Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 13.11.2023 до Шполянського районного суду Черкаської області, надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просив стягнути з відповідачів за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 474619, 35 грн.; стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В.Ф., при розгляді матеріалів кримінального провадження на досудовому слідстві та в судових засіданнях в розмірі 51000 грн.; стягнути з відповідачів на його користь понесені транспортні витрати для прибуття до слідчого та суду разом із захисником в період досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №120162500000000104 в розмірі 15284,90 грн.; стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В.Ф. при підготовці позову до суду в сумі 4000 грн. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 03.07.2017 йому за матеріалами кримінального провадження № 12016250000000104 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та обрано запобіжний захід особисте зобов`язання. 29.05.2023 Городищенським районним судом Черкаської області було винесено виправдувальний вирок, відповідно до якого [PERSON] визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.4 ст.358 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину). Вказаний вирок в апеляційному чи касаційному порядку не оскаржувався. Під час досудового розслідування кримінального провадження в Шполянському ВП та під час судового розгляду справи в Городищенському районному суді Черкаської області, який тривав 5 років 11 місяців 23 дні (71 місяць 23 дні), позивач вимушений був їздити на проведення слідчих дій до слідчої, а потім за викликами у суд. Крім того, позивач забирав із собою адвоката, який представляв його інтереси і проживав в іншому населеному пункті, ніж він, а потім ще й заправити власний автомобіль. Попри всі ці затрати позивач, займається обробітком землі, й часті від`їзди по викликах до слідчого чи в суд призводили до несвоєчасного обробітку землі (зокрема і орендованої), що призводило до втрати частини врожаю. Всі ці обставини впливали на позивача, спричиняючи йому моральну шкоду, що полягала в душевних та психічних стражданнях, а у зв`язку вищевказаними подіями, у його дружини [PERSON] погіршився стан здоров`я, що призвело до надання їй 2-ї групи інвалідності 11.04.2023. 04.12.2023 до суду від відповідача - Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що позивач вибрав неправильний спосіб захисту порушеного права, адже у разі задоволення його вимог судом, стягнення буде проведено з держави Україна, за рахунок коштів державного бюджету. Факт поставлення судом виправдувального вироку стосовно позивача, не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. З матеріалів справи встановлено, що з 03.07.2017 (дати повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по дату 28.06.2023 (дату набуття законної сили вироком суду першої інстанції про факт невинуватості позивача) становить 5 років 11 місяців та 23 дні, загалом 71 місяць та 23 дні. Розмір мінімальної заробітної плати на станом на 01.01.2023 встановлений Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у місячному розмірі з поточного року 6700 гривень, тому мінімальний розмір моральної шкоди становить, 479836,67 гривень, що перевищує, заявлену суму, а відповідно суд не може вийти за межі позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу то встановлено, що судові витрати не є збитками, а відповідно, вони не стягуються. Крім того, питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду першої інстанції при постановці вироку суду або ухвалою. 12.12.2023 відповідачем Черкаською обласною прокуратурою подано відзив, який мотивований тим, що стосовно позивача не було застосовано запобіжного заходу. Під слідством [PERSON] перебував з 03.07.2017 (повідомлення про підозру) по 23.08.2017 (скеровано обвинувальний акт до суду), тобто 1 місяць 21 день. Строк судового розгляду становить з 24.08.2017 по 29.05.2023, тобто 69 місяців 6 днів, що разом складає 70 місяців 27 днів, тому розмір морального відшкодування може становити 481730,00 обрахований відповідно: ((6700 грн.х70 міс.)+(6700/30х27)). Що стосується витрат на правничу допомогу, позивач не надав до суду повного розрахунку, понесених ним витрат. Вказано розмір оплати, який не є фіксованою величиною, і разом з тим не надано жодного доказу про кількість судових засідань, в яких він приймав участь, тому розмір витрат на надання правової допомоги, в заявленій сумі 51000 грн., які б надали можливість зробити відповідний розрахунок, не можливо. Щодо витрат пов`язаних з прибуттям за викликом до суду позивачем не надано достовірних та допустимих доказів, на підтвердження сплати коштів, зокрема буд-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату палива, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс зазначені витрати. Тому відсутні законні підстави для відшкодування позивачу за рахунок Державного бюджету України, матеріальні шкоди в сумі 15284, 90 грн. 12.12.2023 відповідачем Головним Управлінням Національної поліції в Черкаській області надано відзив на позов та вказано, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: стосовно [PERSON] запобіжний захід обрано не було. Разом з тим, позивач належним чином не довів факт заподіяння йому моральної шкоди, розмір якої, жодним чином не обґрунтований та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою не встановлений. Щодо розрахунку транспортних витрат, на явку до слідчого та суду, то такий не підтверджуються, не надано жодного доказу придбання палива, участі позивача й його адвоката в судовому засіданні разом, не вказана кількість судових засідань та кількість відвідування слідчого, під час досудового слідства. ст.121 КПК України вказує, що витрати пов`язані з прибуттям до місця досудового розслідування або суду це витрати обвинуваченого, підозрюваного до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Витрати пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування підозрюваного, обвинуваченого, він несе самостійно. Щодо витрат на правничу допомогу адвоката в кримінальному провадженні в договорі про надання юридичних послуг зазначено, що адвокатом Полежакою В.Ф., виконуються функції захисника в кримінальному провадженні №1201550300000271. Вказаний розрахунок не є додатком до договору укладеного з [PERSON] по даному кримінальному провадженню. У розрахунках вказано, що захисник приймав участь у 23 судових засіданнях, про те доказів участі у даних засіданнях не надано. Також, з наданого розрахунку витрат не зрозуміло, як рахується участь захисника у суді при розгляді скарги, за яку останній отримав 1000 грн., але не встановлено, чи участь захисника при розгляді скарги пораховано двічі чи вказана участь є окремо від зазначених 23 судових засідань. Крім того питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України, якщо це питання не було вирішено судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерти, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. Тому, розподіл витрат на правничу допомогу, яка була надана в рамках кримінального провадження та розгляду кримінальної справи має здійснювати суд, який ухвалив судове рішення у справі відповідно до норм КПК України. Щодо витрат на правничу допомогу, згідно до наданого до суду витягу з договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 24.10.2023 вбачається, що у вказаному договорі «від руки», дописано, про що укладено договір, про те даний допис є незрозумілим та невідомо ким, коли зроблено та відповідно до якої справи стосується укладений договір. Відсутній детальний опис наданих адвокатом послуг та виконаних робіт із зазначенням часу, витраченого на їх виконання. Позивачем та його представником, не надано акт приймання-передачі, за яким сторони узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань, згідно з договором про надання правової допомоги. 20.12.2023 від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, де позивач просить стягнути з відповідачів за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на користь [PERSON] , з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 481283,33 грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В.Ф., при розгляді матеріалів кримінально провадження на досудовому слідстві та в судових засіданнях в розмірі 51000 грн.; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] понесені транспортні витрати для прибуття до слідчого та суду разом з захисником в період досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №120162500000000104 в розмірі 15284,90грн. та стягнути витрати на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В.Ф. при підготовці позову до суду в розмірі 3000,00 грн. 28.12.2023\~від позивача\~надійшла відповідь\~на відзив\~Черкаської обласної\~прокуратури,\~у якій\~посилається на\~те,\~що представник\~відповідача,\~подавши відзив\~на позовну\~заяву,\~не погоджується\~з розміром\~моральної шкоди,\~але не\~заперечує проти\~її відшкодування,\~стосовно витрат\~пов`язаних заявлених\~на професійну\~правничу допомогу\~та витрат\~пов`язаних з\~прибуттям до\~суду просить\~відмовити позивачу\~у задоволенні\~позивних вимог,\~вважаючи їх\~недостовірними.\~З приводу\~заявлених вимог\~стосовно витрат\~на правничу\~допомогу в\~сумі 51000\~грн та\~витрат пов`язаних\~з прибуттям\~до суду\~в розмірі\~15284,90\~грн.\~позивач вказує,\~що має\~на них\~право за\~Законом України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відповідно\~до ст.3\~у наведених\~випадках громадянинові\~відшкодовуються (повертаються): 1)\~заробіток та\~інші грошові\~доходи,\~які він\~втратив внаслідок\~незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Разом з відзивом позивач направив договір про правничу допомогу, у кримінальному провадженні та додаткову угоду, розрахунок витрат, понесених на оплату правничої допомоги під час досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження судом. В розрахунку вказуються всі суми витрат і конкретні дії адвоката на досудовому слідстві та наданий перелік судових засідань, що відбулися. Щодо судових засідань, які не відбулися, в матеріали не вказано, так як і надати квитанції про оплату пального у позивача немає змоги, у зв`язку з тим, що через тривале їх зберігання, шрифт затерався і вони ставали не придатними для доказування. 28.12.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції України, у якій позивач посилається на те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно вини посадових осіб, досудове розслідування мало обвинувальний ухил, у разі задоволення клопотань позивача на стадії досудового слідства можна було б уникнути розгляду кримінального провадження. Моральна шкода позивача полягає у негативному впливі на його ділову репутацію проведення досудового та судового розслідування, не мав можливості виїзду за межі України для відпочинку та ділових зустрічей, зниження авторитету в селі, дружина отримала статус особи з інвалідністю внаслідок хвилювань. З приводу заявлених вимог стосовно витрат на правничу допомогу в сумі 51000 грн та витрат пов`язаних з прибуттям до суду в розмірі 15284,90 грн. позивач вказує, що має на них право за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до ст.3. В розрахунку вказуються всі суми витрат і конкретні дії адвоката на досудовому слідстві та наданий перелік судових засідань, що відбулися. 04.01.2024 Черкаською обласною прокуратурою подано відзив на заяву про зміну позовних вимог, який мотивований тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, так як відповідачем має бути держава Україна. Що стосується витрат на правничу допомогу та витрат пов`язаних з прибуттям за викликом до суду, позивач не надав до суду повного розрахунку, понесених ним витрат. Вказано розмір оплати, який не є фіксованою величиною, і разом з тим не надано жодного доказу про кількість судових засідань, в яких він приймав участь, тому розмір витрат на надання правової допомоги, в заявленій сумі 51000 грн., які б надали можливість зробити відповідний розрахунок, не можливо. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області 20.11.2023 було відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів з підстав не дотримання вимог ст.84 ЦПК України. 12.12.2023 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області задоволено клопотання представника відповідача Державної казначейської служби України Яроша С.В. про участь у справі в режимі відеоконференції. 12.12.2023 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області задоволено клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції України в Черкаській області Юлії Олабин про участь у справі в режимі відеоконференції. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області, від 22.01.2024 підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача з`явився та підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та заяві про зміну позовних вимог. Представники відповідачів в судове засідання з`явилися та заперечували щодо позову з підстав викладених у відзивах. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Адвокатом Полежакою В.Ф. в інтересах [PERSON] в кримінальному провадженні №12013250300000271 були подані ряд клопотань під час досудового слідства 18.07.2017 та 20.07.2017 про допит свідків, 24.07.2017 про призначення експертизи (а.с. 6- 8), які слідчим були задоволені частково згідно постанов від 27.07.2017 та 18.07.2017 (Т.1 а.с.9-12). Захисник також звертався 01.08.2017 із скаргою до слідчого судді на дії слідчого в кримінальному провадженні №12013250300000271 (Т.1 а.с. 13-14), яка була розглянута слідчим суддею (Т.1 а.с.15-17). Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №12013250300000271 від 23.04.2013 [PERSON] обвинувачується за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України (Т.1 а.с.18-21). У відповідності до подання Шполянського районного суду Черкаської області кримінальне провадження №1-кп/710/66/2017 по обвинуваченню [PERSON] за ч.4 ст.358 КК України на підставі ч.2 ст.34 КПК України було направлене до Черкаського апеляційного суду для вирішення питання про направлення на розгляд до іншого суду (Т.1 а.с.22). Відповідно до вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 29.05.2023 у кримінальному провадженні №710/885/17 [PERSON] визнаний невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.358 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину). Заходи забезпечування кримінального провадження відносно [PERSON] , до вступу вироку у законну силу, не застосовувалися. (Т.1 а.с.23-29). Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] має 2 групу інвалідності з підстав загального захворювання, видане 08.06.2023 (Т.1 а.с.30-32), яка є дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.08.1996 (Т.1 а.с.33). Позивачу належить на праві власності з 05.01.2017 автомобіль CHEVROLET Cruze, 2015 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (Т.1 а.с.34). За змістом інформації наданої в довільній формі з назвою «30 років Незалежності: як змінювалася вартість бензину» вказані вартісні показники цін на бензин з 1996 року по 2021 рік, без зазначення відповідних джерел їх походження (Т.1 а.с.35). Відповідно до інформації наданої в довільній формі з назвою «Середні ціни на бензин А-95 з січня 2021 по вересень 2023» вказані вартісні показники цін на бензин, без зазначення відповідних джерел їх походження (Т.1 а.с.36). За даними інформації зробленій з визначенням маршруту руху з пункту с.Соболівка до м.Ватутіне по населених пунктах із зазначенням часу, який складає 52 хв. та відстані яка складає 45 км., на якому нанесено напис «Витяг з сайту здійснив [PERSON] » (Т.1 а.с. 37). Згідно інформації наданої в довільній формі іменованої «Таблиця відстаней від м.Шпола» вказано відстань до населених пунктів, відстань до м.Городища становить 37 км. (Т.1 а.с.38). У відповідності з інформацією, наданою в довільній формі, «розход топлива CHEVROLET Cruze рестайлінг 2015, седан, 1 поколение, j300» витрати палива з розрахунку на л/100 км. 1.8 л., 138 л.с., бензин, МКПП, передній привід - 7,8.; 1.4 л., 138 л.с., бензин, АКПП, передній привід 7,8; 1.4 л., 138 л.с., бензин, АКПП, передній привід 8,4. (Т.1 а.с.39). За змістом розрахунку від 29.10.2023 транспортних витрат на явку до слідчого та суду, надану [PERSON] , загальний розмір витрат на придбання пального для прибуття до слідчого та суду у кримінальному провадженні в період з 03.07.2017 по 29.05.2023 становить 15284,9 грн. (Т.1 а.с.40). [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 22.12.2003, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №631945 (Т.1 а.с.41-42). За даними розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката в кримінальному провадженні №120162500000000104, зроблену [PERSON] та [PERSON] , підзахисний [PERSON] поніс витрати на оплату послуг адвоката в загальній сумі 51000,00 грн. (Т.1 а.с.43). Відповідно до договору про надання юридичних послуг захисника в кримінальному процесі від 03.07.2017 договір укладено між [PERSON] та захисником (адвокатом) Полежака Володимиром Федоровичем у кримінальному провадженні №12013250300000271 (Т.1 а.с.44). Додатковою угодою про внесення змін в договір про надання правової допомоги від 03.07.2017 укладеної 23.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] передбачено що захисник в кримінальному процесі продовжує здійснювати захист обвинуваченого [PERSON] у кримінальному провадженні №12013250300000271 (а.с.45). Згідно довідки надано розрахунок надання послуг сплачених [PERSON] захиснику у цивільній справі в розмір 4000,00 грн. (Т.1 а.с.46). Відповідно до договору (витяг) про надання юридичної (правової) допомоги від 24.10.2023 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній зобов`язується представляти інтереси [PERSON] до поставлення остаточного рішення по цивільній справі про стягнення моральної та майнової шкоди (Т.1 а.с.47). [PERSON] сплачено на користь [PERSON] кошти в сумі 4000 грн. (чотири тисячі гривень), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №47 від 07.11.2023 (Т.1 а.с.48). За змістом квитанції до прибуткового касового ордера №46 від 31.10.2023 [PERSON] сплачено на користь [PERSON] кошти в сумі 51000 грн. (п`ятдесят одна тисяча гривень) (Т.1 а.с.49). Відповідно до довідки наданої по кримінальному провадженню №12013250300000271 від 23.04.2013 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.358 КК України, вказане провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2013. 03.07.2017 по даному факту [PERSON] повідомлено про підозру. Підозрюваному [PERSON] під час проведення досудового слідства запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлявся. Матеріальної шкоди правопорушенням не завдано. 22.08.2017 вказане кримінальне провадження направлено до Шполянського районного суду Черкаської області з обвинувальним актом. (Т.1 а.с.124-125). Згідно ордера серії СА №1068931 від 07.11.2023 [PERSON] надає правничу (правову) допомогу [PERSON] (Т.1 а.с.139). За змістом квитанції до прибуткового касового ордера №57 від 08.02.2024 [PERSON] сплачено на користь [PERSON] кошти в сумі 12000 грн. (дванадцять тисяч гривень) (Т.2 а.с.1). Витрати на оплату послуг адвоката становлять 16000,00 грн, що підтверджується розрахунком від 08.02.2024, зокрема: підготовка позову 4000,00 грн ( попередні консультації 1000,00 грн., ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 1000,00 грн., підготовка тексту позову 2000,00 грн.), вивчення відзиву та відповіді на відзив по 2000,00 грн. за трьома відповідачами всього 6000,00 грн., участь в судових засіданнях 6000,00 грн.(Т.2 а.с.2). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії відповідного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з відповідним позовом до суду. Дії (бездіяльність) органів державної влади, в даному випадку Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, внаслідок яких було завдано шкоди позивачу, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, передбаченого статтею 11 ЦК України, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки. Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Вирішуючи питання про стягнення з держави відповідної компенсації, суд має керуватися вимогами Конвенції, інших актів національного законодавства задля ефективного захисту конвенційного права встановити, зокрема, за порушення якого виду конвенційних обов`язків позивач вимагає від держави компенсацію, і чи обґрунтованим відповідно до цього порушення є її розмір. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі №227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі №203/1067/19 (провадження № 62-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19 (провадження № 61-22337св19). Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з п. 4, 5 ч.1 ст.3 цього Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону №266/94-ВР). Частинами 5, 6 статті 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Правові висновки щодо вказаного питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зауважила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц, зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно ст.1 Закону №266/94-ВР відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України\~"Про оперативно-розшукову діяльність",\~"Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю"\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Судом встановлено, що відносно позивача постановлено 29.05.2023 виправдувальний вирок Городищенським районним судом Черкаської області, згідно якого у кримінальному провадженні №710/885/17 [PERSON] визнаний невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.358 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину). Отже, суд вважає, що позивач має право на відшкодування шкоди моральної шкоди незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до частини третьої статті 23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом частини третьої статті 13\~Закону №\~266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом. При цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діє на час розгляду справи. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду й у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, мінімальний розмір заробітної плати, який береться в основу розрахунку моральної шкоди, визначається станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції. Позивач перебував під слідством з 03.07.2017 (дата пред`явлення підозри) до 29.06.2023 (дата набрання вироку законної сили), отже період перебування під слідством та судом становить 5 років 11 місяців 25 днів, що становить 71 місяць 25 днів. На думку суду помилковими є твердження відповідача Черкаської обласної прокуратури про те, що період тривав до 29.05.2023 (дата винесення вироку суду), оскільки виправдувальний вирок суду набрав законної сили саме 29.06.2023, а тому ця дата при визначенні періоду є кінцевою. Відповідно до Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» з 01 січня 2023 року мінімальний розмір заробітної плати встановлено на рівні 6700,00 грн, і саме з урахуванням цієї суми має розраховуватися розмір заподіяної позивачу моральної шкоди. Встановивши, що у період незаконного та безпідставного перебування під слідством та судом факт завдання позивачу моральної шкоди презюмується, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд враховує ступінь глибини страждань позивача, його емоційний стан протягом тривалого часу, вплив розгляду кримінального провадження на здатність позивача займатися справами та працювати (позивач є фізичною-особою підприємцем), здійснювати господарську діяльність, відпочивати, тобто так, як це притаманно людині, яка не перебуває під слідством та судом і так, як він жив до подій, пов`язаних із незаконним перебуванням під слідством та судом. Вирішуючи даний спір, суд вважає, що доводи позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди знайшли своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі. Дані докази є належними, допустимими та переконливими. Отже,\~в межах\~даної справи,\~права позивача\~були порушені\~діями працівників\~органів ГУ\~НП в\~Черкаській області,\~які здійснювали\~досудове розслідування\~кримінального провадження\~та органів\~прокуратури\~Черкаської обласної\~прокуратури,\~які здійснювали\~нагляд та\~процесуальне керівництво\~за досудовим\~розслідуванням,\~а тому\~можуть бути\~відновлені шляхом\~компенсації моральної\~шкоди і,\~враховуючи норми\~законодавства,\~розмір моральної\~шкоди,\~який підлягає\~відшкодуванню позивачу\~становить 481283,33\~грн.\~((71\~місяць х\~6700,00\~грн.\~)\~+\~(6700,00\~грн.\~:\~30\~днів х\~25\~днів )). Щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 66284,90 грн. - витрат на оплату правничої допомоги адвоката Полежаки В.Ф. при розгляді матеріалів кримінального провадження на досудовому слідстві та в судових засіданнях в розмірі 51000 грн. та витрат на прибуття до слідчого та суду в сумі 15 284,90 грн. Відповідно до\~п.3,\~4\~ч.1\~ст.3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. В обґрунтування вимог щодо витрат на правову допомогу позивачем надано Договір про надання юридичних послуг захисника в кримінальному процесі від 03.07.2017, де зазначено, що адвокат Полежака В.Ф. надає юридичну допомогу [PERSON] у кримінальному провадженні №12013250300000271 за ч.4 ст.358 КК України (ст.1), розмір гонорару визначається за домовленістю за кожну слідчу процесуальну дію (ст.4). Відповідно до Додаткової угоди від 23.08.2017 [PERSON] сплачує адвокатові гонорар у розмірі з розрахунку 1000 грн. за судове засідання, а при постановленні виправдувального вироку клієнт доплачує адвокату гонорар в розмірі 1000,00 грн. за одне судове засідання. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 31.10.2023 №46 позивач сплатив адвокату Полежаці В.Ф. за договором від 03.07.2017 кошти у сумі 51000,00 грн. За даними розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката в кримінальному провадженні №120162500000000104, зроблену [PERSON] та [PERSON] , підзахисний [PERSON] поніс витрати на оплату послуг адвоката в загальній сумі 51000,00 грн., з яких 5000,00 грн витрати на оплату послуг адвоката на досудовому засіданні та 46000,00 грн. за 23 судові засідання під час судового розгляду. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі ( складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Великою Палатою Верховного Суду, у справі № 910/12876/19 постанова від 01.06.2021, звернуто увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо). Також, відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20 постанова від 20.07.2021, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зауважила, на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 було зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». За приписами п. 10 Положення про застосування Закону № 266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 за № 106/1131 (далі Положення № 6/5/3/41), що прийнятий на виконання пункту 3 Постанови Верховної Ради України від 01.12.1994 № 267/94-ВР «Про введення в дію Закону № 266/94-ВР» - до інших витрат відносяться суми, стягнуті з громадянина на виконання вироку в частині задоволеного цивільного позову, суми, внесені ним на відшкодування матеріальної шкоди добровільно або за вимогою адміністрації, а також суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду та найм жилого приміщення. Представником позивача надано розрахунок транспортних витрат на явку до слідчого та суду, докладну інформацію по паливному ринку України, роздруківку відстані між населеними пунктами та витрати палива автомобіля. Проте, перераховані документи жодним чином не підтверджують, яку саме суму затратив позивач, не підтверджено дійсність придбання палива та відсутні докази того, що позивач разом із адвокатом брали участь засіданнях, дати яких зазначені в розрахунку кількість судових засідань. Суд також враховує, що в розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката вказаний номер кримінального провадження № 120162500000000104, однак в договору про надання юридичних послуг від 03.07.2017 та у додатковій угоді від 23.08.2017 вказане кримінальне провадження № 12015250300000271. Твердження представника позивача про те, що ним не надано доказів прибуття до суду та слідчого через відмову суду в задоволенні клопотання про витребування доказів суд оцінює критично, оскільки адвокат Полежака В.Ф. повідомив про надання юридичної допомоги в кримінальному провадженні, то він відповідно не позбавлений можливості знайомитися з матеріалами кримінального провадження як у слідчого/ прокурора так і в суді та робити з них витяги і копії документів, крім того, згідно розрахунку витрати на оплату послуг адвоката у даній справі адвокат вказав, що він ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження та вартість такої послуги 1000,00 грн. (Т.2 а.с.2), тобто мав можливість скористатися своїми правами, передбаченими ст. 43 ЦПК України, крім того дотримання норм процесуального законодавства (ст.84 ЦПК України) під час підготовки документів (клопотання про витребування доказів) є обов`язком сторін. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки позивач не надав суду інших доказів щодо розміру завданої матеріальної шкоди, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимогах про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу та витрат на транспорт слід відмовити. Щодо позицій відповідачів про відмову у задоволенні позову з підстав неналежного складу відповідачів та неналежного способу захисту порушеного права. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 711/4624/21 (провадження № 61-5128св22) за подібних обставин справи та тотожних предмету та підстав позову. Відповідно до статті 2\~ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Згідно з пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) , що у цивільному судочинстві зазначено, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21). Оскільки встановивши, що шкода завдана позивачу у зв`язку діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, зокрема, які зазначені у справі відповідачами, суд виходить з того, що відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через ці органи. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). З огляду на викладене суд вважає, що кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Суд вважає, що визначивши такий спосіб стягнення не виходить за межі позовних вимог, а застосовує спосіб поновлення порушеного права позивача, який передбачений законом та відповідає змісту права, за захистом якого він звернувся до суду. Суд таким чином не змінив ні підстави позову, ні зміст позовних вимог. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Щодо доводів відповідачів про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу та витрат на транспорт у кримінальному провадженні має вирішувати суд, який прийняв рішення у відповідному провадженні. Відповідачі посилаються на правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі №598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) та від 21 листопада 2018 року в справі 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), в яких містяться висновки про те, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком; питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України; якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Однак суд звертає увагу на те, що вказані постанови стосуються розподілу витрат на правничу допомогу, понесених потерпілим, який у випадку не вирішення питання розподілу процесуальних витрат судом кримінальної юрисдикції не вправі порушувати це питання шляхом пред`явлення позову до обвинуваченого за правилами цивільного судочинства. Розподіл процесуальних витрат у кримінальному процесі врегульований у Главі 8 КПК України, в якій визначений обов`язок обвинуваченого щодо понесення витрат, пов`язаних з оплатою захисника. Чинним на момент виникнення спірних правовідносин кримінальним процесуальним законодавством установлено можливість стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого процесуальних витрат, зокрема, в разі ухвалення обвинувального вироку. При цьому відшкодування процесуальних витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, понесених обвинуваченим (підсудним) нормами КПК України не передбачено. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту - Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Відповідно до пунктів 3, 4 статті 3 Закону у наведених в статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) судові витрати, інші витрати, сплачені громадянином, а також суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Висновок щодо можливості вирішення в порядку цивільного судочинства позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених підсудним у кримінальному провадженні, міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 07 лютого 2022 року в справі № 336/3604/20 (провадження № 61-13843св21), в якій зазначено, що підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу може бути лише відсутність документального підтвердження таких витрат та їх розрахунку. Аналогічний висновок міститься і у Постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі № 466/8176/20 (провадження № 61-3368св22). Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, зокрема щодо стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди в розмірі 481283,33 грн. та відсутності підстав для стягнення на користь позивача 51000,00 грн. витрат, понесених позивачем на правничу допомогу адвоката у кримінальному провадженні та 15284,90 грн. витрати на транспорт для прибуття до слідчого та суду. Заходи забезпечення судом не застосовувалися. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, подаючи позов, вказав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги на суму 481283,33 грн., що становить 88 % від загальної суми позову 547568,23 (481283,33+51000,00+15284,90), розмір судового збору який мав бути сплачений при подачі позову становить 1% від суми позову, тобто 5475,68 грн., відтак розподілу підлягає сума судового збору в розмірі 4818,60 грн. (88% від загальної суми) по 1606,20 грн. з кожного відповідача на користь держави. Позивач також просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачі, заперечуючи щодо судових витрат позивача вказували на не надання ним розрахунку таких витрат та нечітке написання слів у договорі. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.8. ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у своїй постанові від\~20.01.2021\~у\~справі\~№ 175/1386/18 визначив, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).\~Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West\~Alliance\~Limited»\~проти\~України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти\~України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат на підставі, наданих стороною доказів. Представник позивача на підтвердження судових витрат надав: ордер серії СА №1068931 від 07.11.2023, згідно якого адвокат Полежака В.Ф. надає правничу (правову) допомогу [PERSON] (Т.1 а.с.139); квитанції до прибуткового касового ордера №47 від 07.11.2023 та №57 від 08.02.2024 про сплату [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 4000 грн. (Т.1 а.с.48) та 12000 грн. (Т.2 а.с.1); розрахунок від 08.02.2024 на загальну суму 16000,00 грн., зокрема: підготовка позову 4000,00 грн (попередні консультації 1000,00 грн., ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 1000,00 грн., підготовка тексту позову 2000,00 грн.), вивчення відзиву та відповіді на відзив по 2000,00 грн. за трьома відповідачами всього 6000,00 грн., участь в судових засіданнях 6000,00 грн. (Т.2 а.с.2). Таким чином, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача та стягнення із відповідачів на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн., однак пропорційно до розміру задоволених вимог, зокрема позовні вимоги до відповідачів були задоволені частково на 88 %, відтак з 16000,00 грн. з відповідачів належить стягнути 14080,00 грн. по 4693,33 з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial