Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ієговська А.О., звернувся до суду з позовом до ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, який обґрунтовує наступним. 19.01.2023 року в Черкаській обл., м. Умань відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Jaguar XF2" р.н. [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 12.1 ПДР України, була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, не вибрала безпечну швидкість руху керованого нею автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним, здійснила виїзд на смугу руху зустрічного руху з подальшим виїздом на ліве узбіччя по напрямку свого руху, де здійснила наїзд на нерухому перешкоду у вигляді бетонної електроопори. Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля "Jaguar XF2", р.н. [NUMBER] , [PERSON] від отриманих травм помер на місці пригоди. Позивачка є дружиною загиблого [PERSON] , а тому їй спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у заподіянні моральної шкоди. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ3557262, який діяв на момент настання ДТП станом на 19.01.2023 року. 20.01.2023 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023250000000031 з кваліфікацією по статті 286-1 КК України та розпочато досудове розслідування. 28.02.2023 року прокурором Черкаської обласної прокуратури складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12023250000000031 від 20.01.2023 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. При досудовому розслідуванні було проведено судово-медичну експертизу №05-7- 02/21 від 09.02.2023 року відносно [PERSON] , відповідно до якої, смерть [PERSON] настала від отриманих ушкоджень, які утворились в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах даної дорожньо-транспортної пригоди носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] . На момент подачі позовної заяви, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12023250000000031 від 20.01.2023 року за обвинуваченням [PERSON] перебуває на розгляді Уманського міськрайонного суду Черкаської області у справі №705/1425/23 Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Jaguar XF2" р.н. [NUMBER] , була застрахована у відповідача. Пунктом 27.3. ст. 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено: Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблого [PERSON] входили: дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (копія додається); донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія додається); Мати загиблого [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Батько загиблого [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , є: 1. дружина [PERSON] ; 2. донька [PERSON] . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено з 01.01.2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: 6 700,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80400,00 грн. Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить дружині загиблого [PERSON] становить 40 200,00 грн. (1/2 частки моральної шкоди), який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на двох осіб (80400 / 2 = 40 200,00). Просить суд стягнути з ПАТ "СГ "ТАС" (приватне) (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30929821) на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) 40 200,00 грн. страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди, належного дружині загиблого [PERSON] . Представником ПАТ «СГ «ТАС» на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають та просять відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що дійсно 19.01.2023 року в Черкаській обл., м. Умань відбулась дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої є [PERSON] , водій автомобіля марки "Jaguar XF2", р.н. [NUMBER] . [PERSON] перебував у салоні вказаного автомобіля та помер на місці пригоди від отриманих травм. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом АТ/3557262 з лімітом відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю третіх осіб в сумі 320000 гривень. Позивач, просить стягнути на її користь моральну шкоду отриману в результаті вищевказаного ДТП, що передбачена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник АТ «СГ «ТАС» (приватне) вважає, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, тобто АТ СГ «ТАС» не відшкодовує шкоду заподіяну внаслідок заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходились у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП та які є застрахованими відповідно до п.6 ст.7 Закону України «Про страхування». Також, згідно ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Таким чином, оскільки ні позивач, ні її представник з заявою про страхове відшкодування до АТ СГ «ТАС» не звертались, то і підстави для здійснення страхової виплати у страховика не було. Крім того, зазначають, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом, по факту ДТП розпочато кримінальне провадження №12023250000000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і остаточного рішення по справі не прийнято, що унеможливлює встановлення за яких обставин відбулося ДТП, чи була завдана шкода майну, здоров`ю чи життю внаслідок ДТП, кому була нанесена шкода, ким була нанесена шкода, чи саме внаслідок ДТП настала смерть [PERSON] , хто був за кермом автомобіля, чи на законних підставах керував автомобілем, не були навмисні дії водія, чи не вибув автомобіль із законного володіння власника, чи не було умислу потерпілого, чи не було непереборної сили, чи не проводились взаєморозрахунки між сторонами не відомо або інших підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачених спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто не встановлено коло осіб яким належить отримати відповідні виплати і в яких розмірах. Стосовно вказаної суми стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 40200 грн. у відповідача виникають сумніви, оскільки згідно п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання ДТП розмір встановленої мінімальної заробітної плати був в розмірі - 6700 гривень. Отже, згідно чинного законодавства України, страховиком відшкодовується моральна шкода в розмірі 12 мінімальних заробітних плат та відшкодовується рівними частинами чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) після набрання рішення по кримінальній справі законної сили, тобто для встановлення розміру моральної шкоди, необхідно встановити коло осіб, які мають право на її отримання, але відповідної інформації про коло цих осіб позивач не надає, що унеможливлює провести точний розрахунок суми моральної шкоди. У даному випадку сума моральної шкоди 80 400 гривень, яка розподіляється рівними частинами між особами, які мають законне право на їх отримання. Згідно позовної заяви це дві особи, тобто по 40200 гривень кожній, але в матеріалах справи не зазначено точної інформації ( довідки про склад сім`ї загиблого) про коло осіб, які мають право на отримання виплати, отже точний розрахунок суми страхового відшкодування провести не можливо. Звертають увагу, що до позовної доданий договір про надання правової допомоги з передбаченим порядком сплати гонорару адвоката, але не наданий документ, який би підтвердив сам факт оплати позивачем будь-якої суми за послуги про надання позивачці правової допомоги. 06.10.2023 від представника позивача [PERSON] - адвокат Ієговської А.О. до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить позов [PERSON] задовольнити та не враховувати відзив відповідача, оскільки у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою до страховика, з дотриманням вимог , передбачених у ст.35 даного Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Крім того, обов`язок відшкодовувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів .Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Зазначила, що відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала - якщо шкода призвела до смерті фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. А отже чекати кінцевого рішення у відповідному кримінальному провадженні по факту ДТП не має потреби. Також підкреслює, що в позовній заяві чітко зазначено перелік близьких родичів по відношенню до загиблого у дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] , надано суду та відповідачу відповідні свідоцтва, які підтверджують коло осіб, які претендують на частки страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди відповідно до норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить дружині загиблого [PERSON] становить 40 200,00 грн. (1/2 частки моральної шкоди), який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на двох осіб (80400 / 2 = 40 200,00). Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №12023250000000031 від 20.01.2023, 19.01.2023 року близько 22 години 40 хвилин, водій [PERSON] , в порушення вимог 2.9 а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані сп`яніння в наслідок вживання алкогольних напоїв, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №05-3-08/344 від 31.01.2023, керуючи автомобілем "Jaguar XF2", р.н. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Челюскінців в м.Умань Черкаської області, в напрямку від вулиці Героїв Крут по вулиці Небесної Сотні, в порушення вимог - п.п. 2.3 б), 10.1, 12.1 ПДР України, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, не вибрала безпечну швидкість руху керованого нею автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним, здійснила виїзд на смугу руху зустрічного руху з подальшим виїздом на ліве узбіччя по напрямку свого руху, де здійснила наїзд на нерухому перешкоду у вигляді бетонної електроопори. Згідно полісу № АТ3557262 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Jaguar XF2", р.н. [NUMBER] [PERSON] застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне). Відповідно до повідомлення [PERSON] до АТ СГ «ТАС» від 31.01.2023 року, остання повідомила страховика про ДТП, що мала місце 19.01.2023 року в Черкаській обл., м. Умань за її участю та потерпілого [PERSON] , який загинув. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 20 січня 2023 року Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області, [PERSON] , дата народження [INFO] , помер у віці 55 років, [INFO] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04 липня 1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились і прізвище після одруження чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 березня 1999 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської Міської ради Черкаської області, [PERSON] , народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . За приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №199/1100/19. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено , що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved