Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 20.01.2021. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя позивача та відповідача не склалося, шлюбні стосунки на даний час фактично припинені, подальше спільне життя зі збереженням шлюбу не можливе, через відсутність почуття любові один до одного почуття любові та поваги. Між позивачем та відповідачем існують непереборні протиріччя, відсутнє нормальне спілкування та спільні інтереси. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати із позивачем. Відповідач добровільно не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1/3 частини з усіх видів заробітку аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 28.12.2023 позовну заяву залишено без руху. Відповідно до ухвали суду від 29.01.2024 про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду подано не було, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 20.01.2021, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.01.2021 Черкаським міським відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , актовий запис № 52. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.01.2023 серії [NUMBER] виданого відділом ДРАЦС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 141. Відповідно до довідки №39/1 від 24.01.2024, виданої виконавчим комітетом Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає разом з сином [PERSON] , за вказаною адресою. Згідно до ч.3\~ст.105\~СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги СК України. Відповідно ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно з ч.3\~ст.115\~СК України, - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому позов в цій частині необхідно задовольнити. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.1, 3 ст. 181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися у якості аліментів на дитину, визначається судом, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір аліментів в 1/3 частині всіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання однієї дитини є необґрунтованим та завищеним, а тому суд вважає розумним та справедливим є стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує,\~що позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору щодо\~позовної вимоги\~про стягнення\~аліментів на\~підставі п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~сплатила судовий\~збір за\~розірвання шлюбу. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial