Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

У жовтні 2023 року позивачка звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2021 року. Від спільного проживання мають малолітню дитину: [PERSON] , 2021 року народження. Сумісне життя не склалось та на даний час вони проживають окремо. Неповнолітня дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона не має можливості працювати, зважаючи на вік дитини, постійно займається їх вихованням та доглядом. Тому на підставі ст.84 СК України відповідач, як батько дитини, зобов`язаний також сплачувати кошти і на її утримання в розмірі 1/4 частини його доходу. Просила суд стягнути з: [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2023 року цивільну справу передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 лютого 2024 року до суду надійшов відзив відповідача. Не погоджуючись з позовом частково, відповідач [PERSON] вказав, що на його утриманні також перебуває неповнолітня [PERSON] , 2008 року народження. Опіка над нею була встановлена ще за час їх спільного проживання та відбувалась за згодою позивачки. Саме тому він не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, зважаючи на розмір його доходу. Просив суд задоволити позов частково, а саме стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/8 частини його доходу, до досягнення [PERSON] , 2021 року народження, трьох років. 23 лютого 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Додатково позивачка вказала, що дійсно відповідач має на утриманні дитину [PERSON] , 2008 року народження. Але фактично на її утримання [PERSON] отримує від держави майже 14 000 грн. (допомога на дитину, допомога як внутрішньо-переміщена особа, отримання допомоги як особа, яка має на утриманні дитину-сироту). Вважає, що відповідач не довів те, що він додатково витрачає власні кошти на дитину-сироту. Відповідач затягує розгляд справи про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та приховує свої реальні доходи для уникнення своїх зобов`язань щодо її утримання. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Додатково суд направляв відповідачу смс-повідомлення та розмістив оголошення про виклик відповідача на сайті суду. Причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що 12 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Броварському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №325. Батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . На час вирішення справи у суді перебуває на розгляді також цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2021 року народження (справа 369/17668/23). Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає неповнолітня дитина: [PERSON] , 2021 року народження. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 02 жовтня 2023 року. При вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для її утримання. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини (жінки) на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка (батька дитини) надавати таке утримання. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №503/9 від 23 грудня 2022 року [PERSON] призначено піклувальником неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що дитина [PERSON] , 2021 року народження, проживає разом з матір`ю, відсутні докази надання відповідачем допомоги на особисте утримання [PERSON] . З`ясувавши всі фактичні обставини справи та враховуючи, що відповідач належних та допустимих доказів про наявність на його утриманні інших осіб або інших обставин, щоб унеможливили сплату аліментів на утримання дружини, не надав, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, а тому враховуючи фінансові можливостей відповідача, вирішення питання про стягнення аліментів на дитину, наявність неповнолітньої дитини ще на утриманні, стягує з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини (що не перевищить 50% доходів відповідача) усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 02 жовтня 2023 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Щодо стягнення аліментів а розмірі частини на дружину, суд відмовляє, оскільки позивачка має право на утримання, але на підтвердження бажаного розміру аліментів має надати докази. Разом з тим, позивач в позовній заяві обмежилась лиш констатацією такого права, жодного доказу на підтвердження цим вимогам не надала. Крім того, стягнення у такому розмірі перевищить половину заробітку відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial