Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

У липні 2023 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №405056-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 14 000,00 грн строком на 16 тижнів. Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,91359254 процентів за кожен день користування кредитом. Крім того, 18.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», згідно умов якої, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 12 000,00 грн, продовживши строк кредиту на 113 днів. Термін дії договору становить до 05.08.2023. Однак, всупереч умов кредитного договору та додаткової угоди, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, а саме не здійснює погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим станом на 20.06.2023 утворилась заборгованість у розмірі 56 030 грн 06 коп., з яких: заборгованість по прострочених платежах по тілу кредиту 20 778 грн 78 коп., заборгованість по прострочених платежах по процентах - 33 451 грн 28 коп. та заборгованість по прострочених платежах по комісії - 1 800 грн 00 коп. А тому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Ухвалою суду від 10.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.10.2023 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якої вона просить відмовити у задоволенні позову, оскільки кредитний договір та додаткова угода укладено з порушенням вимог чинного законодавства, тому що у договорі немає її електронного підпису або електронного цифрового підпису. Вказує, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредита та його часткового погашення. Зазначає, що зі змісту укладеного між нею та позивачем кредитного договору, розмір реальної річної відсоткової ставки, річної процентної ставки є непропорційно великою по відношенню до тіла кредита та суперечить вимогам ЗУ "Про споживче кредитування". 06.11.2023 представником відповідача подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої заперечує щодо доводів, викладених у відзиві. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 23.12.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №405056-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 14 000,00 грн строком на 16 тижнів. Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,91359254 процентів за кожен день користування кредитом. Кредит був наданий на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Так, за змістом п.2 кредитного договору сторони погодили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору погоджено графік платежів, згідно якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Крім того, 18.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору (далі - додаткова угода) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», згідно умов якої, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 12 000,00 грн, продовживши строк кредиту на 113 днів. Термін дії договору становить до 05.08.2023. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту становить 1 800, 00 грн. Як вбачається із змісту кредитного договору та додаткової угоди, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затв. 22.06.2021р. складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Договір та додаткова угода укладені в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://bizpozyka.com/, згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець свої зобов`язання відповідно умов Кредитного договору та додаткової угоди виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 14 000, 00 та 12 000, 00 грн відповідно, що не спростовано відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором та додаткової угоди станом на 20.06.2023 у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 56 030 грн 06 коп., з яких: заборгованість по прострочених платежах по тілу кредиту 20 778 грн 78 коп., заборгованість по прострочених платежах по процентах - 33 451 грн 28 коп. та заборгованість по прострочених платежах по комісії - 1 800 грн 00 коп. А тому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Суд зазначає, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач послався на несправедливість умови Кредитного договору (в розумінні норм Закону України «Про захист прав споживачів») в частині непропорційно великої суми відсотків за користування кредитом. Слід вказати, що пунктом 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору із споживачем про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Таким чином, у зазначеній нормі вказаного Закону йдеться про випадки сплати компенсації у вигляді наслідків прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх), тобто, у випадках сплати неустойки (штрафу, пені), передбачених нормами статей 549-552 Цивільного Кодексу України та які обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, та/або заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України. У той же час, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 ЦК. Таким чином, оскільки проценти за користування кредитом є легітимною платою за користування кредитними коштами протягом періоду кредитування, то вони в будь-якому випадку не можуть відноситись до компенсаційних виплат в розумінні норм пункту 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів». Відтак, посилання відповідача на несправедливі умови договору є необґрунтованими. Доводи відповідача про те, що розрахунок позивача про нарахування заборгованості не є належним доказом, є безпідставними, а сума заборгованості не спростована належними доказами. При цьому свого контррозрахунку відповідачем суду не надано. Крім того, у пункті 6 додаткової угоди сторони узгодили, що комісія за зміну умов договору становить 1 800 , 00 грн. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту, тому аргументи відповідача про незаконність стягнення комісії також не ґрунтуються на вимогах закону. З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, інші доводи представника відповідача, викладені у відзиві не спростовують висновків суду про обгрнутованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147, 20 грн.

Outcome: approved