Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач у січні 2024 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовував тим, що 10.01.2023 між позивачем ТОВ «Мікрокредит» та відповідачкою [PERSON] укладено договір №105266, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 7000 грн. на строк до 09.07.2023 зі сплатою 181,166 % річних від суми кредиту, у розрахунку 0,496 % на добу, а позичальниця зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення 2214,78 грн. у рахунок повернення кредиту та сплати відсотків щомісяця до 09.07.2023. Загальна сума всіх платежів відповідачки, з урахуванням сплати відсотків, становить 13 288,68 грн. 07.02.2023 відповідачка сплатила позивачу 2219,50 грн. Таким чином, заборгованість відповідачки станом на 05.12.2023 року становить 11 069,18 грн. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. 29.01.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка позовні вимоги визнала частково, а саме визнала заборгованість лише за тілом кредиту в розмірі 6 331,05 грн. Вказувала на те,що при розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитом позивачем не було враховано вимоги ст. 617 ЦК України та наявність форсмажорних обставин за відповідний період, зокрема встановленого карантину на території України, а також оголошеного воєнного стану. Також, ставила під сумнів долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості, оскільки позивачем не було долучено первинних бухгалтерських документів на підтвердження часткового погашення кредиту, що може вказувати на недостовірність даних відображених у розрахунку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення повісток на адресу реєстрації місця проживання. Причину неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого ТОВ «Мікрокредит» позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб,прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1054ЦК України за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, судом встановлено, що відповідач звернулась до позивача із заявою про отримання кредиту та 10.01.2023 року між ними було укладено договір №105266 відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 7000 грн. строком до 09.07.2023 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 181,166 % річних від суми кредиту, у розрахунку 0,496 % (а.с.3-12). Таким чином, між позивачем та відповідачкою виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору розмір платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, становить 2214 грн. 78коп. щомісяця, а загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів за користування кредитом становить 13 288 грн. 68 коп. Сплата суми кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку платежів, а саме один раз на місяць до «09» липня 2023 року (а.с.13). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала та станом на 05.12.2023 року за нею рахується заборгованість в сумі 11 069, 18грн., яка складається з наступного: 7000 грн. тіло кредиту, 6288,68 грн. проценти за користування кредитом за період з 09.02.2023 року по 09.07.2023 року, та від вказаної суми віднято 2219,50 грн. як сума, яка була сплачена в рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитом (а.с.14). Відповідачка такий розрахунок заборгованості заперечує, але в той же час визнає, що нею сплачено на виконання кредитного договору 2219 грн. 50 коп. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, позивач надав суду копію кредитного договору, а також розрахунок заборгованості за кредитом. Разом з тим, відповідачем належними доказами не спростовано існування заявленої позивачем заборгованості, не надано доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, або доказів повернення кредитних коштів та належного виконання зобов`язання у визначені договором строки. Окрім того згідно відзиву позивач частково визнає суму заборгованості, а саме заборгованість за тілом кредиту. Щодо твердження відповідачки про те, що нею сплачено 2219 грн. 50 коп. (місячний платіж 2214,83 грн., різниця 4,67 грн., яка повинна бути зарахована у березень місяць 2023 року) та з цієї суми 668 грн. 95 коп. має бути зараховано на погашення тіла кредиту та 1545 грн. 83 коп. на погашення процентів за користування кредитом, то суд погоджується з таким з твердженням. Але загальний розмір сукупної заборгованості не зміниться, якщо врахувати 668 грн. 95 коп. на погашення тіла кредиту та 1545 грн. 83 коп. на погашення процентів за користування кредитом, плюс 4,67 грн. на погашення тіла кредиту в березні місяці 2023 року. Зміниться тільки заборгованість по тілу кредиту з 7000 грн. до 6326 грн. 38 коп. та заборгованість з процентів з 6288 грн. 68 коп. на 4742 грн. 85 коп. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, підтверджують розмір заборгованості відповідачки, яка заявлена до стягнення та за наслідками розгляду справи судом не здобуто доказів протилежного. Щодо посилань відповідачки у відзиві на обставин непереборної сили, які були наявними впродовж строку повернення кредиту, зокрема карантину та воєнного стану, слід зазначити наступне. Так, Законом України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби ( COVID-19 )», розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнений пунктом шостим, що передбачає у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит ( у тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів ) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку ( штраф, пеню ) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Однак Законом України від 13 травня 2020 року №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби ( COVID-19 )», який набрав чинності 29 травня 2020 року, у пункті шостому розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у першому реченні слова та цифри «по 30 квітня 2020 року» замінені словами та цифрами «по останній календарний день місяця ( включно ), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби ( COVID-19 )». Крім того, згідно з пунктом п`ятнадцятим розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вказані положення набрали чинності 04 липня 2020 року. Отже, з системного аналізу вище наведеного вбачається, що в період дії карантину позичальник не звільняється від обов`язку платити вчасно і в повному обсязі за кредитом (тіло боргу та проценти), а лише звільняється позичальника від штрафних санкцій за порушення цих обов`язків. Крім того, з урахуванням положень Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позичальники також не звільняються від обов`язку сплачувати щомісячні платежі за споживчими кредитами в період дії на території України воєнного стану. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки слід стягнути 2684 грн. судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved