Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 02 січня 2024 року адвокат Фомінов Р.М., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дітей. Позовна заява обґрунтована наступним чином. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05 червня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Останні є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач разом з дитиною зареєстровані в с. Нові Вирки Сумського району Сумської області, але у зв`язку з військовим станом проживають за адресою: [ADDRESS] . Цю квартиру позивач винаймає на підставі договору оренди від 04 жовтня 2023 року. [PERSON] та її малолітня донька мають статус внутрішньо переміщених осіб. Починаючи з 2021 року, позивач самостійно виховує дитину, піклується про її фізичний та духовний розвиток. Натомість відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2023 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 118 170 грн 09 коп. У телефонних розмовах [PERSON] неодноразово повідомляв [PERSON] , що забере доньку, але остання заперечує проти цього. Подібні розмови можуть негативно вплинути на психічний стан та розвиток дитини. За місцем проживання малолітньої [PERSON] створені всі належні умови, дитина перебуває на повному утриманні матері, виявляє до неї прихильність. Позивач має достатньо засобів для належного утримання і виховання доньки, забезпечення їй гарних умов життя, оскільки має постійне місце роботи та стабільний дохід. Окрім того, позивач має намір зареєструвати місце проживання дитини за адресою фактичного проживання, на що потрібна згода обох батьків. Але відповідач відмовляється з`явитися до відповідного органу та надати свою згоду на перереєстрацію місця проживання доньки та взагалі заперечує проти проживання дитини з матір`ю. Самостійно дійти згоди щодо місця проживання дитини сторони не можуть, у зв`язку з чим [PERSON] просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 03 січня 2024 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, третьої особи на 30 січня 2024 року. Відповідачу та третій особі запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відповідно відзив на позовну заяву та пояснення щодо позову (а. с. 28). 30 січня 2024 року справа була знята з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді. Підготовче засідання по справі призначено на 19 лютого 2024 року (а. с. 33). Ухвалою від 19 лютого 2024 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до розгляду по суті на 05 березня 2024 року (а. с. 51). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Фомінов Р.М., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №000-662 від 17 жовтня 2023 року, не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а. с. 56, 59). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Судова повістка, направлена за зареєстрованим місцем проживання останнього, повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній». Інформації щодо адреси фактичного проживання відповідача суду не надано, а тому відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а. с. 58). Начальник Управління «СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ» Сумської міської ради Валерія Подопригора надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника (а. с. 31). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки під час підготовки справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення учасників про її розгляд. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, те, що відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає можливим розглянути справу в заочному провадженні. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05 червня 2019 року, яке набрало законної сили 05 липня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 14-15). Від подружнього життя сторони в справі мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Позивач разом зі своїми доньками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 31 травня 2022 року останні були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб та на даний час фактично проживають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками №5924-5001688830, №5924-5001688839 від 31 травня 2022 року та №5924-5002019903 від 18 серпня 2022 року, а також договором оренди квартири від 04 жовтня 2023 року (а. с. 7-8, 10-13, 16). З 21 вересня 2021 року позивач працює в ТОВ «ОМІКО» продавцем продовольчих товарів. З 20 вересня 2022 року по теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За період з 01 липня по 31 грудня 2023 року доходів не отримувала, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] , довідкою про доходи №ТОВ00000006 від 29 січня 2024 року та довідкою ТОВ ОМІКО» (а. с. 19-39). Відповідно до висновку Управління «СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ» Сумської міської ради №290/27.1-26 від 16 лютого 2024 року, в якнайкращих інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] її місце проживання можливо визначити разом з матір`ю [PERSON] (а. с. 48). Згідно з довідкою Білопільського районного відділу ДВС №14523 від 12 жовтня 2023 року [PERSON] не регулярно сплачує аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2023 року у нього утоврилася заборгованості в розмірі 118 170 грн 09 коп. (а. с. 19-20). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з частинами другою, восьмою та дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказав наступне: «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». VІ. Висновки суду Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову. При цьому суд виходить із того, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка є позивачем в даній справі. Остання піклується про доньку, забезпечує матеріально та займається вихованням у повному обсязі. Водночас, батько дитини (відповідач) не подав суду доказів на підтвердження будь-якої участі у вихованні дитини, а також не довів, що потребує її присутності в своєму житті. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] здатна створити умови для розвитку та виховання доньки. Враховуючи інтереси дитини, її право на гармонійний розвиток та належне виховання, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на її виховання та обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, а також беручи до уваги висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 16 лютого 2024 року, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, суд дійшов також і висновку про те, що визначення місця проживання дитини саме з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, так як визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько малолітньої [PERSON] має право та обов`язок піклуватися про здоров`я доньки, стан її розвитку, незалежно від того з ким вона буде проживати. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, з судового збору, який покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК). Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з цим позовом судового збору в сумі 1 073 грн 60 коп. (а. с. 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved