Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

09.10.2023 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» моральну шкоду, завдану професійним захворюванням у розмірі 234500 гривень без утримання податків та обов`язкових платежів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 12.10.1971р. перебувала в трудових відносинах з відповідачем, а 23.12.1997 року була звільнена за ст. 40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією структурної одиниці шахти «Гігант». Вказана робота у шкідливих умовах праці впродовж 20 років 5 місяців спричинила значну шкоду її здоров`ю. За час роботи на підприємстві відповідача отримала професійне захворювання, у зв`язку з чим висновком МСЕК від 10.09.1996 року встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45% первинно та третю групу інвалідності. Відповідно довідки МСЕК від 29.09.1997 року було встановлено 25% втрати професійної працездатності повторно. Довідкою МСЕК від 24.06.2009 року було встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково та 3 групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи на підприємстві відповідача, втратила своє здоров`я, внаслідок чого потребує постійного медичного лікування, має постійне відчуття фізичного болю, що викликає пригнічений стан, переживання, оскільки розуміє що покращення стану здоров`я не відбудеться, що завдає їй моральних страждань. 12 жовтня 2023 року ухвалою суду у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 06.11.2023 року до суду надійшов відзив, з якого вбачається, що Відповідач позов не визнав посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутня довідка МСЕК про втрату професійної працездатності первинно. Зазначив, що відповідач не є правонаступником прав та обов`язків ліквідованої шахти «Комунар» та шахти «Гігант». Також повідомив, що позивач зверталась раніше до Саксаганського суду за вирішенням питання про відшкодування моральної шкоди, 28.12.2022 року справа залишена без розгляду у зв`язку з неявкою позивача. Вважає, що розмір моральної шкоди є безпідставним, не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному\~ЦПК України\~порядку (ст. 4 ЦПК України), що також гарантовано нормами\~ст.124 Конституції України. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 12.10.1971р. по 11.01.1979 р. працювала виборщицею 2 розряду на шахті «Комунар» Рудоуправління ім. Дзержинського Треста «Дзержинськруда» ВО «Кривбасруда»; 11.01.1979 р. по 22.10.1980 р. машиністом конвеєра на шахті «Комунар» Рудоуправління ім. Дзержинського Треста «Дзержинськруда» ВО «Кривбасруда»; 22.10.1980 р. по 01.01.1987 р. дробильнецею ДСФ на шахті «Комунар» «Комунар» Рудоуправління ім. Дзержинського Треста «Дзержинськруда» ВО «Кривбасруда»; 01.01.1987 р. по 04.05.1988 р. машиністом дробильні ДСФ на шахті «Гігант» Рудоуправління ім. Дзержинського Треста «Дзержинськруда» ВО «Кривбасруда», 04.05.1988 р. по 01.10.1989 р. газомірником в санпромлабораторії ВО «Кривбасруда»; 30.06.1995р. по 26.09.1996 р. дробильнецею ДСФ на шахті «Гігант» ВО «Кривбасруда»; 26.09.1996 р. по 23.12.1997 р. - поверховим оператором ДСФ на шахті «Гігант» ВО «Кривбасруда», 23.12.1997 року звільнена за ст. 40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією структурної одиниці шахти «Гігант» (а.с.18-22). Відповідно до «Санитарно гигиенической характеристики условий труда» від 26.04.1996 року; «Характеристики рабочего места [PERSON] , «Дополнений» від 23.05.1996 рок, та від 11.07.1996 року; Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.08.1996 року, у [PERSON] встановлено професійне захворювання: хронічна дискогеннапопереково-кресцоваполірадикулопатія з помірним порушенням статико-динамічною функцією з больовим синдромом (а.с. 12-16). Висновком МСЕК від 10.09.1996 року встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45% первинно та третю групу інвалідності. Відповідно довідки МСЕК від 29.09.1997 року було встановлено 25% втрати професійної працездатності повторно. Довідкою МСЕК від 24.06.2009 року Серії ДНА-02 №032421 було встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково та 3 групу інвалідності, потреба у додаткових видах допомоги: санітарно-курортного лікування, медикаментозного лікування, ВМП, ЛФК, масаж. (а.с.8-11). Крім того, з наданих позивачем виписних епікризів вбачається, що позивач впродовж довгий час проходить лікування через отримані хронічні захворювання ( а.с.24-28). Отже, спір виник з приводу відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок отримання ним на виробництві професійного захворювання. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~3\~ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 14 жовтня 1992 року був прийнятий\~Закон України «Про охорону праці», який набрав законної сили 24 листопада 1992 року, яким вперше було передбачено відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві. Згідно\~ст.12 зазначеного Закону\~(у редакції станом на 14 жовтня 1992 року, яка діяла до 21 листопада 2002 року) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.\~\~ Згідно\~статті 6 ЦК УРСР\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди. За частиною першою\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Факт наявності хронічного професійного захворювання, яке став підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, було встановлено 10.09.1996 року (витяг з акту огляду у МСЕК (а.с.9), тобто мав місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності\~ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення\~ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі\~статтею 440-1 ЦК Української РСР\~моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша\~статті 440-1 ЦК Української РСР\~не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР\~не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до\~статті 440-1 ЦК Української РСР\~фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати , чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. Стаття 440-1 ЦК Української РСР\~є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин\~ЦК Української РСР. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями\~7,\~440-1 ЦК Української РСР\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року справа № 210/2271/19. Стаття 440-1 ЦК Української РСР\~є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з ушкодженням здоров`я в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі інших нормативних актів, які були чинні станом на 18.06.1993 року, в тому числі Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, які введено в дію з 01.07.1993 року, згідно п. 11 яких моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Відповідно до частини 2\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП\~встановлює,\~що власник\~або уповноважений\~ним орган\~зобов`язаний\~відповідно до\~законодавства відшкодувати\~працівникові шкоду,\~заподіяну йому\~каліцтвом або\~іншим ушкодженням\~здоров`я,\~пов`язаним\~із виконанням\~трудових обов`язків. Частинами першою та другою\~статті 153 Кодексу законів про працю України\~визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналізуючи наведені норми законодавства та встановлені по справі обставини, відповідно до яких [PERSON] працювала у відповідача у шкідливих умовах праці впродовж 20 років 5 місяців, внаслідок чого отримала хронічне професійне захворювання, наявність якого встановлена 10.09.1996 року із встановленням 45% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності, що пізніше змінювалось. Отже, суд вважає доведеним, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль, отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з чим зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання, а відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. При цьому посилання представника відповідача на те, що відповідач не є правонаступником прав та обов`язків ліквідованої шахти «Комунар» та шахти «Гігант», суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України, не спростував такі доводи позивача належними та допустимими доказами. Враховуючи,\~що відповідно\~до ст.440-1\~ЦК Української\~РСР розмір моральної (немайнової) шкоди визначається судом, але він має бути не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати; відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 01 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 гривень, тобто, розмір моральної шкоди не може бути меншим 33500 грн. (6700 грн. х 5). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені по справі обставини, враховує глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримуючись засад розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 180\~000 грн., яка не підлягає оподаткуванню. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.\~141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір. З огляду на вищевикладене;

Outcome: partial