Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Позивачка - [PERSON] , від імені якої діє представник, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила, з урахуванням уточнення позовних вимог: встановити факт сумісного проживання однією сім`єю чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] з 1.01.2000 року до смерті [PERSON] [INFO] ; визнати [PERSON] спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] четвертої черги за законом; визнати житловий будинок N? [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] , право власності на частину будинкуN? [ADDRESS] , а іншу частину вказаного будинку вважати спадковою після смерті [PERSON] ; змінити черговість одержання права на спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , призвавши до спадкування наряду з спадкоємцем першої черги [PERSON] , спадкоємця четвертої черги за законом; визнати за [PERSON] , право власності на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2.1238 га, кадастровий номер 6821881500:05:013:0174 на території Воробіївської сільської радиКам`янець-Подільського району Хмельницької області згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ N? 410302 від22.08.2006 року та на частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , площею 0.2500 га, кадастровий номер - 6821881500:04:010:0005 в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] ; стягнути з відповідача на свою користь витрат на лікування спадкодавця [PERSON] в сумі 2 258.60 грн. та витрат на його поховання в сумі 6475 грн., 28000 вартість пам`ятника; визнати за [PERSON] , право власності на частини будинкуN? [ADDRESS] з врахуванням її частки у спільній власності на даний будинок. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , та відкрилась спадщина на його майно, яким є будинок та земельні ділянки. Заповіту померлий не залишив. Позивачка проживала з померлим протягом 22 років без реєстрації шлюбу, тому вважає, що має право на частину його майна як спільну сумісну власність, та на спадкування як спадкоємець 4 черги за законом. При зверненні до нотаріуса для прийняття спадщини, остання їй повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] слід звернутись до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до його смерті. Також, нотаріус повідомила, що із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлого [PERSON] , яка є спадкоємицею 1 черги за законом. Позивачка вважає, що має право на частину майна [PERSON] як учасник спільної сумісної власності (а саме на частину спірного будинку по [ADDRESS] ) та слід змінити порядок черговості спадкування на іншу частину майна (1/2 частину будинку по [ADDRESS] , земельну ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6821881500:05:013:0174, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер - 6821881500:04:010:0005). [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю в будинкуN? [ADDRESS] з 1.01.2000 року до дня смерті чоловіка, вели сумісне господарство, був спільний бюджет та сімейні відносини. Але зареєстрована позивачка була за іншою адресою також в селі Панасівка. Позивачка працювала, доглядала до смерті матір та брата [PERSON] 2.03. 2000 року під час сумісного проживання з [PERSON] на сумісні кошти придбали за 3000 грн. житловий будинок в [ADDRESS] . У вказаному будинку і проживали з чоловіком, там проживає тепер. За час сумісного проживання зробили значні покращання в будинку, замінили 5 вікон в будинку на пластикові, викопали криницю, поставили нові ковані ворота, зробили газифікацію будинку, замінили підлогу в одній кімнаті будинку, відремонтували будинок всередині. Отже, вказаний будинок має бути визнаний сумісною власністю з [PERSON] . [PERSON] важко хворів, у нього була інвалідність 3 групи з 3.07.2014 року довічно. Згідно довідки МСЕК він потребував стороннього догляду, який позивачка йому надавала. [PERSON] було здійснено хірургічне втручання - операція на колінному суглобі лівої ноги, з 2022 року він мав онкологічне захворювання, захворювання виявили пізно, хвороба була не операбельна, на протязі 3 місяців він знаходився в безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Позивачка доглядала за чоловіком до його смерті та здійснила його поховання. Відповідачка не спілкувалася з спадкодавцем - своїм батьком, не цікавилась станом його здоров`я. Не надавала йому допомоги та не доглядала за ним, не приймала участі у похороні. Отже, позивачка вважає, що має право на зміну черговості у спадкуванні разом із спадкоємицею1 черги. Також, зазначила, що понесла витратила на лікування [PERSON] , на суму 4517,19 грн., яких просить стягнути з відповідачки, крім того було витрачено 12950 грн. на поховання, з яких просить стягнути з відповідачки та 28000 було витрачено на встановлення пам`ятника, які також просить стягнути з [PERSON] . Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 27.07.2022 відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.09.2022 прийнято заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.05.2023 задоволено клопотання позивачки та призначено посмертну судово-медичну експертизу. Від відповідачки, від імені якої діє представник, 17.08.2022 до суду надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути судові витрати. Відзив мотивовано тим, що відповідачка дійсно з батьком не проживала, її батьки розірвали шлюб у 1991 році, але померлий [PERSON] визнавав свою дочку, сплачував аліменти, за життя спілкувались. Стосовно тверджень позивачки, що вона утримувала померлого, у 2010 року [PERSON] було призначено 3 групу інвалідності, він отримував пенсію по інвалідності. Також з 2010 року він влаштувався водієм в Січинецьку загальноосвітню школу, де отримував заробітну плату до смерті (довідки про доходи додають). Отож, в загальному щомісячно померлий отримував 8500 грн. = 6500 грн. (з/п) + 2000 грн.(пенсія).А згідно довідки УПФ N?2933479990931667 позивачка отримує з 2017 року лише пенсію у розмірі 1357,48 грн., а станом на 2022 рок її сума 2300 грн. Стосовно витрат на поховання, які позивачка понесла, відповідно до статті 53 Закону України "Про загальнообов?язкове державне па страхування" у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на час смерті. Померлий [PERSON] з 1996 року по 2003 рік був одружений з іншою жінкою [PERSON] , тому не міг проживати однією сім`єю з позивачкою з 2000 року. Померлий заповіту не залишив, отже спадкування настає за законом. Доказів, які свідчать про проживання [PERSON] з померлим [INFO] [PERSON] з 01.01.2000 по день смерті, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, не надано, що давало б підстави для визнання її спадкоємицею 4 черги за законом. З наданої медичної документації можна зробити висновок, що в проміжку часу з 2010 року по 25.05.2022 роки у померлого не мало мало місце обмеження життєдіяльності чи безпорадний стан згідно 3-ї групи інвалідності, та була потреба у постійному сторонньому догляді. Оскільки померлий останні 12 років працював водієм, і лише в квіті 2022 року останньому діагностували онкологічне захворювання. Також, позивачкою не надано до позову належних доказів стосовно того, що саме вона матеріально забезпечувала спадкодавця, оскільки з наданих довідок отримання заробітної плати і пенсії випливає протилежне. Вважає, що позивачкою не надано належних доказів, які б давали їй прав спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом. Позивачка та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Крім того, представник відповідачки вказав на відсутність доказів на підтвердження витрат позивачки на лікування, а також на безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідачки коштів на встановлення пам`ятника померлому. Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та встановивши відповідні до них правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За відомостями довідки від 30.05.2022 №125 Дунаєвецької міської ради, [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] . На дату смерті [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2000 року; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , площею 0.2500 га, кадастровий номер - 6821881500:04:010:0005, на підставі рішення Дунаєвецької міської ради від 20.12.2019; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2.1238 га, кадастровий номер 6821881500:05:013:0174, що належала померлому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ N? 410302 від22.08.2006 року, що підтверджується витягами з ДЗК та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.05.2022 вбачається, що заповіт [PERSON] не залишив. До майна померлого приватним нотаріусом Бугерко Н.А. 31.05.2022 заведено спадкову справу №260/2022 на підставі заяви позивачки [PERSON] про прийняття спадщини як спадкоємиці за законом. Також, 02.06.2022 заяву про прийняття спадщини як спадкоємиця за законом подала відповідачка [PERSON] , яка є дочкою померлого, що підтверджується наявними в матеріалах спадкової справи копіями свідоцтва про народження « [PERSON] », де у графі «батько» зазначено « [PERSON] », копією свідоцтва про шлюб, де прізвище дружини « [PERSON] », змінено на « [PERSON] ». Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Бугерко Н.А. від 31.05.2022 №158/02-14 позивачці [PERSON] неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт проживання однією сім`єю з померлим. Крім того, за повідомленням приватного нотаріуса Бугерко Н.А. від 02.06.2022 №167/02-14 позивачці [PERSON] повідомлено, що для прийняття спадщини звернулась спадкоємець 1 черги, дочка померлого [PERSON] , тому як співмешканка спадкоємець 4 черги [PERSON] не може спадкувати майно [PERSON] . Неможливість у позасудовому порядку оформлення прав на майно [PERSON] , яке є частково спільною сумісною власністю позивачки та померлого, а частково спадковим, стало підставою для звернення до суду позивачки з позовом. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання будинку спільною сумісною власністю, визнання право власності на частину будинку, а іншу частину вважати спадковою, суд враховує наступне. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка просить встановити факт її сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з [PERSON] з 01.01.2000 року до його смерті [INFO] . Метою встановлення даного факту є визнання за [PERSON] права на частину майна як спільну сумісну власність подружжя, а також визнання права на зміну черговості права на спадкування як спадкоємиці четвертої черги за законом. Зокрема, позивачка просить визнати житловий будинок N? [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також просить визнати за нею право власності на частину вказаного будинку, а іншу частину будинку вважати спадковою після смерті [PERSON] . За відомостями Дунаєвецького відділу РАЦС, 30.01.1996 складено актовий запис про шлюб під №7, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.п.139 т.1). Вказаний шлюб було розірвано 10.02.2003 року, про що складено актовий запис під №21 (а.п.140 т.1). 03.03.2000 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] згідно нотаріально посвідченого договору (а.п.21 т.1 ) придбав житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , який позивачка вважає своєю спільною сумісною власністю разом з [PERSON] , оскільки придбаний під час фактичного проживання однією сім`єю без шлюбу, був спільний бюджет, сумісне господарство. Згідно довідки №292 від 01.07.2022 старости Січинецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради, та акту від 02.06.2022 [PERSON] проживала без спільного місця реєстрації з [PERSON] в [ADDRESS] , з 2000 року по день його смерті [INFO] (а.п.17, 51 т.1). За відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 11.07.2022 та трудової книжки [PERSON] (а.п. 38-41, а.п.42 т.1), вбачається, що позивачка протягом 1998-2000 років працювала та отримувала доходи. Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. На час виникнення спірних правовідносин щодо визнання будинку спільною сумісною власністю (з 01.01.2000 та до 01.01.2004) діяли норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, Закону України "Про власність", Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України "Про власність", стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України "Про власність"). Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі,а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин щодо визнання майна спільною сумісною власністю, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Для встановлення факту належності майна, придбаного до 2004 року до спільної сумісної власності, необхідно встановити не лише факт спільного проживання осіб, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Крім того, нормами ст. 6, ст.13 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Перебування в зареєстрованому шлюбі виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також, суд звертає увагу, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Спори про поділ майна осіб, які жили однією сім`єю, але не перебувалиу зареєстрованому шлюбі, вирішуються згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», до такого висновку дійшов Верховний Суд у справі 163/754/17 від 24 квітня 2019 року. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про визнання житлового будинку N? [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також визнання за [PERSON] права власності на частину вказаного будинку, а іншу частину будинку вважати спадковою. Спірний будинок придбано у зареєстрованому шлюбі з іншою особою [PERSON] , тому означене майно не може вважатись спільною сумісною власністю осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою на дату його придбання. Визнання факту спільного проживання на цей час позивачки та [PERSON] як одна сім`я не має юридичного значення. Крім того, суд звертає увагу, що [PERSON] не подала до суду доказів щодо участі працею або коштами у придбанні будинку, або в подальшому, здійсненні виртат на його утримання, внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинку, сам по собі факт отримання доходів позивачкою зазначених обставин не підтверджує, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на частину земельних ділянок, визнання право власності на частини будинку суд враховує наступне. Позивачка просить визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом у зв`язку із фактом проживання однією сім`єю з [PERSON] починаючи з 01.01.2000 до дня його смерті [INFO] , та змінити черговість одержання права на спадкування разом зі спадкоємицею першої черги за законом - дочкою померлого. [PERSON] знаходився у безпорядному стані, потребував стороннього догляду, позивачка протягом тривалого часу опікувалась ним, відповідачка своїм батьком не цікавилась. За таких обставин просить визнати за собою право власності на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2.1238 га, кадастровий номер 6821881500:05:013:0174 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ N? 410302 від 22.08.2006 року та на частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , площею 0.2500 га, кадастровий номер - 6821881500:04:010:0005 в порядку спадкування; а також визнати за собою право власності на частини будинку N? [ADDRESS] з врахуванням частки у спільній власності на даний будинок. Матеріалами справи підтверджується, що на день смерті спадкодавцю [PERSON] 25.05.2022, належало наступне майно; - житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2000 року; - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , площею 0.2500 га, кадастровий номер - 6821881500:04:010:0005, на підставі рішення Дунаєвецької міської ради від 20.12.2019; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2.1238 га, кадастровий номер 6821881500:05:013:0174, що належала померлому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ N? 410302 від22.08.2006 року. Свідок [PERSON] , повідомила в судовому засіданні, що працює фельдшером в селі та знала сім`ю [PERSON] та [PERSON] , проживали разом з 2000 року, робили ремонт у будинку, останні п`ять місяців [PERSON] був у безпорадному стані, позивачка здійснювала гарний догляд за ним під час хвороби, ховала його, дочка [PERSON] не відвідувала похорон. Свідок [PERSON] повідомив, що проживає в с.Панасівка, знав [PERSON] та [PERSON] , бачив, що з 2000 року вони проживали разом. Свідок [PERSON] повідомив суду, що знав [PERSON] , вона була жінкою [PERSON] , проживали у [ADDRESS] , з якого року не пам`ятає, разом робили ремонт у хаті, [PERSON] працював водієм автобуса, останні п`ять місяців перед смертю хворів, його доглядала [PERSON] , дочку на похороні не бачила. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є дочкою [PERSON] від попереднього шлюбу, з [PERSON] мати прожила 22 роки з 01.01.2000 року безперервно у нього у хаті. Працювали, разом робили ремонт. [PERSON] був хворий на онкологію, протягом останніх пя`ти місяців був у лікарні у безпорадному стані, мама за ним доглядала, лікувала, лікування було дороге, після його смерті провела поховання, зробила пам`ятник, всі витрати несла сама. Свідок [PERSON] , повідомив суду, що знав [PERSON] та [PERSON] , як сусід, бачив, що з 2000 року вони проживали разом у його хаті, робили там ремонт, викопали криницю, купляли меблі. До нового 2022 року року він працював водієм. У 2022 році [PERSON] захворів, у нього була онкологія, він потербував стороньої допомоги, дочка йому не допомагала, допомагала тільки дружина [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив суду, що проживав в с.Панасівка і добре знав [PERSON] були між собою товаришами. [PERSON] у 2000 році проживав з братом, мамою, та дружиною, яка була вчителькою, одружились вони у 1996 році. [PERSON] з ним на той час не проживала, все у хаті робив сам [PERSON] , наймав людей. За життя [PERSON] не хворів, різко заслаб, останній раз бачив [PERSON] десь за місць до його смерті, говорив з ним на вулиці, був на вигляд здоровий як завжди. Свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає в с.Панасівка та знає [PERSON] та [PERSON] , оскільки обсапує людям городи. Їй відомо, що 1996 року [PERSON] одружився з [PERSON] і був одружений до 2003 року, з дружиною зробив купчу на хату. Потім, [PERSON] зійшовся з [PERSON] , з якою прожив чотири роки, потім знайшов [PERSON] ( [PERSON] ). Останній раз бачила [PERSON] десь за місяць до його смерті у магазині, він сам купляв хліб та м`ясо, казав, що буде варити суп, отримував пенсію та працював на автобусі, господарства не тримав. Свідок [PERSON] , повідомила суду, що знала за життя [PERSON] так як є родичами, та знає [PERSON] .. З 1996 року по 2003 рік [PERSON] проживав зі своєю дружиною [PERSON] , потім була ще жінка [PERSON] , останні роки свого життя прожив з Ніною, то вона ходила до нього додому, то він до неї, [PERSON] ховала та поставила йому пам`ятник. Хату [PERSON] придбав сам. В матеріалах справи містяться фото світлини з спільними зображеннями [PERSON] та [PERSON] за пероід з 2005 по 2022 роки. За довідкою МСЕК серії АВ №0353951 від 03.07.2014 року [PERSON] отримав третю групу інвалідності довічно за загальним захворюванням, висновок щодо характеру праці - потребує стороннього догляду (а.п.20 т.1). Згідно довідки про розмір виплаченої пенсії [PERSON] за період з 22.07.2010 по 31.05.2022 він отримав пенсію в загальній сумі 196 838 грн. 88 коп. (а.п.150-151 т.1) Разом з цим, за відомостями довідок про доходи [PERSON] за період 2021-2022, він (до смерті у травні 2022 року) перебував на посаді водія Січинецької гімназії Дунаєвецької міської ради та отримував заробітну плату в загальному розмірі 98 325 грн. 45 коп (а.п.116-117 т.1). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] вона отримала за перід з січня 2017 року по червень 2022 року дохід в розмірі 123 424 грн. 92 коп. (а.п. 47 т.1). Згідно довідки №262 Дунаєвецької амбулаторії [PERSON] у зв`язку з наявними захворюваннями отримував лікування постійно, потребував і отримував постійний сторонній догляд, спостерігався у кардіолога, травматолога, онколога, уролога, сімейного лікаря (а.п. 44 т.1 ). За клопотанням представника позивачки, судом було призначено комісійну судово-медичну екпертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1. Чи хворів [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , тяжкими захворюваннями та який період часу ? 2. Чи потребував сторонньої допомоги [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та протягом якого часу? 3. Чи перебував [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] перед смертю у безпорадному стані? Якщо перебував, то якими обставинами обумовлений безпорадній стан та з якого часу та/або у який період [PERSON] перебував у безпорадному стані? 4. Яка причина смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ? Згідно висновку експерта №40 констатовано, що інваліди ІІІ групи (яким був [PERSON] ) за своїми функціональними розладами не можуть потребувати стороннього догляду, а лише потребують соціальної допомоги та соціального захисту. Злоякісне новоутворення простати, яке було діагностовано з 21.04.2022 по 05.05.2022 є тяжким захворюванням, не мало причинного зв`язку зі смертю [PERSON] . Коронавірусна хвороба, встановлена 25.05.2022р., могла виникнути незадовго до госпіталізації, але не раніше 20.05.2022р., оскільки при виписці з Дунаєвецької БЛ 20.05.2022р. ознак вірусної інфекції у [PERSON] не відмічалось. За даними представленої медичної документації у гр. [PERSON] з 2009 року до 20.05.2022 р. ознак безпорадного стану не відмічалось, сторонньої допомоги він не потребував. Під час перебування на стаціонарному лікуванні з 21.04.2022р. по 05.05.2022р., з 13.05.2022р. по 20.05.2022р. він потребував лікування та перебував під наглядом медичного персоналу. З медичної карти стаціонарного хворого N?2166 КНП «Дунаєвецька БЛ» відомо, що гр. [PERSON] поступив у відділення 25.05.2022р. о 06.30 год. у вкрай тяжкому стані та в цей же день о 19.45 год. було констатовано його смерть. Тобто, 25.05.2022р. з 06.30 год. до 19.45 год. гр. [PERSON] майже увесь час перебував у безпорадному стані в зв?язку із захворюванням серця та нирок, потребував постійного динамічного нагляду медичним персоналом та потребував інтенсивного лікування, яке проводилось медичними працівниками. Причиною смерті [PERSON] стало поєднання двох захворювань. Дилятаційної кардіоміопатії та хронічного тубуло- інтерстиціального нефриту. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України). Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Доказами у цивільній справі, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Безпорадний стан спадкодавця повинен підтверджуватися медичними документами, а не показаннями свідків. Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину, до такого висновку дійшов ВС у постанові від 1 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 та у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17. Зважаючи на вищевикладене, суд дослідивши докази у справі та давши їм оцінку, врахувавши обставини справи, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про визнання позивачки спадкоємцем четвертої черги за законом, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на частину земельних ділянок, визнання право власності на частини будинку. Згідно висновку експерта померлий [PERSON] не перебував протягом тривалого часу у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги, матеріального забезпечення, крім того, до смерті [PERSON] перебував на посаді водія, отримував доходи, які значно перевищували доходи позивачки. Також, суд звертає увагу, ВП ВС у справі від 23 січня 2024 року №523/14489/15-ц констатувала, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Факт спільного проживання чоловіка і жінки не є достатнім доказом перебування у фактичних шлюбних відносинах та не є правовою підставою для зміни черговості спадкування. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №343/1821/16-ц. Крім того, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Суд критично сприймає показання свідків у вказаній справі, оскільки вони є взаємо суперечливими що викликає сумнів у їх достовірності. В даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю до його смерті, оскільки встановлення такого факту не має юридичного значення за відсутності підстав для задоволення позовних вимог про зміну черговості права на спадкування. Права позивачки як спадкоємиці четвертої черги за законом не порушуються, оскільки право на спадкування у неї не виникло за наявності спадкоємців попередніх черг. Щодо позовної вимог про стягнення витрат та лікування та поховання спадкодавця. Позивачка просить стягнути на свою корсть витрат на лікування спадкодавця [PERSON] в сумі 2 258.60 грн. та витрат на його поховання в сумі 6475 грн, 28000 вартість пам`ятника. На підтвердження позовних вимог про стягнення витрат на лікування, позивачка подала до суду копії чеків на придбання ліків (а.п.46 т.1), проте відомостей про призначення вказаних препаратів лікарем (медичних показань) матеріали справи не містять. Крім того, в деяких чеках міститься посилання на покупця ліків «Галина Сторожук», що спростовує факт придбання ліків саме позивачкою. За таких обставин позовні вимоги про стягнення частини витрат на лікування є безпідставними та не підлягають задоволенню. Рішення суду не може ґрунтувались на припущеннях. На підтвердження витрат на поховання позивачка надала суду накладну №228 від 25.05.2022, де [PERSON] отримала послуги на суму 12950 грн., а саме надання ритуальних послуг 5000 грн., яма 2800 грн., домовина 4200 грн., хрест 950 грн. (а.п.45 т.1). Згідно довідки про розмір допомоги на поховання у зв`язку зі смертю від 25.05.2022 [PERSON] , [PERSON] виплачено 4600 грн. Також, згідно накладної від 18.07.2022 №337 (а.п.137 т.1) [PERSON] замовила пам`ятник, сума 28000 грн., на підтвердження факту його виготовлення, позивачка надала фото світлину з готовим пам`ятником. В ході судового розгляду відповідачка [PERSON] , яка є дочкою померлого [PERSON] підтвердила, що не брала участі у похованні батька, а також, не приймала участі у виготовлення пам`ятника. Вказані обставини суд вважає доведеними. За положеннями частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Згідно статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» встановлено, що поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ЦПК України). Відповідно до положень частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Так, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено факти, що обґрунтовують її позовні вимоги, зокрема те, що нею понесено витрати на поховання померлого, які, відповідачка, як спадкоємець має обов`язок відшкодувати, зважаючи на те, що жодної участі у похованні та придбанні пам`ятника вона не приймала, натоміть є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. Суд також звертає увагу, що рішення суду має бути не лише законним але і справедливим, тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial