Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

В лютому 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову посилався на те, що він протягом 21 року працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: з 02.10.2000 року по 21.02.2001 рік - гірник, шахта імені Фрунзе ВАТ «Суха Балка», з 21.02.2001 року по 10.03.2022 рік - прохідник, шахта імені Фрунзе ПрАТ «Суха Балка». 12.10.2023 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено діагноз уточнення хронічного професійного захворювання (отруєння): 1. Радикулопатія попереково-крижова L.5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періарторозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, частими акроангіоспазмами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого другого ступеня. Захворювання професійні. 18.01.2024 року позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% (35% - радикулопатія, 20 по вібраційній хворобі, 10% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 355000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб, який просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав в кабінеті користувача ЄСІТС 08.02.2024, що є офіційною електронною адресою, однак не скористався своїм правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк з викладенням власних доводів та заперечень щодо позовних вимог. Станом на 29 лютого 2024 року відзив на позовну заяву не поданий. Клопотання сторін про розгляд справи з повідомленням учасників справи до суду не надходили. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача ПАТ «Суха Балка» на різних посадах, а саме: з 02.10.2000 року по 21.02.2001 рік гірником з повним робочим днем в підземних умовах дільниці №5 шахти імені Фрунзе ВАТ «Суха Балка»; з 21.02.2001 року по 10.03.2022 рік прохідником дільниці №5 шахта імені Фрунзе ПрАТ «Суха Балка». 10.03.2022 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 7-10) Згідно з копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.11.2023 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] був встановлений діагноз: 1. Радикулопатія попереково-крижова L.5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періарторозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, частими акроангіоспазмами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого другого ступеня (п. 14 Акту). (а.с. 15-19) Пунктом 17 Акту визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи на шахті ім.Фрунзе підземним прохідником з 21.02.2001 по 10.03.2022 [PERSON] виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, які мали місце порушення систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахного устаткування підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. У п. 18 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: - Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, становила 35 кг при нормі до 30 кг; робоча поза - незручна 40% тривалості зміни при допустимій до 25%; згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров?я України від 08.04.2014 № 248; - Вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2-5 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 78-81 дБ при ГДР - 76 дБ; - Пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,46 рази згідно «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 №1596 і складала 4,92 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. У п. 20 Акту щодо осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, вказано, що враховуючи роботу [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативно-правові акти, встановити неможливо. В Окремій думці членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] провідного інженера з охорони праці відділу з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «Суха Балка» [PERSON] , начальника медичної служби ПрАТ «Суха Балка» Цімошинської О.В. зазначено, що ПрАТ «Суха Балка» як роботодавець не винне у виникненні професійного захворювання у [PERSON] , оскільки умови праці, у яких працював робітник, не створювались керівництвом шахти ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка», а є наслідком недосконалості технології розроби корисних копалин підземним способом. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв?язку з небезпекою для здоров?я, або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв?язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від [PERSON] - не надходило. (а.с. 20-21) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №129856 від 18.01.2024 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65 % (35 % по радикулопатії, 20 % - по вібраційній хворобі, 10 % по ХОЗЛ) з 08.01.2024 року по 01.02.2026 рік, з наступного датою перегляду 10.01.2026 року. (а.с. 22) Також довідкою МСЕК серії 12ААГ №187460 від 18.01.2024 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 08.01.2024 року, з датою чергового переогляду 10.01.2026 року. (а.с. 23) Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання позивачу послужив профмаршрут, вказаний у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.10.2023 року № 1146: [PERSON] працював у шкідливих умовах на ш. ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка»: прохідником 21 рік, а саме: 21.02.01-10.03.22. Захворювання професійні. (а.с. 24-25) Відповідно до наданих копій виписок із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 26-36) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.11.2023 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 15-19) та профмаршрутом, вказаним у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.10.2023 року № 1146 (а.с. 24-25). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 65%, та третьої групи інвалідності, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 21 рік 5 місяців, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 230 000,00 грн без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2300,00 грн.

Outcome: partial