Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

21.08.2023 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансово-правова група Лекс», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О., ТОВ «Епро Скул» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у якому просить: - в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів у вигляді заборгованості, стягнути з ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» та ТОВ «Епро Скул» на свою користь 10287,38 грн., авансовий внесок в сумі 150,00 грн., три проценти річних в сумі 54,05 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.; - в порядку повернення стягнутих під час примусового виконання виконавчого напису грошових коштів у вигляді основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. на свою користь 1363,73 грн., три проценти річних в сумі 7,06 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 4000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.01.2022 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 1419, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» заборгованості в сумі 10287,38 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. було відкрито виконавче провадження та вчинялись виконавчі дії з метою його примусового виконання. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.03.2023 р. у справі № 761/29207/22, яке набрало законної сили, виконавчий напис № 1419 від 13.01.2022 р. визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, посилаючись на те, що стягнуті внаслідок примусового виконання виконавчого напису грошові кошти у вигляді заборгованості, основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження відповідачами отримані безпідставно, позивач вважає, що вказані грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів на його користь, а також підлягають стягненню три проценти річних та моральна шкода, а тому звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 28.08.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою від 16.11.2023 р. частково задоволено заяву представника позивача, залучено до участі у справі ТОВ «Епро Скул» як співвідповідача, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою від 02.02.2024 р. прийнято до розгляду позовну заяву представника позивача в новій редакції від 30.11.2023 р. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові, проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили та відзивів не подали. Враховуючи, що представник позивача не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідачі, що належним чином повідомлялись про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, відзивів не подали, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 13.01.2022 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 1419, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» заборгованості в сумі 10287,38 грн. 18.02.2022 р. на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. було відкрито виконавче провадження № 68709722, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження. З матеріалів справи вбачається, що під час примусового виконання виконавчого напису у рамках виконавчого провадження № 68709722 з боржника [PERSON] на користь приватного виконавця стягнуто основну винагороду та мінімальні витрати виконавчого провадження в загальній сумі 1363,73 грн., а на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» стягнуто заборгованість в сумі 10437,38 грн., а також приватним виконавцем йому було повернутий авансований внесок в сумі 150,00 грн., який був стягнутий з боржника [PERSON] в рамках мінімальних витрат виконавчого провадження. Відповідно до постанови приватного виконавця від 19.06.2023 р., виконавче провадження було закінчено з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на рахунок приватного виконавця надійшли кошти для погашення заборгованості, основної винагороди та витрат виконавчого провадження у повному обсязі. Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.03.2023 р. у справі № 761/29207/22, яке набрало законної сили, зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог законодавства. Таким чином, судом встановлено, що під час примусового виконання виконавчого напису, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, з позивача на користь відповідача ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» фактично стягнуто заборгованість в сумі 10287,38 грн. та повернутий йому приватним виконавцем авансований внесок в сумі 150,00 грн., стягнутий з позивача в рамках мінімальних витрат виконавчого провадження, що у сукупності становить 10437,38 грн., а на користь відповідача приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. стягнуто основну винагороду в сумі 1028,73 грн. та мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 335,00 грн. (485,00 грн. - 150,00 грн.), а всього 11801,11 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Враховуючи, що відпали правові підстави для набуття ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» примусово стягнутих з [PERSON] за виконавчим написом грошових коштів у загальній сумі 10437,38 грн., а також відповідно й для набуття приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. стягнутих з [PERSON] під час примусового виконання виконавчого напису основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження у загальній сумі 1363,73 грн., оскільки цей виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що позов у даній частині вимог є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 10437,38 грн., а з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1363,73 грн. Разом з тим, оскільки під час розгляду справи стороною позивача не підтверджено, а судом не встановлено, що відповідачем ТОВ «Епро Скул» набувались грошові кошти за виконавчим написом визнаним таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що позов у частині вимог до вказаного відповідача задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості, який було наведено у позовній заяві, відповідачами ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» та приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. за користування грошовими коштами, які були безпідставно стягнуті з позивача, підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 54,05 грн. та 7,06 грн. відповідно. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач, як на підставу для її задоволення, посилається на те, що внаслідок безпідставного та неправомірного стягнення з нього грошових коштів у складний період життя, він зазнав моральних страждань, безпорадності, погіршення емоційного стану та негативних переживань, а тому вважає, що відповідачами має бути відшкодована йому моральна шкода у загальному розмірі 10000,00 грн. Так, позивач зазначає, що перебуваючи у складі Збройних Сил України, 15.01.2023 р. отримав тяжку травму під час захисту Батьківщини. В період часу, коли йому мали проводити демонтаж Апарату Ілізарова з лівої гомілки, відбувся арешт його банківського рахунку на підставі постанови приватного виконавця, який позбавив можливості розпорядження своїми коштами у складний для нього період життя та ускладнив транспортний трансфер з місця проживання, а саме з міста Біла Церква Київської області до Військового шпиталю в місті Києві. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 4, 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Необхідною підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність наступних умов: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1167 ЦК України. Судом встановлено, що на момент винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на грошові кошти позивача та стягнення на користь стягувача заборгованості, вже набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2023 р. у справі № 761/29207/22, яким виконавчий напис, на підставі якого було відкрито вказане виконавче провадження, визнано таким, що не підлягає виконанню. Однак, не зважаючи на отримання приватним виконавцем копії даного рішення на адресу електронної пошти, останній виконавче провадження не закінчив та продовжував виконавчі дії з метою примусового стягнення з позивача заборгованості на користь відповідача ТОВ «Фінансово-правова група Лекс». Таким чином, оскільки внаслідок примусового виконання виконавчого напису навіть після того, як він в судовому порядку був визнаний таким, що не підлягає виконанню, та обізнаність про це приватного виконавця, позивач, який перебуваючи у складі Збройних Сил України був тяжко поранений та потребував невідкладного лікування, через накладений на його грошові кошти у рамках виконавчого провадження арешт, не мав можливості користуватися своїми коштами та здійснити необхідне лікування, суд,

Outcome: partial