Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ [PERSON] звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом, за змістом якого просить встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: двоюрідний брат - двоюрідна сестра, між [PERSON] , який помер [INFO] в с. Зороків Житомирського району Житомирської області, та [PERSON] , [INFO] , та визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] в с.Зороків Житомирського району Житомирської області помер її двоюрідний брат [PERSON] . Вона є спадкоємцем за законом та крім неї інших спадкоємців немає. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини, а також не підтвердженням факту родинних відносин із померлим. Строк для прийняття спадщини позивач пропустила у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджуючих родинні відносини із померлим та необізнаністю про наявність спадкового майна. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 17.01.2024 справа №293/67/24 передана на розгляд судді Збаражському О.М. 22.01.2024 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 12.02.2024 та постановлено витребувати у Черняхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актовий запис про шлюб [PERSON] з [PERSON] зареєстрований виконкомом Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області 24.06.1967, актовий запис № 10; актовий запис про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Зороків Черняхівського району Житомирської області, актовий запис № 13 від 08.07.2015. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 22.02.2024 підготовче провадження закрито, судовий розгляд справи по суті призначений на 11.03.2024. 11.03.2024 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. Згідно поданої заяви від 12.02.2024, позивач просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Згідно поданої заяви від 07.02.2024 представник відповідача просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 25.10.2021 в с.Зороків Житомирського району Житомирської області помер [PERSON] у віці 48 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Факт родинних відноси позивача та померлого підтверджується свідоцтвом про народження, [PERSON] серія [NUMBER] від 26.03.1971; свідоцтвом про укладення шлюбу, [PERSON] , серія [NUMBER] від 10.06.1989; свідоцтвом про народження матері позивача [PERSON] серія [NUMBER] від 07.07.1988; свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] , серія [NUMBER] від 04.11.1982; свідоцтвом про народження мого двоюрідного брата, [PERSON] серія [NUMBER] від 24.09.1973; довідкою виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 611 від 13.09.2023 про записи з погосподарських книг за 1971-1973 роки по житловому будинку в [ADDRESS] , згідно яких в сім`ї подружжя [PERSON] та [PERSON] окрім інших дітей була дочка - [PERSON] 1942 р.н. і дочка - [PERSON] 1945 р.н., які відповідно є рідними сестрами; довідкою Виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 590 від 15.12.2021 про реєстрацію на день смерті [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] , згідно якої на день смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] , що також свідчить про те, що [PERSON] до дня смерті проживала в батьківському будинку, в якому проживали разом з батьками і сестрою [PERSON] . 07.07.2023 постановою державного нотаріуса Черняхівського районного нотаріального округу Житомирської області Пилипчука В.І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідного брата [PERSON] , у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини та не доведеністю факту родинних відносини із померлим (а.с.21). Відповідно до витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.22). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статей 15 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно статті 315 Цивільного процесуального кодексу України до фактів, що мають юридичне значення належить встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 319 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 3 статті 1223, частина 1 статті 1220, частина 1 статті 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилається на наявність обставин, які перешкоджали їй своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та зазначила, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, оскільки на час відкриття спадщини не мала документів, які підтверджували її родинні відносини із двоюрідним братом та необізнаністю про наявність спадкового майна. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20. Суд враховує аргументи позивача, наведені на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не оспорюються відповідачем та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує їй право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції "майном" визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" (пункт 32). "Законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд дійшов до висновку про можливість поновлення позивачу строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлого. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову у межах заявлених вимог про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, розглядом справи встановлено факт родинних відносин між заявником та померлим [PERSON] , оскільки підтверджується поданими позивачем письмовими доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджений належними доказами та не був спростований відповідачем. На переконання суду, вказані докази доводять факт родинних відносин позивача з двоюрідним братом [PERSON] , а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в повному обсязі. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною 9 статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок дій позивача, які виразились у невчасному зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: approved