Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи позовну заяву тим, що 19.03.2005 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2010 року було розірвано. В період шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , яка наразі проживає з позивачем. Згідно з рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29.11.2010 року у справі №2-2115/10 відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Наразі дочка повнолітня, однак продовжує навчання на денній формі навчання у Відокремленому структурному підрозділі Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну Київського національного університету будівництва і архітектури на ІІІ курсі за освітньо-професійною програмою Дизайн середовища на денній формі навчання за контрактом. Період навчання триватиме по 30.06.2025 року та загальна його вартість становить 77600,00 грн. Після досягнення дочкою повноліття відповідач відмовився надавати будь-яку допомогу на її утримання. Разом з тим, зі своїх доходів позивач не може повністю забезпечити повноцінне навчання доньки та її утримання, тому вона звернулася до суду з цим позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з моменту подання позову до закінчення нею навчання. Також просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн. Ухвалою суду від 17.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом за місцем проживання відповідача: [ADDRESS] , яку останній не отримав. Конверти з матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2010 року у справі №2-1751-2010 було задоволено позов [PERSON] та розірвано шлюб, який було зареєстровано 19.03.2005 року в відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №476 між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-8). Слід відзначити, що в подальшому, у зв`язку із укладенням шлюбу, позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 36). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8 на звороті). Згідно з довідкою комітету мікрорайону «Слов`янка» №994 від 12.12.2023 року позивач та її дочка [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 12). [INFO] дочка сторін досягла повноліття. З довідки №711/23, виданої 12.12.2023 року Відокремленим структурним підрозділом Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну КНУБА вбачається, що [PERSON] навчається на 3 курсі за освітньо-професійною програмою Дизайн середовища на денній формі навчання за контрактом з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року (а.с. 13). Факт навчання також підтверджується договором про навчання від 03.08.2021 року (а.с. 11-12 на звороті). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. На що, також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 року у справі №308/4214/18. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що дочка відповідача проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні та продовжує навчання, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати. Щодо відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5500,00 грн., то вона підлягає задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 11.12.2023 року (а.с. 5), додатку №1 до вказаного договору (а.с. 6), ордер (а.с. 4), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 4 на звороті), платіжну інструкцію №@2РL745021 (а.с. 7). Згідно з п. 4.1. договору про надання професійної правничої допомоги, гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється Додатком до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до додатку №1 до вказаного договору, винагорода за надання професійної правничої допомоги згідно з договором від 11.12.2022 року складає 5500,00 грн. Вказаний гонорар включає в себе - представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції, а також представництво в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань захисту прав та інтересів клієнта, що включає в себе підготовку та подання заяв і всіх процесуальних документів на стадії розгляду справи в суді першої інстанції. Вказана сума не може бути зменшена. Слід зазначити, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен (постанова ВС у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 року). Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат відповідача на правничу допомогу. Судом встановлено, що дані витрати понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи. Витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню 5500,00 грн. з відповідача на користь позивача, у зв`язку із задоволенням позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved