Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заявник народився [INFO] у с. Куземин Охтирського району Сумської області і наразі мешкає у м. Харкові. \~ \~ \~ \~Згідно посвідки про народження [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~У виданому заявнику свідоцтві про народження серії [NUMBER] запис про його батьків відсутній. \~ \~ \~ \~Згідно з архівної довідки № Тз-469 від 29.12.2021 у метричній книзі Троїцької церкви містечка Куземин Зінківського повіту Полтавської губернії за 1916 рік значиться народженим [PERSON] . Дата народження [INFO] , дата хрещення 02.02.1916 року. \~ \~ \~ \~Згідно з архівної довідки № Тз-332 від 26.09.2023 у книгах реєстрації актів громадянського стану про народження с. Куземин Охтирського району Сумської області за 1919 рік запису про народження [PERSON] немає. Згідно з архівної довідки № Тз-471 від 30.12.2021 у книгах реєстрації актів громадянського стану про народження с. Куземин Охтирського району Сумської області за 1945 рік відомостей про народження [PERSON] немає, а книги за 1943-1944 роки на зберігання до архіву не надходили і їх місцезнаходження архіву невідомо. Згідно з архівної довідки № Тз-337 від 26.09.2023 у книгах реєстрації актів громадянського стану про народження с. Куземин Охтирського району Сумської області за 1946 рік та у поновлених книгах реєстрації актів цивільного стану по Охтирському району за 1946 рік, запису про народження [PERSON] немає. У заяві про видачу паспорта громадянина СРСР від 03.05.1976 року батьками заявника зазначено: « [PERSON] , мать [PERSON] ». Згідно листа виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 13.12.2023 № 2509/М04-12/957 за інформацією КП «Спецкомунтранс» в наявних на підприємстві документах не значиться інформація щодо поховання [PERSON] та [PERSON] , проте на кладовищі по [ADDRESS] наявна могильна споруда з написом «Меший Алексей Александрович 1.02.1916-26.10.1982» та « [PERSON] «21.10.1919-14.12.1987». Враховуючи, що вищевказані поховання були здійснені у 1982 та 1987 роках, а видача свідоцтва про поховання на той час не передбачалася, КП «Спецкомунтранс» не може допомогти заявнику у вирішенні даного питання. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Таким чином, факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Частинами 3, 4 ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Водночас суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вищевказаних норм процесуального права заявником не надано жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин та здійснення ним першого поховання на кладовищі по вул. Єрківська (мікрорайон «Личанка») в м. Миргород [PERSON] , який помер [INFO] , і [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому суд зазначає, що зміст положень ч. 3 ст. 294 ЦПК України не свідчить, що суд в справах окремого провадження про встановлення факту має повністю замінювати заявника в доказовій діяльності та на власний розсуд визначати та збирати докази. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 953/6430/22. До того ж суд зауважує, що окремої вимоги про встановлення факту родинних зв`язків заявником не заявлялося. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог.

Outcome: dismissed