Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

05 грудня 2023 року рішенням Богуславського районного суду Київської області було задоволено позов [PERSON] та вирішено: «Визнати незаконним та скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани, накладене наказом Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 28.03.2023 № 1-к/тм «Про оголошення догани [PERSON] », щодо [PERSON] . Стягнути з Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 гривен». 21 грудня 2023 року до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] - адвоката Наїдка Любомира Володимировича про ухвалення додаткового рішення, в якій порушено питання про стягнення з Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області (код ЄДРПОУ: 43913543) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) понесених судових витрат на правову допомогу по справі №358/792/23, що становлять 61 772,92 гривні. Також представником позивачки разом з заявою надано акт №1 від 09.05.2023, №2 від 15.11.2023, №3 від 06.12.2023 і акт прийняття-передачі наданої правової допомоги (загальний) від 06.12.2023 відповідно до Договору про надання правової допомоги №14/04-23/2 від 14.04.2023. Своє клопотання представник позивача обґрунтовує тим, що між Адвокатським об`єднанням «УНІЛЕКС» та [PERSON] (як клієнтом) було укладено Договір про надання правової допомоги № 14/04-23/2 від 14.04.2023, зокрема з метою захисту її прав та інтересів щодо оскарження догани, оголошеної наказом Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 28.03.2023 № 1-к/тм «Про оголошення догани [PERSON] », щодо [PERSON] . Відповідно до п. 5.1 Договору клієнт сплачує Об 'єднанню гонорар за надану правову допомогу згідно завдання, а також відшкодовує додаткові витрати, пов`язані із забезпеченням належного виконання завдання. Згідно з п. 5.2 Договору сторони погодили, що за розмір гонорару визначається сторонами у відповідному додатку до Договору. Згідно з додатком № 1 до Договору АО «УНІЛЕКС» та [PERSON] погодили розмір гонорару (винагороди) за надання правової допомоги у сфері трудових відносин - у розмірі суми в гривні, еквівалентній 100 (сто) доларів США за 1 (одну) годину роботи. 09.05.2023 між АО «УНІЛЕКС» та [PERSON] підписано Акт№ 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги, за яким вартість наданих послуг склала 21 941,16 грн. 10.05.2023 [PERSON] здійснила оплату за вказаним актом у розмірі 21 941,16 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.05.2023 р. № @2PL353941. 15.11.2023 між АО «УНІЛЕКС» та [PERSON] підписано Акт № 2 приймання-передачі наданої правничої допомоги, за яким вартість наданих послуг склала 29 590,73 грн. 17.11.2023 [PERSON] здійснила оплату за вказаним актом у розмірі 29 590,73 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.11.2023 р. № @2PL218857. 06.12.2023 між АО «УНІЛЕКС» та [PERSON] підписано Акт№ 3 приймання-передачі наданої правничої допомоги, за яким вартість наданих послуг склала 10 241,03 грн. (оплату за надані послуги за вказаним актом не здійснено). 06.12.2023 між АО «УНІЛЕКС» та [PERSON] підписано Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги (загальний), згідно з яким загальна вартість наданих послуг в період з склала 61 772,92 грн (з них оплаченою є сума: 50 412,83 грн). Разом з тим, представник позивача звертає увагу суду, що згідно з приписами абз. 2 ч.2 cт. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, представник позивача щодо дотримання порядку та строку надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу зазначає наступне. На виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України в позовній заяві у розділі «III. ПОПЕРЕДНІЙ (ОРІЄНТОВНИЙ) РОЗРАХУНОК (...)» було заявлено, що за цим позовом витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції попередньо (орієнтовно) становитимуть - 55 000,00 грн., однак попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 134 ЦПК України). Так, зважаючи на те, що рішення суду в цій справі було ухвалено 05.12.2023, а заява та докази понесення відповідних витрат було подано 11.12.2023, то позивачем дотримано 5-денний процесуальний строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відтак, представник позивача зазначає, що у зв`язку з виконанням відповідних вимог ЦПК України та на підставі підписаних між АО «УНІЛЕКС» та [PERSON] документів слід вказати, що з відповідача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі № 358/792/23 у розмірі 61 772,92 грн. 21 лютого 2024 року представник відповідача начальник Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області Б.Жеребило подав до суду заперечення на клопотання про розподіл судових витрат, де зазначив, що розмір судових витрат є необґрунтованим, а доказів неподаних в ході розгляду справи, суд не має брати до уваги, просить в задоволенні заяви відмовити в повному обсязі. На обґрунтування клопотання зазначають, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Разом з тим, посилаються на те, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). З урахуванням принципу розумності, зауважуємо, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд має відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат (аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного суду від 24.01.2024 у справі № 285/5547/21). Так, представник відповідача звертає увагу суду, що адвокатом Любомиром Наїдко в заяві не зазначено причин не подання до суду доказів понесених позивачем витрат на правову допомогу до судових дебатів та не обґрунтовано поважність причин не подання таких доказів, отже за вказаних обставин заява не підлягає задоволенню. Крім того, зазначають, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Також, представник відповідача акцентує увагу на тому, що у відповідності до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тоді, як заявлена позивачем сума у розмірі 61 772,92 грн не є ані співмірною складності справи, ані потребувала значного витрату часу адвоката. 23 лютого 2024 року до суду від представника позивача Наїдка Л.В. надійшли додаткові пояснення щодо заперечень відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення. З пояснень вбачається, щодо стороною позивача спростовуються твердження відповідача щодо не зазначення причин неподання до суду доказів понесених позивачем витрат на правову допомогу до судових дебатів та не обґрунтовано поважність причин неподання таких доказів. Зокрема, представник позивача вказує, що процесуальним законом стороні надано право вибору щодо строків подання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, якщо сторона бажає подати відповідні докази протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду (а не до закінчення судових дебатів), то така сторона зобов`язана до закінчення судових дебатів у справі надати заяву про свій намір подання відповідних доказів у відповідний строк. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 р. у справі №921/221/21, від 31.05.2022 р. у справі № 917/304/21). Так, у даній справі, на виконання абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником позивача у позовній заяві від 01.06.2023 у розділі ІІІ «Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи» зазначено: «Позивач робить заяву про намір подання Доказів витрат на професійну правничу Допомогу у справі за цим позовом - у процесуальний строк, встановлений абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України (протягом п`яти Днів після ухвалення, рішення суду)». Додатково у пункті 3 прохальної частини позовної заяви Позивача вказано: «Стягнути з Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області на користь [PERSON] судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу Допомогу (за результатами розгляду окремої заяви про винесення додаткового рішення)». Такими діями позивач надав суду першої інстанції та іншим учасникам справи достеменно знати про те, що вона не бажає, аби питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вирішувалося одночасно із вирішення спору по суті (в основному рішенні). Натомість позивач вказала, що вона бажає здійснити вирішення такого питання (стягнення витрат на професійну правничу допомогу) вже після розгляду справи по суті, надавши відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно, Позивач обрала той спосіб вирішення відповідного питання, який вважала за доцільне, із урахуванням наданого їх права вибору із двох альтернативних варіантів, передбачених у абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Як наслідок, це зумовило відсутність обов`язку у позивача надавати такі докази до закінчення судових дебатів у справі. Тобто, позивач не могла пропустити строк подання цих доказів (які, на думку Відповідача, нібито мали подаватися до закінчення судових дебатів), адже вони і не мали подаватися до закінчення судових дебатів, що пояснюється заявою Позивача, зробленою у позовній заяві про намір подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Позиція ж відповідача за таких умов фактично зводиться до «нерозуміння» порядку та строків подання доказів для відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідно до приписів ЦПК України, оскільки ним хибно зроблено висновок, що такі докази чомусь повинні подаватися виключно (лише) до закінчення судових дебатів. У справі № 285/5547/21 (на постанову Верховного Суду в якій посилається Відповідач в абз. 5 арк. 2 заперечень) відповідно до фактичних обставин справи з`ясовано, що на підтвердження витрат на правничу допомогу представником сторони надані документи, що датовані ще «до винесення рішення у справі» (зокрема акт № 1 до договору про надання правової допомоги датований від 03.08.2022 р., виписки про рух коштів датовані від 14.02.2022 р., 03.08.2022 р. та 30.11.2022 р., тоді як рішення по суті винесено 27.12.2022 р.). Саме ця обставина і стала єдиною причиною для ухвалення судом першої інстанції рішення про відмову у стягненні відповідних витрат, що в подальшому підтримано колегією суддів Верховного Суду у постанові 10.01.2024 р. по справі № 285/5547/21. Натомість у даній справі № 358/792/23 фактичні обставини відрізняються, адже у матеріалах справи наявні акти приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги, які датовані вже після винесення рішення по суті від 05.12.2023 р., а саме: Акт № 3 від 06.12.2023 р. та Акт (загальний) від 06.12.2023 р. За таких обставин подання відповідних документів до закінчення судових дебатів у справі № 358/792/23 було об`єктивно неможливим у зв`язку з відсутністю цих документів, адже розгляд справи ще не був завершений, а перелік та зміст наданих послуг не міг бути зафіксований між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «УНІЛЕКС», оскільки надання таких послуг ще не завершилося на той момент. Відповідно, судова справа, на яку посилається відповідач (№ 285/5547/21), та ця судова справа (№ 358/792/23) не є подібними / тотожними / аналогічними, адже виникають з різних фактичних обставин, що мають істотне значення для вирішення спірного питання. Відповідно, у цьому контексті пріоритет застосування має саме спеціальна норма - ч. 8 ст.141 ЦПК України, оскільки саме вона регулює строки та порядок розподілу судових витрат між сторонами (розміщено у Главі 8 «Судові витрати» ЦПК України). Таким чином, представник позивача зазначає, що заперечення відповідача щодо заяви позивача про розподіл судових витрат є хибними та безпідставними, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не відповідають актуальній судовій практиці Великої Палати Верховного Суду. Також представник позивача зазначає, що відповідач, абстрактно зазначивши про неспівмірність витрат, також не обґрунтував та не надав доказів або ж власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність розрахунку витрат позивача або про неналежність послуг адвоката до цієї справи. Представник позивача при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат просить врахувати надані стороною позивача додаткові пояснення. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. В судовому засіданні 04.03.2024 позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Наїдко Л.В. повністю підтримали заяву про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат понесених на професійну правничу допомогу. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином про що є відповідні підтвердження в матеріалах справи. В своїй заяві представник відповідача Борис ЖЕРЕБИЛО просить розглянути заяву представника позивачки про розподіл витрат на правничу допомогу без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Вирішуючи заяву про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Рішення в справі №358/792/23, яким завершено її розгляд по суті ухвалене Богуславським районним судом Київської області 05 грудня 2023 року. Судом встановлено, що при ухваленні вищевказаного рішення вирішено питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору. Питання про стягнення судових витрат на правову допомогу по справі №358/792/23 не вирішувалося. 21 грудня 2023 року до суду надійшла заява від представника позивачки [PERSON] - адвоката Наїдка Любомира Володимировича про ухвалення додаткового рішення (дата відправлення Укрпоштою 11.12.2023). В заяві представник позивачки просив постановити додаткове рішення про стягнення з Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області (код ЄДРПОУ: 43913543) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) понесених судових витрат на правову допомогу по справі №358/792/23, що становлять 61 772,92 гривні. До заяви надано Договір про надання правової допомоги № 14/04-23/2 від 14.04.2023 та Додаток №1, акти приймання-передачі наданої правничої допомоги: №1 від 09.05.2023, №2 від 15.11.2023, №3 від 06.12.2023 і акт прийняття-передачі наданої правової допомоги (загальний) від 06.12.2023 (т. 2 а.с. 88 - 113). У заяві зазначається, що в період з 14.04.2023 по 05.12.2023 [PERSON] на підставі Договору про надання правової допомоги № 14/04-23/2 від 14.04.2023 була надана правова допомога, а тому 11.12.2023 до суду було надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Відділу освіти, молоді та спорту Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області на користь [PERSON] понесених судових витрат на правову допомогу. Як вбачається з Договору про надання правової допомоги № 14/04-23/2 від 14.04.2023 та Додатку №1 сторонами погоджено обсяги правової допомоги та розмір винагороди за надання правової допомоги в сфері трудових відносин в розмірі: сума в гривні, еквівалентна 100 (сто) доларів США за 1 одну) годину роботи. Зазначені витрати, які позивачка сплатила та які ще підлягають сплаті адвокату підтверджуються актами виконаних робіт. Суд, перевіривши матеріали справи, що стосуються відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу, дійшов до наступного висновку. Згідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Вирішуючи заяву про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступні положення чинного законодавства, яким врегульовано питання відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини застосовує аналогічні критерії присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Тобто стороні, яка намагається стягнути витрати на професійну правничу допомогу, слід якомога детальніше описати надані послуги та надати суду максимально можливий обсяг доказів, що реально підтверджує заявлений розмір витрат на адвоката. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial