Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області звернулося до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницька міська рада, про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з [PERSON] заподіяну шкоду у розмірі 35258 грн. на користь держави в особі Вінницької міської ради та на користь Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області судові витрати. Позов мотивовано тим, що 19.05.2023 гр. [PERSON] о 09:20 год. на річці Південний Буг у м. Вінниці у заборонений нерестовий період здійснював незаконний вилов риби забороненими сітними знаряддями лову - сітками в кількості 2 шт. В результаті лову виловлено цінні види риб: карась сріблястий - 15 екз.; лящ - 7 екз., чим було нанесено збитки рибному господарству на суму 35258 грн. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2023 у справі №127/15961/23 за вказаним фактом відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.85 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області на адресу [PERSON] надсилалась вимога про відшкодування завданих збитків від 27.10.2023, проте відповідач відмовяється добровільно відшкодовувати завдану ним шкоду. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2023 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 23) 08.01.2024 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницької міської ради надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких третя особа позов підтримує в повному обсязі. (а.с.29-31) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2024 задоволено клопотання представника позивача Управління Державного агентства меліорації рибного господарства у Вінницькій області - Ткаченка О.В. про прийняття до розгляду уточнененої позовної заяви у якій окрім іншого заначено, що позивач змінив назву на Управління Державного агентства з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області. (а.с.73) Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області - Ткаченко О.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні факт вилову риби та притягнення його до адміністративної відповідальності за це визнав. При цьому, заперечував проти задоволення позову, оскільки, на його думку, розмір, в який було оцінено завдану ним шкоду, не відповідає дійсності. Крім цього, зазначив, що він не в змозі оплатити дану суму у разі задоволення позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №000535 від 19.05.2023, [PERSON] , 19.05.2023 року о 09:20 год.в нерестовий заборонений період здійснював в м. Вінниці на річці Південний Буг здійснював незаконний вилов риби забороненим сітним знаряддям лову в кількості 2 одиниць. В результаті виловив: 15 одиниць карася сріблястого, вагою 3 кг., 7 одиниць лящів, вагою 1,5 кг., чим наніс збитків вибному господарству України на суму 35258 грн., що підтверджується розрахунком матеріальної шкоди. (а.с. 6-7) Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2023 у справі №127/15961/23 визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та застосувано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в сумі становить 340 (з конфіскацією знарядь лову, а саме: дві рибальських сітки (віч. 60 см.) (а.с.5) Вказана постанова набрала законної сили 27.06.2023. 27.10.2023 Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області на адресу [PERSON] надсилалась вимога за вихідним №1-16-17/1429-23 про відшкодування завданих збитків у розмірі 35258 грн. (а.с.4) Статтею 6 Конституції України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища. Частиною першою статті 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» встановлено, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Порядок здійснення державного контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу визначається Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про тваринний світ», Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», Законом України «Про мисливське господарство та полювання», іншими законодавчими актами. Статтею 27 Закону України «Про тваринний світ» та статтею 26 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» встановлено, що у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. Відповідно до статті 52-1 Закону України «Про тваринний світ» для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом. Відповідно до пп.1 п.1 розділу ІV Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700 «Про затвердження Правил любительського рибальства» (далі - Наказ), Забороняється добування (вилов) такими знаряддями: сітками та пастками усіх типів та конструкцій, а також іншими сітковими знаряддями добування (вилову), за винятком раколовок конструкції «хапка», підсак та ручних драг, встановлених цими Правилами розмірів. Відповідно до статті 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в порушенні правил використання об`єктів тваринного світу. Згідно з частиною 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина перша статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, у відповідності до частини 1 статті 40 КУпАП, передбачено, що якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно частини 3 статті 40 КУпАП, в інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2023 у справі №127/15961/23 доведена винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 85 КУпАП, а саме щодо незаконного вилову 15 одиниць карася сріблястого вагою 3 кг., 7 одиниць лящів вагою 1,5 кг., тому дані обставини, згідно статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Таким чином, з [PERSON] підлагає стягненню шкода, заподіяна внаслідок незаконного вилову риби. Щодо розміру заподіяної шкоди, то судом встановлено, що [PERSON] незаконно виловив 15 одиниць карася сріблястого та 7 одиниць лящів. Відповідно до пп.8 п.2 розділу ІІІ Наказу, рибалки зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну водним біоресурсам внаслідок порушення цих Правил, у порядку та розмірах, визначених законодавством. Статтею 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» встановлено, що посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками. Відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 р. № 1209, розмір шкоди за незаконний вилов риби становить: карась сріблястий - 93 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за 1 шт. (1581 грн.); лящ - 97 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за 1 шт. (1649 грн.) Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком завданої шкоди, оскільки він є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам законодавства, а тому судом встановлено, що загальний розмір шкоди, заподіяної відповідачем, становить 35258 грн. ((1581х15)+(1649х7)). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з [PERSON] на користь держави слід стягнути заподіяну шкоду у розмірі 35 258,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved