Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 139016 його мати [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 1,0638, яка розташована в с. Новоселівка Красноградського (бувшого Зачепилівського) району Харківської області, на підставі рішення Чернещинської сільської ради від 25.07.2003 7 сесії 24 скликання. Згідно плану меж вищевказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 0,5438 га, кадастровий номер 6322284502:00:000:0025 та площею 0,5200 га, кадастровий номер 6322284502:00:000:0026. [INFO] мати позивача померла, після її смерті відкрилася спадщина, тому позивач разом з братом [PERSON] в передбачений законом 6-ти місячний строк звернулися до Зачепилівської нотаріальної контори Харківської області із заявами про прийняття спадщини. Однак по причині скрутного матеріального становища не дооформили спадщину, тобто не отримали свідоцтва про право на спадщину. Починаючи з 2019 року вказані земельні ділянки позивачем були надані на усній домовленості в оренду відповідачці [PERSON] . Однак навесні 2022 року відповідачка відмовилася платити оренду за одну з двох ділянок, так як вона вже виготовила документи на своє ім`я та надала проект землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та рішення Зачепилівської селищної ради № 1742 від 27.08.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Позивач разом з відповідачкою поїхали до Чернещинської сільської ради з метою врегулювати даний конфлікт та показав державний акт на спірну земельну ділянку, однак сільський голова порадив звернутися до суду. Після цього позивач звернувся до ТОВ «Геоспектор» з метою розробити технічну документацію із землеустрою з метою подальшої державної реєстрації спадкової земельної ділянки. 11.04.2023 ТОВ «Геоспектор» надало відповідь про неможливість розробити технічну документацію на одну з двох земельних ділянок, так як на неї згідно даних ДЗК вже було присвоєно кадастровий номер 6322284502:00:000:0249 та зареєстровано право власності за гр. [PERSON] на земельну ділянку площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того, 19.09.2023 Зачепилівською державною нотаріальною конторою Харківської області позивачу надана постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку по причині реєстрації права власності на неї за іншою особою. Позивач вважає поведінку відповідачів по справі недобросовісною, а рішення №1742 від 27.08.2021, яким наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] та рішення №2794 від 10.12.2021, якими затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] винесеними з грубим порушенням земельного законодавства та просив їх скасувати. Позивач зазначає, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються виключно у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Вказує, що при наявності вже сформованої земельної ділянки (що має кадастровий номер) її подальше формування може здійснюватись виключно за технічною документацією, що виключає можливість та законність її формування на підставі проекту землеустрою, а отже оскаржуване рішення №1742 від 27.08.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та рішення №2794 від 10.12.2021 про затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] прийнято та винесено з порушенням земельного законодавства, тому, на його думку, підлягають скасуванню. Вважаючи винесені Зачепилівською селищною радою Харківської області рішення незаконним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду за їх захистом. 30.10.2023 ухвалою суду за заявою позивача були вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 6322284502:00:000:0249, яка належить [PERSON] 30.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі із визначенням проведення її розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, вважає свої дії по оформленню права власності на земельну ділянку 6322284502:00:000:0249 площею 0,26 га законними. В судове засідання представник Зачепилівської селищної ради Харківської області не з`явився. Однак в підготовчому засіданні 16.02.2024 представник [PERSON] заперечувала проти позову. Третя особа: державний реєстратор\~відділу ЦНАП\~Зачепилівської селищної\~ради Красноградського\~району Харківської\~області Лазарєв\~Ю.О.у\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлений належним\~чином,\~про причини\~неявки суду\~не повідомив. Суд, відповідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи на підставі наявних доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних в справі доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 139016 від 13.05.2004 [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 1,0638, яка розташована в с. Новоселівка Красноградського (бувшого Зачепилівського) району Харківської області, на підставі рішення Чернещинської сільської ради від 25.07.2003 7 сесії 24 скликання. Цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Згідно плану меж вищевказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 0,5438 га, кадастровий номер 6322284502:00:000:0025 та площею 0,5200 га, кадастровий номер 6322284502:00:000:0026. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2018 [PERSON] померла [INFO] . 08.03.2022 [PERSON] звернувся до ТОВ «ГЕОСПЕКТОР» та замовив розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок загальною площею 1,0638 розташованих в с. Новоселівка Красноградського (бувшого Зачепилівського) району Харківської області, з метою державної реєстрації цих земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в Державному земельному кадастрі, право власності на які належало померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 139016, у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу Зачепилівською державною нотаріальною конторою. За результатами даних Державного земельного кадастру ТОВ «ГЕОСПЕКТОР» надало замовнику [PERSON] відповідь № 22 від 11.04.2023 про те, що виготовити технічну документацію із землеустрою по земельній ділянці площею 0,5438 га є можливість, а по земельній ділянці площею 0,5200 га по [ADDRESS] розробити технічну документацію неможливо, у зв`язку з тим, що на цю земельну ділянку вже було присвоєно інший кадастровий номер 6322284502:00:000:0249 та зареєстровано 08.02.2022 право власності за гр. [PERSON] на земельну ділянку площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства. Постановою Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області № 445/02-31 від 19.09.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з реєстрацією права власності на цю земельну ділянку за іншою особою. Рішенням Зачепилівської селищної ради Харківської області № 1742 від 27.08.2021 було надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства без зміни цільового призначення орієнтовною площею 0,60 га в порядку безоплатної передачі у власність, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Зачепилівської селищної ради Харківської області № 2794 від 10.12.2021 було затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2600 га, кадастровий номер 6322284502:00:000:0249, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5004060572944 право власності на земельну ділянку площею 0,2600 га, кадастровий номер 6322284502:00:000:0249 було зареєстровано за [PERSON] 08.02.2022 державним реєстратором Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області Лазарєвим Ю.О. Стаття 118 Земельного кодексу України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Згідно із ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки. Такий висновок узгоджується з положеннями статті 50 Закону України «Про землеустрій», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Частиною п`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно із ч.6 та ч.7 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Частинами 9 та 10 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. За правилами статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації. Згідно з положеннями Земельного кодексу України способами формування земельної ділянки є: відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок); поділ раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина друга статті 79 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар. Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04.05.2020 у справі № 802/1539/17-а, від 23.10.2020 у справі № 802/1535/17-а, від 10.08.2022 у справі № 160/999/20 та від 22.09.2022 року у справі №1.380.2019.006998. Як встановлено судом земельна ділянка, на яку відповідачка [PERSON] бажала отримати дозвіл на розробку документації, вже була набута у власність матір`ю позивача на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 139016, виданого Чернещинською сільською радою Зачепилівського району Харківської області № 312 від 13.05.2004. Отже, до спірних правовідносин в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає застосуванню частина шоста статті 79-1 Земельного кодексу України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі у справі №380/26033/21 від 22.02.2023, № 802/1535/17-а від 23.10.2020. Таким чином рішення Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області №1742 від 27.08.2021 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] » є прийнятим та винесеним з порушенням норм земельного законодавства та підлягає скасуванню. Як наслідок, рішення Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області №2794 від 10.12.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] » при наявності вказаних обставин та враховуючи, що земельна ділянка раніше вже була сформована та передана у власність матері позивача, прийнято за наявності існуючих перешкод також підлягає скасуванню. Таким чином, оскаржувані рішення прийняті без урахування допущених порушень, є незаконним і підлягають скасуванню, оскільки селищною радою було порушено положення Конституції України та Земельного кодексу України, що є недопустимим. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 35). Отже, за змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи з норм ст. 116 ЗК України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Згідно з ч. 1 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституції України , цим та іншими законами. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України). Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Згідно 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права і інтереси. Також, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 4 831,30 грн., який підтверджується відповідними квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: approved