Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

В листопаді 2023 року ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] за участю третьої особи АТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 08 січня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір № 2038721848 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 23889,00 грн. з кінцевим терміном повернення 08.01.2024 року та сплатою відсотків за його користування у розмірах, визначених умовами договору. 16.12.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір Факторингу №16/12/22 за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2038721848 у сумі 23 891,24 гривень, з яких: 23 889 грн. заборгованість по тілу; 2,24 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договорами. Відповідач не виконав свого обов`язку за умовами договору, кредит та нараховані за його користування відсотки не повернув. З врахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2038721848 від 08.01.2022 року, а також сплачені судові витрати із сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав. Представник третьої особи АТ «ОТП Банк» в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Встановлено, що 08 січня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір № 2038721848 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 23889,00 гривень з кінцевим терміном повернення 08.01.2024 року зі сплатою відсотків 29,90% річних. 16.12.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір Факторингу №16/12/22 за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2038721848 у сумі 23 891,24 гривень, з яких: 23 889 грн. заборгованість по тілу; 2,24 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048\~ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1\~ст.\~512 ЦК України\~визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові від 26 травня 2020 року справа № 683/13683/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). \~ \~ \~ \~Кредитні правовідносини, які виникли між сторонами на підставі кредитного договору від 08.01.2022 № 2038721848, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. На підтвердження направлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем надано досудову вимогу від 28.06.2023 № 2685510996, доказів направлення та вручення такої вимоги відповідачу матеріали справи не містять. Позивач звернувся до суду 10.11.2023 року, і станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 20 916 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Представництво та захист позивача здійснював адвокат Міньковська А.В., на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 22.03.2023, ордеру серія АА № 0015416. Згідно акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 22.09.2023 адвокатом надано правову допомогу на загальну суму 7500грн. Відповідно \~ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме, судовий збір в розмірі 2 349 грн. 85 коп. (2684х20916:23891,24) та витрати на правову допомогу у розмірі 6\~566\~грн.\~25\~коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог (87,55%).

Outcome: partial