Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ТОВ «Укркредитфінанс», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2736 від 01.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з позивача на користь ТОВ «УКРКРЕДИТФІНАНС» заборгованості в розмірі 32550,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 4659,24 грн., стягнуті в межах виконавчого провадження з виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] послався на те, що вказаний виконавчий напис є незаконним, таким, що вчинений із грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та відповідно таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, виконавчий напис було вчинено на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально, та на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого стягувачем, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача, і не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача. Щодо вимоги про стягнення з відповідача коштів позивач послався на таке. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до Приватного виконавця Виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича із заявою про примусове виконання рішення на підставі вказаного Виконавчого напису. Приватним виконавцем Виконавчого округу Запорізької області Хохловим Кирилом Костянтиновичем 11.11.2021 р. була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67477571) щодо стягнення з Позивача заборгованості у сумі 32 550,00 грн. У грудні 2023 на адресу приватного виконавця Хохлова К.К. в інтересах позивача звернувся адвокат Зінченко М.В. з адвокатським запитом за вих. №198 про надання відомостей щодо суми стягнутих у примусовому порядку коштів з [PERSON] в межах відкритого виконавчого провадження. У відповідь на вказаний адвокатський запит від Приватного виконавця Хохлова К.К. надійшов лист від 13.12.2023 р. №21487 про те що в ході примусового виконання на рахунок стягувача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перераховано суму у розмірі 4 659,24 грн. Відтак, оскільки вказана грошова сума була отримана відповідачем на підставі виконавчого документу, який не підлягає виконанню, вона підлягає поверненню в порядку ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно. Ухвалою суду від 28.12.2023 було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. Всім учасниками справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору, доказів на їх обґрунтування, а також заяв про розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідач явку представника в судове засідання двічі не забезпечив, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі та судові виклики в електронному вигляді через електронний кабінет у ЄСІТС, що підтверджується відповідними довідками. Відзиву на позов та (або) заяв процесуального характеру відповідач не подав. Про причини неявки представника відповідача відомості до суду не надходили. Приватний виконавець письмових заяв по суті спору чи з процесуальних питань не надіслав. [PERSON] втратив статус нотаріуса на підставі наказу міністра юстиції України Д. Малюськи від 09.02.2023 № 560/5 про анулювання раніше виданого [PERSON] свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Станом на час розгляду справи відомості про вказану особу у Єдиному реєстрі нотаріусів за посиланням https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=name відсутні. З огляду на це, вказана особа при відкритті провадження у справі не була залучена третьою особою, про що було зазначено в ухвалі. У зв`язку з вказаними обставинами 29.02.2024 судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого. Викладення обставин та доказів, встановлених та досліджених судом. 13.09.2020 між [PERSON] (далі Позивач, Позичальник, Боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі Відповідач, Кредитодавець) був укладений Кредитний договір «Стандарт» №0485-8664 (надалі Кредитний договір). Пунктами 1, 2, 3 Кредитного договору визначено, що Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом. Строк кредиту становить 21 день. Термін платежу 03.10.2020 р. Сума кредиту 10 000,00 грн. Факт отримання кредитних коштів на підставі вказаного Кредитного договору позивач не оспорює, про що безпосередньо зазначено у позовній заяві. 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис № 2736, відповідно до якого було стягнуто з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за Кредитним договором «Стандарт» №0485-8664 від 13.09.2020. За змістом виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 04.10.2020 р. по 12.05.2021 р. Загальна сума заборгованості складає 32 200,00 грн., в тому числі: -прострочена заборгованість за сумою кредиту 10 000,00 грн.; -прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 22 200,00 грн. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом складає 350,00 грн. Відтак, загальна сума заборгованості за виконавчим написом становить 32 550,00 грн. В подальшому приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. 11.11.2021 була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67477571) з виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з позивача заборгованості у сумі 32 550,00 грн. Постановою від 11.11.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 67477571 визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат у сумі 199,00 грн. Постановою від 11.11.2021 про стягнення з боржника основної винагороди в межах ВП № 67477571 стягнуто з боржника основну винагороду у сумі 3 255,00 грн. Постановою від 12.11.2021 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах ВП № 67477571 звернуто стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у ТОВ «Завод Кранкомплект». Постановою від 09.12.2021 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в межах ВП № 67477571 стягнуто з боржника додаткові витрати у сумі 900,00 грн. Постановою від 02.10.2023 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в межах ВП № 67477571 стягнуто з боржника додаткові витрати у сумі 400,00 грн. Постановою від 02.10.2023 про арешт коштів боржника за ВП № 67477571 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, шо містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 33 961,76 грн. Постановою від 02.10.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах ВП № 67477571 звернуто стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод». В цілому в ході примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса в межах вказаного виконавчого напису на рахунок стягувача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було перераховано суму у розмірі 4 659,24 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копіями Кредитного договору, оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, матеріалів виконавчого провадження № 67477571, листом-відповіддю приватного виконавця Хохлова К.К. від 13.12.2023 № 21487. Відповідач надані позивачем докази не оспорював і не спростував. Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 Постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Крім того, розглядаючи правову природу відносин, що виникають у зв`язку з вчиненням нотаріусом виконавчого напису, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначила про таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Проте, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотиви та висновки суду при вирішенні цієї справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд виходить з того, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження законності та обґрунтованості оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, а тому несе ризик настання відповідних процесуальних наслідків. За відсутності доведеності іншого, суд виходить з того, оспорюваний виконавчий напис був вчинений на договорі, який не входить в перелік документів, на яких дозволяється вчиняти виконавчий напис нотаріуса, та за відсутності доказів наявності безспірної заборгованості позивача, і погоджується з відповідними доводами сторони позивача. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність правомірності вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, а тому позов є законним та обґрунтованим, і підлягає задоволенню. Щодо вимоги стягнення безпідставно набутих коштів. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. Відтак, суд виходить з того, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса завідомо для відповідача не був достатньою правовою підставою для стягнення з позивача грошових коштів, а тому грошові кошті в сумі 4 659,24 грн., отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, були набуті відповідачем без достатньої правової підстави. Отже, в цій частині позов також підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, на загальну суму 1610,40 грн., підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення інших судових витрат сторона позивача клопотання не подала. Враховуючи вищенаведене,\~на підставі\~ст.\~ст.\~15,\~16,\~1212\~ЦК України,\~ст.\~ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~Главою 16\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року N\~296/5,\~ Переліком\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №\~1172,\~

Outcome: approved