Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] . Як спадкоємець за законом своєчасно прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , але не може її належним чином оформити, оскільки втрачені належні правовстановлюючі документи на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які б підтверджували належність померлому даного спадкового майна. Просить визнати за ним право власності на вищевказане майно в порядку спадкування. В судове засідання позивач не з`явився, вказавши в позовній заяві про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача [PERSON] . Позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори Науменком М.Г. від 26.10.1991 року № 2263, зареєстрованого Прилуцьким МБТІ 04.11.1991 року в книзі № 12 за реєстровим № 3916 (а.с. 8-9), що підтверджується довідкою КП «Архітектура Ічнянщини» № 130-023 від 22.11.2023 року (а.с. 16). Згідно довідки, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області від 04.09.2023 року № 07.1-15/438, [PERSON] на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (інша особа), [PERSON] (колишня дружина) (а.с. 17). Відповідно до Акту обстеження від 29.02.2024 року, складеного депутатом Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області Свинар М.А. за участю свідків, встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] до смерті та на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та фактично проживав спільно з останнім його син [PERSON] , 1972 року народження (а.с. 37). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Нормами ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст.ст. 548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.ст. 529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно пункту 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка була чинна до 03 березня 2004 року, а також відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 715/2172/17 та постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки на день смерті останнього був зареєстрований та фактично проживав разом з ним за однією адресою, таким чином вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с. 17, 37). П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до повідомлення завідувача Ічнянської державної нотаріальної контори Шарої В.В. від 17 січня 2024 року № 42/02-14, [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке належало [PERSON] , так як ним не надано правовстановлюючі документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій (а.с. 19). Положення ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, своєчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON] , вступивши у володіння та розпорядження спадковим майном, так як перед смертю спадкодавця [PERSON] та на момент його смерті проживав разом з ним, звернувся із заявою про прийняття спадщини до Ічнянської державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи № 9/2024 (а.с 26-30), користується та розпоряджається спадковим майном, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки втрачені оригінали правовстановлюючих документів на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які б підтверджували право власності померлого на дане спадкове майно (а.с. 20), а тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на вищевказане спадкове майно, в зв`язку з чим за ним слід визнати право на дане майно в порядку спадкування.

Outcome: approved