Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У травні 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу за розпискою у розмірі 13\~000,00 доларів США, а також 3% річних від простроченої суми 1\~167,86 доларів США. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 14.03.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки, за яким останній отримав у борг кошти розміром 6 500,00 доларів США на строк 15 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 1\~000,00 доларів США строком до 01.06.2020 та з умовою, яка передбачає повернення суми у розмірі 13\~000,00 доларів США у разі порушення вищевказаного обумовленого строку. З огляду на те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 30.05.2023 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 01.06.2023 у справі відкрито провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.08.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідачем відзиву суду не надано, однак 29.01.2024 надано письмові пояснення, доводи викладені в яких зводяться до незгоди з заявленими позовними вимогами. Так, останнім між іншим, зазначено, що між ним та позивачем відсутні будь-які боргові зобов`язання. Крім того, вказано, що зі змісту розписки не вбачається, що вона є борговою та такою, яка свідчить про реальне передання коштів. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день, час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач чи його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце його проведення, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію розписки від 14.03.2019, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] суму у розмірі 6\~500,00 доларів США на строк 15 місяців зі сплатою відсотків - 1\~000,00 доларів США до 01.06.2020. У вказаній розписці також зазначено, що у разі не повернення вказаної суми, позичальником взято зобов`язання повернути суму в розмірі 13\~000,00 доларів США. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 23.10.2019, прийнятій за результатами розгляду справи №723/304/16, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до висновку ВС, викладеного у постанові від 26.09.2018, прийнятій за результатами розгляду справи №483/1953/16, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу. Отже, з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про існування між сторонами боргового зобов`язання, доказів виконання якого відповідачем не надано, з останнього підлягає стягненню сума боргу у розмірі 6\~500,00 доларів США. Будь-яких доказів того, що вказаний договір позики, викладений у вигляді розписки, у судовому засіданні був визнаний недійсним, в тому числі з наведених відповідачем підстав, суду відповідачем не надано. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновку, викладеного у постанові ВП/ВС від 16.01.2019, прийнятої за результатами розгляду справи №373/2054/16, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Також вказаною постановою роз`яснено порядок нарахування та стягнення санкцій, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України саме у тій валюті, у якій було надано позику. Суд зазначає, що при обрахуванні строку, за який нараховується санкція, передбачена ст.625 ЦК України, судом взято до уваги, що суму у розмірі 6\~500,00 доларів США відповідачем було отримано 14.03.2019 строком на 15 місяців, у зв`язку з чим нарахування 3% річних здійснюється за період з 15.06.2020 до 30.05.2023, а не починаючи з 02.06.2020 як заявлено позивачем. Посилання відповідача на те, що зі змісту вказаної розписки не вбачається виникнення між сторонами боргових зобов`язань, не заслуговує на увагу, оскільки вона містить посилання на виникнення нового роду обов`язку у разі не повернення коштів, при цьому суд зазначає, що згідно зі сталої судової практики, відсутність у розписці прямої вказівки на те, що грошові кошти були взяті у борг не є підставою вважати про відсутність зобов`язань з їх повернення. Посилання відповідача щодо відсутності доказів факту передання грошей, не заслуговує на увагу оскільки за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, провадження № 61-33115св18, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, провадження № 61-20376св18, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, провадження №61-42076св18, від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, провадження № 61-47793св18). Посилання відповідача щодо не підписання розписки від 14.03.2019 є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять доказів підтверджуючих таке, а клопотання про призначення відповідної експертизи останнім не було подано. Інші доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до особистого тлумачення норм права, а судова практика, на яку останній посилається, стосується справ, спори в яких виникли за не тотожних обставин. Отже, виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних, нарахованих на суму 6\~500,00 доларів США, за період з 15.06.2020 до 30.05.2023 включно, що становить 576,69 доларів США. Заявлена вимога про стягнення суми боргу у розмірі 13\~000,00 доларів США не підлягає задоволенню, оскільки зі змісту розписки не вбачається правова природа виникнення вказаної суми. Таким чином, за наведених вище встановлених обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2\~587,95 грн.

Outcome: partial