Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

25.12.2023року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 13.09.2023 ним було сплачено на рахунок відповідачки в якості авансу за поставку товару, грошові кошти у сумі 1 200,00 грн. Оплата була здійснена на підставі наданого постачальником рахунку. Окрім того, в наданому для оплати рахунку, постачальником було вказано те, що замовник в графі «Призначення платежу» має зазначити саме своє ПІБ та відповідно направити постачальнику скан квитанції про оплату.Предметом поставки товару були два ліжка та матраци до них. Строк поставки: п"ять робочих днів, з дня сплати суми авансу. Разом з тим, після сплати 13.09.2023 замовником суми авансу у розмірі 1 200,00 грн, постачальником не було виконано зобов`язання щодо поставлення товару у визначений сторонами строк, а саме протягом п"яти робочих днів, тобто до 18.09.2023. 19.09.2023 замовник звернувся до постачальника з питанням щодо отримання товару. В телефонному режимі, постачальник не відповідав, тому спілкування вимушено велось у додатку «Вайбер». Проте, навіть на спілкування у даному додатку, постачальник виходив вкрай рідко. 20.09.2023 постачальник зазначив, що товар до відвантаження не готовий та на всі інші повідомлення не відповідав. 26.09.2023не отримавши замовленого товару та у зв`язку з відсутністю зв`язку з боку постачальника, який читав повідомлення, але ніяк не відповідав на них, замовник написав чергове повідомлення, в якому зазначив, «Домовленість про доставку та продаж товару протягом п"яти робочих днів Вами не виконана. Аванс мною було сплачено 13.09.2023. Так, як угода була Вами порушена, вважаю її недійсною та прошу повернути аванс». В додаток до наданого повідомлення, замовником направлено і банківські реквізити останнього для зарахування/повернення суми авансу у розмірі 1 200,00 грн. Того ж дня, у відповідь на вказане повідомлення замовника, постачальник повідомив, кошти будуть повернуті протягом семи робочих днів. Таким чином, постачальник надав замовнику рахунок для сплати на нього суми передоплати за поставку товару, в свою чергу замовник сплатив заявлену суму авансу в розмірі 1200 грн.00 коп. та у встановлений сторонами строк не отримав замовлений товар. Враховуючи вищевикладене, більше чотирьох місяців підряд відповідач не здійснив ніяких заходів по усуненню порушених прав позивача, що стало підставою для звернення позивача до суду. З урахуванням вищезазначеного позивач просить суд, стягнути з відповідача 1200 грн. матеріальної шкоди, суму інфляційних втрат у розмірі 15,65 грн., три проценти річних у розмірі 9,37 грн., суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1200 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.12.2023року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відзив(ас.30). Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач 13.09.2023року замовив товар на сайті "receipt-27.pdf", відповідно до якого було укладено договір купівлі-продажу товару, а саме :два ліжка та матраци до них з доставкою, вартість замовлення складала 11 069грн. Позивач вніс на користь відповідача суму у розмірі 1200 грн, що підтверджено копією бланку замовлення та копією квитанції від 13.09.2023 про оплату замовлення на загальну суму 11 069грн. (а.с.23). Згідно з ч.3 ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши відповідно докази відповідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України. Відповідно до ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди. У пункті 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно п. 3 цієї ж статті виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Поняття порушення прав споживачів міститься у ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживача" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Суд вважає, що позовні вимоги заявлені до відповідача в частині повернення коштів за невиконане замовлення грунтуються на законі і підлягають до задоволення. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1200грн., сума інфляційних втрат у розмірі 15,65 грн. та три проценти річних в сумі 9,37 грн. За правилами ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Законом України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" № 3390-VI від 19.05.2011, яким внесено зміни в положення пункту 5 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів", що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект (п. 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону». Таким чином, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) та за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть у зв`язку з придбанням товару неналежної якості. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди саме в порядку, визначеному Законом України «Про захист прав споживачів», є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1200 грн. за надану правову допомогу, які передбачені договором про надання правничої допомоги від 20.12.2023. На підставі викладеного,

Outcome: partial