади здоров`я, якому необхідне цілодобове піклування, а оскільки батько працює, тому онук проживає з нею. Вона людина похилого віку, крім того, перенесла інсульт, тому, якщо батька позбавлять батьківських прав, за дитиною не буде кому доглянути, оскільки його мати померла. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її чоловіком, і коли померла його перша дружина, бабуся сама запропонувала, щоб хлопчик проживав у неї. Стосунки між батьком та сином дружні. Її чоловік завжди цікавиться дитиною, постійно дзвонить йому, допомагає фізично, але матеріальну допомогу надає рідко, оскільки має малу заробітну плату. Коли дитина навчалася в школі, відповідач постійно цікавився його успіхами у навчанні. В період проживання дитини з нею та відповідачем, вона допомагала хлопчикові у навчанні та займалася з ним виконанням уроків. Частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд знаходить неналежним доказом підтвердження притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, так як він не має відношення до справи, що розглядається, оскільки з відповіді ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області вбачається, що до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП притягувався гр. [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до ч.2 та 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Нормами ст.155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав з підстав, встановлених ч.1 ст.164 СК України, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч.4 ст.164 СК України). Зі змісту норм ст.166 СК України вбачається, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, оскільки тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Нормами ст.12 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно ч.1 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, а згідно абз.3 ч.2 цієї статті Кодексу дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Положеннями п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З абз.1, 2 п.16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України вбачається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей, а отже, позбавлення батьківських прав допускається лише при наявності вини у діях батьків, і лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Досліджені в судовому засіданні письмові докази, свідчать лише про те, що службою у справах дітей Балтської міської ради Одеської області було одноразово проведено з відповідачем профілактичну бесіду щодо виконання ним своїх батьківських обов`язав та одноразово проведено обстеження умов його проживання, які є недостатньо задовільні, що дитина має захворювання «легка розумова відсталість», навчався і закінчив дев`ять класів КЗ «Балтська спеціальна школа Одеської обласної ради», яка надала характеристику на дитину з особливими освітніми потребами, зі змісту якої неможливо встановити ступінь участі батька в навчальному процесі сина, тобто, чи ухилявся відповідач від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття сином освіти. Також позивач на підтвердження викладених в позові обставин щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків надав суду акт обстеження умов проживання, проведеного в будинку бабусі дитини - [PERSON] , так як неповнолітній [PERSON] протягом семи років, а саме, після смерті своєї матері [PERSON] , проживає з бабусею, та довідку сімейного лікаря про те, що дитина відвідує лікаря лише з бабусею без батька. Однак суд не вбачає в документах, які подані позивачем та містяться в матеріалах даної справи, як беззаперечні докази того, що підтверджують винну поведінку відповідача, а саме, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання щодо виховання неповнолітнього [PERSON] . Крім того в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про здійснення соціального супроводу сім`ї [PERSON] , яку згідно ч.4 ст.164 СК України суд міг би взяти до уваги в під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітнього сина. Натомість судом встановлено, що [PERSON] намагається піклуватися про свого сина в силу своїх можливостей, виявляє інтерес до сина, який періодично проживає з батьком. Батько дитини спілкується та бажає надалі спілкуватися зі своїм сином, тому категорично проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , з показів якого вбачається, що він хоч і проживає з бабусею з власної волі, однак хоче спілкуватися з батьком та не бажає, щоб батька позбавили його прав. Те, що вихованням дитини відповідач хоч і не в повній мірі, проте займається, виходячи зі своїх здібностей і фінансових можливостей, підтверджується також показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Оцінюючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дитини [PERSON] , суд вважає, що він є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки в ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини, враховуючи, що померла матір дитини [PERSON] і дитина є напівсиротою, а бабуся, з якою більшість часу проживає дитина, є особою похилого віку та має проблеми зі здоров`ям. Поданий суду висновок не містить відомостей про те, що батько чи бабуся, в якої проживає дитина, а також сама дитина, якому на дату прийняття висновку вже виповнилося 15 років, були заслухані органом опіки та піклування, що досліджені в повному обсязі дані, які характеризують батька, та обставини щодо ставлення батька до сина та сина до батька, як батько поводиться з дитиною, чи не жорстоко, щодо участі батька у вихованні та утриманні дитини, зокрема його участі в навчальному процесі дитини, причини, з яких він не може повноцінно спілкуватися з дитиною та забезпечити належні умови виховання та утримання дитини. Зі змісту даного висновку вбачається, що він зроблений тільки на підставі інформації, наданої службою у справах дітей Балтської міської ради Одеської області, та витягу із протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Балтської міської ради Одеської області від 11.07.2023 №15, який не був наданий суду та відсутній в матеріалах справи. Орган опіки та піклування, приймаючи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, керувався лише тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, так як проживає окремо від дитини більше п`яти років, працює, але утриманням, вихованням і розвитком дитини не займається, обурюється під час профілактичних бесід з ним. При цьому такий висновок зроблений лише на підставі обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї відповідача, яке проводилося один раз, та інформації, наданої сімейним лікарем, КУ ЦНПС, адміністрацією Балтської спецшколи, де навчалася дитина. Також суд враховує, що відповідач намагається зберегти зв`язок з дитиною, залучив свідків, які підтвердили його зацікавленість життям своєї дитини, що свідчить про те, що відповідач не є тією особою, яка умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини і щодо якої є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав щодо його дитини. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 року у справі №243/13192/19-ц зазначив, що батько дітей наполегливо бажає спілкуватися з ними, проти позбавлення батьківських прав категорично заперечує, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїм дітям, тому він погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які не погодилися з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітніх дітей, оскільки в ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дітей. Вказаний висновок не містить відомостей про те, що відповідач був заслуханий органом опіки та піклування. Враховуючи зазначене, суд на підставі ч.6 ст.19 СК України не погоджується з таким висновком органу опіки та піклування та вважає йогонедостатньо обґрунтованим, що суперечить інтересам дитини. Отже судом встановлено, що наявні в матеріалах даної цивільної справи докази не є достатніми для обґрунтованості позовних вимог, на підставі яких суд може дійти висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язав щодо виховання дитини. Натомість встановлені в судовому засіданні обставини в сукупності суд розцінює як такі, що доводять відсутність факту ухилення відповідача від виховання дитини, а також, доводять відсутність факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, адже відповідач в міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут дитині, виявляє інтерес до дитини та займається її вихованням, хоч і не в повній мірі, виходячи зі своїх здібностей та фінансових можливостей. Після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин даної справи, зокрема те, що у випадку, який склався в родині [PERSON] , позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним та невиправданим, а оскільки позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, що застосовується лише до батьків, які свідомо та умисно ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, тому суд, враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, в яких дитина потребує уваги, підтримки і любові батька, надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини - неповнолітнього [PERSON] та вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина не відповідає інтересам дитини, отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed