Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду 07 червня 2021 року з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який в ході розгляду справи було уточнено, та в редакції уточненого позову від 26.01.2022 просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за генеральною кредитною угодою №М014/03-03/222 від 06 травня 2008 року в сумі 162\~176,16 доларів США та в сумі 10\~032,84 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В обґрунтування збільшених позовних вимог позивачем зазначено, що 06 червня 2016 року рішенням суду у справі № 214/7157/15-ц задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за генеральною кредитною угодою № МО14/03-03/222 від 06.05.2008 в загальному розмірі 2\~784\~399 грн. 00 коп., що за курсом НБУ станом на день винесення рішення 06.06.2016 (1 долар США = 25,00 грн.) складав 111\~375,96 доларів США, в тому числі: заборгованість по кредитному договору № М014/03-03/259 від 27.05.2008 у сумі 33\~507,18 доларів США. На підставі ст. 625 ЦК України та постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, банком зроблено розрахунок сума боргу, визначена судовим рішенням від 06.06.2016 у розмірі 111\~375,96 доларів США та за період з 10.01.2019 по 10.01.2022 сума процентів за користування грошовими коштами становить 10\~032,84 доларів США. Тому позивач просить вимоги задовольнити (том 1 а.с. 164-165). Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року позов прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, та призначенням підготовчого судового засідання по справі. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року витребувано з архіву Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали цивільної справи №214/7157/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором для огляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року замінено первісного позивача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником Акціонерним товариством АТ «Райффайзен Банк» . Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року прийнято до розгляду заяву представника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» Пасечник Юлії Анатоліївни про збільшення розміру позовних вимог у справі. Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року закрито підготовче провадження з призначенням до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року за клопотанням представника відповідача адвоката Захарової М.В. провадження по справі зупинене на підставі п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України до залучення до участі у справі правонаступників відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року поновлено з власної ініціативи провадження у справі та витребувано з Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Криворізького районного нотаріального округу відомості про наявність або відсутність спадкоємців, які зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , інформаційну довідку з Єдиного спадкового реєстру заповітів/спадкових договорів про наявність чи відсутність заповітів (спадкових договорів) та належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи на майно [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] (за наявності), а також інформаційну довідку з Єдиного спадкового реєстру про наявність спадкової справи. Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року витребувано у Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігути Л.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 155/2022 на майно [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 24 січня 2024 року залучено до участі у справі правонаступників відповідача [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Представник позивача АТ «Райффайзен Банк» Лозіна О.Ю. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову не визнає у повному обсязі, так як за життя [PERSON] склала на його ім`я заповіт лише щодо земельної ділянки, тому він не повинен відповідати за боргові зобов`язання щодо квартири. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Захарова М.В. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її та відповідачів відсутності: вимоги позову не визнає та просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності і в задоволенні вимог відмовити. В обґрунтування відзиві на позов (том 1 а.с. 120-124) зазначено, що через порушення [PERSON] зобов`язань за укладеними кредитними договорами, вимогою від 11.07.2013 банк попросив її погасити заборгованість та достроково повернути кредит в повному обсязі, що нею не було виконано. У зв`язку з цим банк 15.09.2015 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та кредиту в повному обсязі а саме 111\~375,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.07.2015 складає 2\~452\~019,17 грн. Таким чином строк виконання зобов`язання було змінено та він настав відповідно до п. 1.8 кредитного договору № М014/03-03/258 від 27.05.2008 за яким [PERSON] отримала у кредит 47600,00- доларів США через 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги про повернення кредиту та погашення заборгованості ; відповідно до п. 5.4 кредитного договору № М014/03-03/259 від 27.05.2008, за яким [PERSON] отримала у кредит 24\~000,00 доларів США, через 20 банківських днів після отримання відповідної вимоги про повернення кредиту та погашення заборгованості. Таким чином банком пропущено строк позовної давності за зверненням до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.06.2016 у справі № 214/7157/15-ц позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] було задоволено повністю. Рішення набрало законної сили 02.08.2016. зобов`язання позичальника [PERSON] за вказаними кредитними договорами було забезпечено іпотекою нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачам на праві спільної часткової власності шляхом укладення договору іпотеки № М014/03-03/222/2 від 23.05.2008. Попри того, що строк кредитного договору настав, після чого банк не має права нараховувати проценти за користування позикою, передбаченою договором, а має лише право на стягнення процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. Проте своїм правом в межах строку позовної давності банк не скористався. Рішенням суду від 06.06.2016 не встановлено дати, коли [PERSON] отримала вимогу банку від 11.07.2013, однак у будь якому випадку вона була отримана не пізніше часу звернення банку до суду та ухваленні даного рішення у справі № 214/7157/15-ц. До суду з цим позовом банк звернувся лише 07.06.2021, що є очевидним поза межами строку позовної давності. Тому просить застосувати до вимог позовну давність та відмовити у задоволенні вимог повністю. У письмові заяві від 26.02.2022 (том 1 а.с. 174-175) представник позивача просить визнати поважними пропуск строку позовної давності за зверненням до суду з позовом до відповідачів, вказавши, що з огляду на примусове виконання рішення суду від 06.06.2016 у справі № 214/7157/15-ц, надання [PERSON] (яка є одночасно одним із співвласників та іптекодавців нерухомого майна) відстрочки з виконання цього рішення, АТ «Райффайзен Банк Аваль» розраховував, що рішення про стягнення заборгованості буде виконано співвласницею іпотечного майна в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та/або самостійно після спливу 13.12.2020 однорічної відстрочки, не вдаючись до заходів звернення стягнення на іпотечне майно. Крім того, у період із 07.06.2014 по 23.04.2021 діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тому враховуючи вказані обставини, просить вважати їх поважними причинами пропуску строку позовної давності до заборгованості в сумі 162\~176,16 доларів США. У доповненнях до відзиву (том 1 а.с. 188-191) представник відповідача адвокат Захарова М.В. зазначила, що позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог до суми основного боргу (зобов`язання) включає наразі не лише неправомірно нараховані відсотки, але й відсотки, розраховані ним як 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 10.01.2019 по 10.01.2022 на суму 10\~032,84 доларів США, тоді як відсотки не стягувались за рішенням суду і строк позовної давності щодо стягнення їх сплинув. Тому наполягає на застосуванні позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та просить відмовити у задоволенні вимог. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами , 06.05.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] , було укладено генеральну кредитну угоду №МО 14/03 -03/222 на суму 71\~600,00 доларів США строком на 180 місяців. На підставі вказаної угоди між сторонами було укладено: кредитний договір №МО 14/03-03/258 від 27.05.2008, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 47\~600,00 доларів США; кредитний договір №М014/03-03/259 від 27.05.2008, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 24\~000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою № М014/03-03/222 від 06 травня 2008 року, 23 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № М014/03-03/222/2, предметом якого є нерухоме майно: 3-кімнатна квартира на 5 поверсі 5-поверхового будинку загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить 2/3 частки [PERSON] та [PERSON] , 1/9 частка [PERSON] та 2/9 частки [PERSON] . Згідно оглянути у судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 214/7157/15-ц, банк звертався із досудовою вимогою від 11 липня 2013 року № 11403-01430 про дострокове виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Згідно з цією вимогою на підставі пункту 1.9 кредитного договору банк вимагав достроково повернути весь борг, включно із залишком за кредитом, у межах 30 календарних днів з дати її отримання. Попередив позичальника, що у разі невиконання вимоги настануть юридичні наслідки у вигляді відшкодування збитків, звернення стягнення на майно, кошти та всі активи. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та третя статті 1054 ЦК України). Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України). Іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону № 898-IV). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону № 898-IV). Аналогічне правило передбачене у частині другій статті 590 ЦК України. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону № 898-IV). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону № 898-IV). Судом установлено, що позивач звернувся до позичальника із досудовою вимогою від 11 липня 2013 року (а. с. 26-27 у справі № 214/7157/15-ц). Згідно з цією вимогою просив позичальника достроково протягом 30 днів повернути всю суму кредиту та нараховані проценти за користування ним, а також звернув увагу на наслідки у вигляді відшкодування збитків, звернення стягнення на майно, кошти та всі активи у разі невиконання зобов`язань. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у справі № 214/7157/15-ц, позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 2\~784 399 грн. 00 коп., що за курсом НБУ станом на день винесення рішення 06.06.2016 року (1 долар США = 25,00 грн.), складає 111 375,96 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Позичальник і відповідачі добровільно заборгованість за кредитним договором не погасили. Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40)). За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону № 898-IV реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону\~№ 898-IV. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (див.\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41), від 27 березня 2019 року у справі №\~520/17304/15-ц (пункт 40), від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 38)). За змістом частини другої статті 35 Закону № 898-IV визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону № 898-IV) незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону № 898-IV), якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону № 898-IV, не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV (див.\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36)). Сторони у договорі іпотеки погодили такий позасудовий спосіб захисту прав іпотекодержателя як продаж ним предмета іпотеки будь-які особі від свого імені згідно зі статтею 38 Закону № 898-IV.\~Велика Палата Верховного Суду раніше виснувала, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку») на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №\~520/7281/15-ц (пункт 45), від 29 травня 2019 року у справі №\~310/11024/15-ц\~(пункт 35)). Позивач обрав захист не шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, а у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за рішенням суду, тобто ним обрано належний спосіб захисту. Стороною відповідача не оспорюється факт невиконання рішення суду від 06.06.2016 та не спростовано зроблений позивачем розрахунок заборгованості 3% річних за ст. 625 ЦК України. Разом з\~тим, представником відповідачів заявлено вимогу про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України). Перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.\~Після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження\~№\~14-208цс21) , вирішуючи виключну правову проблему, пов`язану із застосуванням позовної давності до основної та додаткової вимог, вважала, що переривання позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд. Суди попередніх інстанцій у справі №\~755/13805/16-ц встановили, що після надіслання позичальнику заяви про дострокове виконання зобов`язання на підставі пункту 1.9 кредитного договору термін виконання зобов`язання слід вважати таким, що настав. 20 травня 2010 року (тридцять перший день після отримання позичальником вимоги банку від 19 квітня\~2010 року\~№ 22-2/354469\~про дострокове виконання упродовж 30 днів зобов`язання за кредитним договором) у позивача як правонаступника банку виникло право звертатися до суду для уможливлення виконання основного зобов`язання. Позивач, як встановив суд у рішенні від 11 вересня 2014 року у справі № 755/27827/13-ц, 3 листопада 2014 року звернувся з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак ухвалене судом рішення про часткове задоволення позову позичальник не виконав, а виконавчий лист повернутий кредитору без виконання через відсутність у боржника майна та коштів. А до відповідачки як іпотекодавиці позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 9 вересня 2016 року. Велика Палата Верхового Суду у справі № 755/13805/16-ц звернула увагу на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19, про те, що переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває її перебігу за іншим зобов`язанням, зокрема забезпечувальним: У тій справі банк звернувся з позовом до іпотекодавця, в якому просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру, що належить відповідачу, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення виконавчих дій. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 вересня 2021 року залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності. Мотивував тим, що банк, звернувшись 25 травня 2015 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 28 червня 2015 року (тридцять другий день після отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою. Аналогічний висновок за подібних спірних правовідносин зробили Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 522/13957/18, від 18 жовтня 2022 року у справі № 750/11071/20, від 25 жовтня 2022 року у справі № 686/25261/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 лютого 2022 року у справі № 686/15301/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі № 755/5440/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 911/1850/18. З огляду на вказане для забезпечення єдності судової практики щодо\~застосування позовної давності до основної та додаткової вимог слід відступити від протилежного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 423/1642/15-ц (про те, що подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки перериває позовну давність за вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням). Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц). Відповідачка [PERSON] заявила про сплив позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пред`явлення позивачем у 2015 році позову до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором не перервало позовну давність за вимогою до відповідачки про звернення стягнення на предмет іпотеки, перебіг якої розпочався на тридцять перший день після отримання позичальником вимоги банку від 11.07.2013 про дострокове виконання упродовж 30 днів зобов`язання за кредитним договором, що міститься у матеріалах справи № 214/7157/15-ц на а.с. 26, оглянутому у судовому засіданні. З цих же підстав не підлягає задоволенню клопотання позивача про визнання пропущених строків поважними, оскільки такі строки закінчилися майже одночасно із набранням законної сили рішення суду від 06.06.2016 у справі № 214/7157/15-ц, тобто позивач знав про порушене право і мав можливість скористатися ним у відповідні строки. Посилання сторони позивача на очікування виконання рішення суду відповідачем, не може бути визнано судом поважними причинами пропуск строку позовної давності майже у вісім років. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладені\~доводи,\~беручи до\~уваги всі\~встановлені судом\~факти і\~відповідні їм\~правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи відмову у задоволенні вимог позивача, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed