Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

У вересні 2020 року ДП «КиївГазЕнерджи» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з газопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Посилається на те, що відповідач є споживачем природного газу, постачання якого з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» № 116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02 березня 2015 року № 74. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послугу з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам». Цей типовий договір є договором приєднання, який укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов цього договору. Фактом згоди на приєднання договору постачання природного газу є фактичне споживання природного газу та оплата за послуги постачання природного газу боржниками. Відповідач приєдналась до умов договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплатою розрахунків за спожитий природний газ, оскільки в період, за який виникла заборгованість за послуги з газопостачання, нею здійснювалась часткова оплата послуг, зокрема, останній платіж було здійснено 11.04.2017 у сумі 1000,96 грн. Відповідно до п. 2.1 договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку визначеному цим договором. Пунктами 4.1, 4.2 договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за природний газ за ціною, що встановлюється регулятором. Ціна газ має зазначатися постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за договором, у останньої виникла заборгованість за надані послуги з постачання газу у сумі 47 917,67 грн., внаслідок чого 04 липня 2017 року проведено відключення відповідача від газопостачання. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача: - 47 917,67 грн. - основного боргу; - 5 489,77 грн. - три проценти річних; - 14 316,68 грн. - інфляційні втрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020 справу передано у провадження судді Усатової І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. 30.11.2023 до суду від надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Зазначає, що в липні 2017 року її квартиру було відключено від мережі газопостачання, про що складено відповідний акт. Після цього, квартира, в якій вона мешкає, не була до теперішнього часу під`єднана до мережі газопостачання та відповідними послугами вона не користувалась, а відтак і будь-яка заборгованість нараховуватись з моменту відключення їй не могла. Вважає, що строк виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості у неї виник з цього періоду, а тому позивачем заявлено вимоги з пропуском трирічного строку позовної давності. 18.01.2024 до суду від позивача надійшли пояснення, в яких зазначає, що оператором ГРМ - АТ «Київгаз» у червні 2017 року здійснено контрольне зняття показань лічильника газу та сформовано (відкориговано) об?єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань, що становить 3349 м2. З урахуванням контрольних показників газового лічильника сума заборгованості складає 47947,15 грн. 11.04.2017 відповідачем була здійснена оплата у розмірі 1000, 96 грн. Через електронний кабінет 07.07.2017 [PERSON] передала показники лічильника №0014555575 по особовому рахунку [NUMBER] , що становить 3372 м2. 05.12.2023 представниками АТ «Київгаз» було здійснено зняття засобу вимірювальної техніки - побутового газового лічильника G-4 виробництва 1996 року заводський номер №00145575, фактичні його покази - 03349 м2, про що складено Акт №2893 від 05.12.2023 про зняття та встановлення засобу вимірювальної техніки. Також звертає увагу на те, що з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N? 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), від 20 травня 2020 року N? 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року N? 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року N? 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». З 02 квітня 2020 набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року N? 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» були внесені доповнення до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу, а саме доповнено п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, позивач просить під час вирішення справи врахувати ці пояснення, а також положення передбачені п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (ст. 257 Цивільного кодексу). 24.01.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач акцентує увагу на тому, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позовна давність у даному спорі, яка почала перебіг 11.08.2017 станом на момент введення карантину не спливла, отже звернення позивача до суду відбулося без спливу позовної давності. 01.03.2024 до суду надійшли пояснення позивача, в яких останній просить звернути увагу на те, що статус оператора ГРМ у місті Києві має АТ «Київгаз» до газорозподільної системи якого підключений відповідач. Саме АТ «Київгаз», як оператор ГРМ вів облік та визначав об?єм спожитого позивачем природного газу у спірний період, і довів ці показники до постачальника - Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи», який у свою чергу здійснив лише обраховування вартості зазначених оператором ГРМ спожитих відповідачем об?ємів газу згідно встановлених НКРЕКП тарифів для населення. Дочірне підприємство «КиївГазЕнерджи» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано від АТ «Київгаз». Просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 47 947,15 грн., 3% річних у розмірі 4 493,64 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 589,32 грн., а всього 63 030,11 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов частково та просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 47 947,15 грн., 3% річних у розмірі 4 493,64 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 589,32 грн., а всього 63 030,11 грн., посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Додатково на обґрунтування вищевказаних сум, надала письмові пояснення та відповідні розрахунки заборгованості. Відповідач та його представник в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив відмовити з огляду на їх безпідставність та необгрунтованість. Посилались на те, що відповідач була відключена від мережі газопостачання ще у липні 2017 року та з того часу не користується відповідними послугами. Просили застосувати до спірних відноси наслідки спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 27 серпня 1987 року, що підтверджується відповіддю з Державного демографічного реєстру №460190 від 22.02.2024. 29.05.2015 року між ПАТ «Київгаз» та [PERSON] укладено договір №400028021 про надання населенню послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS] , згідно п.1 якого виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім?ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного газу для побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень, з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов?язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором. Згідно ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в 2015 році відбулося реформування газової сфери, яке зокрема полягало у відокремленні функцій з постачання від функцій розподілу природного газу. ДП «КиївГазЕнерджи» здійснює постачання природного газу з 01 липня 2015 року на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» № 116. З позову вбачається, що всі побутові споживачі, які продовжують після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послугу з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. На виконання вимог статей 12, 40 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам». Відповідно до п. 1.3. Типового договору цей типовий Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору). З позову вбачається, що відповідач споживає природний газ, який надається ДП «КиївГазЕнерджи», проте неналежно виконує умов договору. Згідно із п. 1 Типового договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати за надані послуги з газопостачання за встановленими цінами у строки та на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 2.1 Типового договору постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. 07 червня 2019 року у «Газеті по-Українськи» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема пункт 4.6 Договору доповнено (конкретизовано), а саме: «Остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється до 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного умови Договору, в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними, у зв`язку із чим Постачальник здійснює нарахування пені, згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із п. 3 Договору, споживач розраховується з постачальником за надані послуги з газопостачання за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, а саме надання природного газу та підписання заяви-приєднання до умов типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання по оплаті послуг з газопостачання, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси , передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідачів - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачами таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачем надаються послуги з газопостачання відповідачу. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором, у відповідача наявна заборгованість в розмірі 47 947,15 грн., що становить суму основного боргу. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості. Згідно наданого розрахунку, відповідачем відповідачем частково здійснювалась оплата послуг з газопостачання, а саме: у квітні 2017 року у розмірі 1000,96 грн. Однак основний борг відповідачем так і не сплачений, у зв`язку з чим, проведено відключення відповідача від газопостачання, що підтверджується актом на відключення газу від 04 липня 2017 року №1431. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що після відключення газопостачання у липні 2017 року, в подальшому не користувалась послугами газопостачання. Натомість, з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість в розмірі 47 947,15 грн. існувала станом на липень 2017 року, тобто до відключення позивачем газопостачання за адресою відповідача. Разом з тим, вбачається, що належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачами суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 47 947,15 грн. є обгрунтованою. Позивач також просить стягнути з відповідачів інфляційне збільшення заборгованості та три проценти річних. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача суму інфляційних втрат та три проценти річних. Згідно наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та трьох процентів річних, сума нарахованих 3% річних становить 4 493,64 грн., сума інфляційних втрат становить 10 589,32 грн. Оцінивши надані позивачем розрахунки боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Відповідач доказів на спростування наданих позивачем розрахунків суми інфляційних втрат та трьох процентів річних не надала. З огляду на наведене, вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 493,64 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 589,32 грн., є також обґрунтованою. Між тим, відповідачами було порушено питання про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (ч. 5 ст. 261). Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 30 вересня 2020 року. Стороною позивача були подані заперечення щодо застосування строків позовної давності з посиланням на встановлений постановами КМУ карантин з 12.03.2020 року до 31.12.2021 року. Так, представник позивача просить врахувати положення п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Суд враховує зазначені норми з огляду на те, що заборгованість у відповідача виникла з липня 2017 року, а тому, строк позовної давності, який може бути застосований в такому випадку, входить в період впровадження карантину. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності щодо вимог позивача. З огляду на наведене, часткового підтримання позивачем у судовому засіданні позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial