Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 58858,73 грн. - заборгованість за основним боргом, 10,83 грн. - заборгованість за відсотками, 52954,10 грн. заборгованість за комісією. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 22 січня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Е08.28804.007458242, зобов`язання за яким відповідач не виконав. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір Факторингу № 07072023 відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним договором переходить до позивача. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», згідно позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій просить здійснити розгляд справи за поданими документами, без його участі, суду надав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що позовні вимоги визнає частково. Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з його на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 52954,10 гривень є безпідставною, при цьому посилається на висновок колегії суддів Великої Палати Верховного Суду України викладений у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що при укладенні кредитного договору сторонами було узгоджено розмір кредиту, строк та умови користування коштами. Відповідачем не спростовано презумпції правомірності кредитного договору, тому обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору підлягають виконанню в повному обсязі. Позовні вимоги просить задовольнити, а відзив на позов вважає необґрунтованим. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України,фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Судом встановлено, що 22 січня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Е08.28804.007458242, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 63559,00 гривень при цьому одноразовий страховий тариф складає 14,40%, що становить - 8000,43 грн., сума кредиту зарахованого позичальнику, шляхом переказу, становить -55558,57 грн. Строк кредиту складає 48 місяців. Згідно п.4 договору - детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графіку платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором зазначені в додатку №1 (а.с.6). Відповідно паспорту споживчого кредиту, який є додатком № 1 до договору кредиту та страхування №Е08.28804.00745842 від 22 січня 2021 року - сума кредиту складає 63559,00 грн. з фіксованою процентною ставкою 0,01 відсотків річних, строком на 48 місяців. Додатком до договору передбачено сплату комісії за переказ коштів (а.с.7). В таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної процентної ставки за договором споживчого кредиту зазначено, що сума кредиту за договором - 63559,00 грн., послуги страхування - 8000,43 грн., реальна річна процентна ставка - 83,0356598 %, загальна вартість кредиту 175062,91 грн., платежі за додаткові послуги банку - за обслуговування кредитної заборгованості -103388, 39 грн. ( а.с.8) Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами.(а.с.9). Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 30 листопада 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 111823,66 грн., а саме - залишок заборгованості за основним боргом 58858,73 грн., залишок заборгованості за відсотками - 10,83 грн., залишок заборгованості за комісіями 52954,10 грн. (а.с.12). Відповідно договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року між АТ « Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Право вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Право вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед Клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення договору (а.с.13-14). З витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу слідує, що за договором кредиту від 22 січня 2021 року [PERSON] заборгував - 58858,73 грн. - основний борг, 10,83 грн. - відсотки 52954,10 грн. - комісія (а.с.15). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копією меморіальних ордерів. Однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятоюстатті 203 ЦК України,зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування`безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1,2 ст.11, ч. 5 ст.12 цьогоЗакону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 52954,10 грн., відтак такі не підлягають стягненню з відповідача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог стягнення з відповідача заборгованості, а саме - 58858,73 грн. заборгованість за основним боргом, 10.83 грн. - заборгованість за відсотками. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1412,99 грн.

Outcome: partial