Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рава-Руської державної нотаріальної контори Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів)про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить суд визначити [PERSON] (паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Сокальським РВ УМВС України у Львівській області 27.10.1997 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в нотаріальну контору, а саме 3 (три) місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, з підстав зазначених у позові. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 19.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. Зазначив, що при вирішенні справи покладаються на думку суду. Представник третьої особи - Рава-Руської державної нотаріальної контори Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. Самостійних вимог не заявляє, повністю покладається на рішення суду. Тобто суд констатує, що від відповідача фактично не надійшло заперечень проти позову. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач фактично не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копіцєю свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.9). Довідка № 36 підтверджує те, що [PERSON] до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 20). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельні ділянки згідно Державних Актів, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу та [PERSON] (сестрі позивача), що видно з його копії (а.с.18), однак [PERSON] відмовилась від всіх спадкових прав по заповіту та по закону після смерті матері [PERSON] , що видно з копії її заяви до державного нотаріуса (а.с.19). Судом встановлено, що [PERSON] була одружена з [PERSON] , що видно з копії свідоцтва. [INFO] [PERSON] помер, що видно з копії свідоцтва про смерть (а.с. 10). Копія свідоцтва про народження (а.с. 11) підтверджує, що позивач являється сином [PERSON] . Копія паспорта громадянина України та довідка № 35 підтверджує те, що позивач не був зареєстрований з [PERSON] до дня її смерті, однак проживав разом із нею без реєстрації (а.с. 21). У встановлений шестимісячний строк після смерті [PERSON] позивач не звернувся у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, оскільки проживав окремо від спадкодавця і не знав про наявність заповіту. Позивач думав, що в спадщину вступила його рідна сестра (дочка померлої-). Про наявність заповіту йому стало відомо лише в 2024 р. коли сестра повідомила йому, що написала відмову від заповіту. Позивач звернувся в Рава - Руську ДНК Львівської області із заявою про прийняття спадщини по заповіту після смерті [PERSON] . Після звернення в Рава - Руську ДНК Львівської області, позивачу було повідомлено, що він пропустив термін для подачі заяви про прийняття спадщини по заповіту після смерті [PERSON] . Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру відомості про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] відсутні, отже спадкова справа не заводилась. Даний факт підтверджується також листом від Рава - Руської державної нотаріальної контори. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Суд бере до уваги, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , так як він не звернувся в шестимісячний строк після її смерті із заявою про прийняття спадщини, а також не був зареєстрований та постійно не проживав разом із нею на час її смерті. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Суд враховує, що позивач єдиний спадкоємець за заповітом після смерті матері. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved