Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, по якому просить: 1.Установити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 23 серпня 2022 року. 2.Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - Дачний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 32,1 кв.м; - Автомобіль марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER PRADO», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - Квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м. 3. Визнати за [PERSON] , право власності на (одну другу) частину дачного будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 32,1 кв.м. 4. Визнати за [PERSON] право власності на (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м. 5. Визнати за [PERSON] , право власності на (одну другу) частину автомобіля марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER PRADO», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] . Позивач мотивує вимоги тим, що він з 1996 року з [PERSON] проживали спільно однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі. Зазначає, що вони познайомились у 1996 році під час спільної праці у МПП «САС», де він працював водієм (факт спільної праці підтверджується відповідними записами у їх трудових книжках). Під час спільного проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, організовували спільні заходи, працювали разом, допомагали один одному. На початку відносин він допоміг [PERSON] виплатити пай на квартиру [ADDRESS] , яку купили для спільного проживання, допоміг зробити ремонт. Пай за квартиру виплачувався за спільні кошти, що наповнювався спільними трудовими зусиллями, у свою чергу його покійна дружина не мала особистих доходів чи збережень, що б дозволили ій виплатити пай одноособово. Отже, майно, набуто під час спільного проживання особами, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, підлягає визнанню спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Ухвалою від 10.03.2023 по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи. 13.04.2023 до суду надійшла копія спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . 30.06.2023 до суду надійшли пояснення на позовну заяву представника відповідачки [PERSON] , в якій просить відмовити у задоволені частини позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю квартири [ADDRESS] . Ухвалою від 13.06.2023 по справі закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. 22.08.2023 до суду надійшли письмові пояснення позивача. 17.01.2024 до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за ії відсутністю, позовні вимоги визнає. Учасники справи в судове засідання 29.02.2024 не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. 29.02.2024 представник позивача звернулась до суду з письмовою промовою в судових дебатах, просить розглянути справу за ії відсутністю. Представник відповідачки [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи без його участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні обставини. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] підтвердив факт спільного проживання його з померлою з 1996 років по день смерті [PERSON] [INFO] . Підтверджує як свідок, що майно придбано ними з померлою за спільні кошти сім`ї. Зазначає, що тривалий час працював без трудового оформлення на ринку 7-й кілометр в Одесі. Документальних підтверджень наяності коштів для сплати паю за квартиру [ADDRESS] він не може надати. Допитана в якості свідка відповідачка [PERSON] підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] .. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт спільного проживання позивача з померлою з середини 1990 років по день смерті [PERSON] [INFO] . Судом встновлено, що з 01 січня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали однією сім`єю до моменту смерті останньої 23 серпня 2022. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю ним [PERSON] та [PERSON] у період з 01 січня 2004 року по 23 серпня 2022 року. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] було придбано та зареєстровано на ім`я [PERSON] наступне майно: - Дачний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,1 кв.м., право власності зареєстровано 28.07.2018 року; - Автомобіль марки «TOYOTA», модель «LAND CRUISER PRADO», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , право власності зареєстровано 26.06.2019; [INFO] померла [PERSON] , про що 24.08.2023 зроблений актовий запис за № 8281, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 03 листопада 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. відкрита спадкова справа № 105/2022 щодо майна померлої [PERSON] , яка заведена за заявами ії доньок [PERSON] та [PERSON] . Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідачі не заперечували проти вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя вищезазначених об`єктів рухомого та нерухомого майна, оскільки вони набуті за час перебування позивача та відповідачки у фактичних шлюбних відносинах. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу: Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя. Зазначений правовий висновок викладений у п.44 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/14489/15-ц. Тому у задоволенні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 23 серпня 2022 року необхідно відмовити. Щодо правового режиму квартири: Позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] , право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано на ім`я [PERSON] у 1999 році, була придбана за частину його коштів, але яку саме частину коштів надав позивач для виплати паю за квартиру [ADDRESS] позивач не вказує . Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 07.12.1999 року, видане Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету міської ради на підставі договору № 21 про пайову участь у будівництві житлового будинку в [ADDRESS] від 24.12.1997, акту приймання передачі квартири від 25.08.1999 року, технічного паспорту. . Позивач не надав доказів, що він здійснив частину виплати паю за квартиру [ADDRESS] разом з [PERSON] .. Згідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина першастатті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Згідно даних трудової книжки [PERSON] працював водієм у Малому підприємстві «САС» з 23.06.1994 року по 28.02.1997 року, а також водієм на іншому підприємстві з 11.03.1997 по 25.09.1997. Проте, відомості про офіційне працевлаштування [PERSON] з 25.09.1997 по 01.09.2015 відсутні. Суду не надані належні та допустимі докази, шо позивач мав дохід на протязі 18 років та сплатив частину паю за квартиру [ADDRESS] . Згідно наданої трудової книжки померлої [PERSON] з 26.12.1990 по 22.08.2022 вона працювала на посаді головного бухгалтера МПП «САС», тобто протягом 32 років. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із довідки ОСОН КМ «Преображенський» № 11 від 03.02.2023 року [PERSON] постійно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.12.1988 року та разом з ним постійно проживала [PERSON] з 2005 року по день смерті [INFO] , вела спільне господарство. З урахуванням зазначених норм законодавства та обставнн справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м., а також визнання за [PERSON] , права власності на (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м. не підлягають задоволенню.

Outcome: partial