Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області 1 лютого 2024 року надійшов вищевказаний позов, згідно якого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі частини із усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до 1 листопада 2028 року, на період навчання. Стислий виклад позиції позивача. З 15 вересня 2001 року по 2008 рік відповідач та [PERSON] (мати позивача) перебували у зареєстрованому шлюбі. В період\~шлюбу,\~зокрема,\~ [INFO] народився\~позивач,\~який наразі досяг повноліття та навчається на третьому курсі денної форми навчання за контрактом в Національному університеті «Одеська морська академія», термін закінчення навчання 30 червня 2025 рік, що у свою чергу не дозволяє позивачеві самостійно заробляти кошти для забезпечення своїх потреб, а тих коштів, що заробляє мати, не вистачає для нормального існування. Стислий виклад позиції відповідача. [PERSON] належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив у встановлений строк не подав. Суд вважає необхідним зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».\~\~ Заяви, клопотання. Позивач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 12). Процесуальні дії у справі. 6 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с. 13 - 14). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] народився [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 199, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 2). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 88 (а.с. 6). Згідно довідки № 1126 від 12 грудня 2023 року, позивач дійсно є курсантом ІІІ курсу денної форми навчання спеціальності 271 «Морський та внутрішній водний транспорт», форма навчання: за контрактом, термін навчання: 30 червня 2025 рік (а.с. 5). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка\~кожного аргументу,\~наведеного учасниками\~справи,\~та норми\~права,\~які застосував\~суд,\~мотиви їх\~застосування. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Як встановлено судом, позивач досяг віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Відносно наявність у батька можливості надати таку допомогу, суд зазначає, що відповідачем не подано у встановлений судом строк відзив на позов, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи (частина 8 статті 178 ЦПК України). Згідно частини першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Диспозиція частини 1 статті 200 СК України регламентує, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Верховний Суд в постанові від 23 січня 2019 року по справі №\~346/103/17, зазначив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Поряд з цим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо терміну стягнення аліментів, оскільки законодавець пов`язує право на отримання аліментів саме з періодом навчання (до 30.06.2025 року), а не досягненням 23-х річного віку, як то зазначено у позові. На підставі викладеного, надавши правову оцінку фактичним обставинам справи, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної заяви. Як\~неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 2930 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99). Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial