Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

09.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстраційної дії та права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.09.2020 [PERSON] надано у позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 54 500 доларів США з щомісячною виплатою 1.5 % від суми позики, про що останнім власноручно написано розписку. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2021 по справі № 335/4141/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики розміром 54 500 доларів США та відсотки за користування позикою, 3 % річних. Разом із цим, як зазначає позивач, 15.04.2021 йому стало відомо, що [PERSON] безоплатно відчужив своє нерухоме майно на користь свого сина - [PERSON] шляхом укладання договору дарування № 3043, виданого 16.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г. Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.11.2022 по справі № 335/4387/21 договір дарування за № 3043 від 16.10.2020, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним з моменту його укладання. Постанова Запорізького апеляційного суду мотивована тим, що боржник за договором позики [PERSON] діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно кредитора [PERSON] , оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Відчуження належного [PERSON] майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення [PERSON] на його майно як боржника. 16.12.2022 [PERSON] стало відомо, що [PERSON] відчужено квартиру за адресою [ADDRESS] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 489 від 24.12.2021, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. Таким чином, [PERSON] не мав права відчужувати квартиру, а тому спірний договір купівлі-продажу підлягає скасуванню. Крім того, реєстраційна дія щодо реєстрації права власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] , проведену Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторією Вікторівною 24.12.2021, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 62566937 та право власності [PERSON] підлягають скасуванню, внаслідок недійсності Договору купівлі-продажу. Позивачем зазначено у своїх доводах, що спірним договором нерухоме майно [PERSON] передано у власність іншій особі, відтак зазначений перехід права власності призвів до порушення прав та інтересів позивача, оскільки тепер існує загроза неможливості стягнення належних позивачу сум відповідно до боргової розписки. Відтак, позивач зазначив, що є заінтересованою особою по цій справі і тому, подання ним цієї позовної заяви відповідає вимогам ч.3 ст.215 ЦК України. З огляду на вищевикладене, вважає, що єдиним способом захисту його порушених прав та законних інтересів є звернення з даним позовом до суду. 27.02.2023 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 08.03.2023 на виконання ухвали судді від 27.02.2023 представником позивача - адвокатом Гребнєвим І.І. надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2023 року дану цивільну справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.05.2023 клопотання представника позивача задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторії Вікторівни належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного 24.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №489, а також належним чином засвідчені копії усіх документів на підставі яких цей договір був посвідчений. 21.06.2023 на виконання вищезазначеної ухвали від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. на адресу суду надійшли: копію договору купівлі-продажу квартири та документи на підставі яких він посвідчувався. Ухвалою суду від 21.08.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.10.2023 року. Ухвалою суду від 13.11.2023 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучені: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторія Вікторівна; [PERSON] . Ухвалами суду від 13.11.2023 витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ № 646 від 22.09.2016) щодо [PERSON] та [PERSON] . 21.12.2023 представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51.1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2195079323101. Ухвалою суду від 22.12.2023 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51.1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2195079323101. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, разом з цим, від представника позивача надійшла заява про здійснення розгляду справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив. Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законодавством порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законодавством порядку, на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (з ЄДРСР) від 06.07.2021 по справі № 335/4141/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики розміром 54 500 доларів США та відсотки за користування позикою, 3 % річних. [PERSON] відчужив своє нерухоме майно на користь сина [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 16.10.2020 року посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 3034 (а.с.62-64). Постановою Запорізького апеляційного суду (з ЄДРСР) від 15.11.2022 по справі № 335/4387/21 договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., 16.10.2020 за № 3043, з моменту його укладання. 24.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 51.1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 489. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2021 року за [PERSON] зареєстроване речове право у формі права власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальною площею 51.1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 489, виданий 24.12.2021, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (частина перша статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, та статті 15, 16 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України). За змістом частин другої, третьої статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Нормами цивільного законодавства передбачений спосіб захисту цивільних прав та інтересів, зокрема й шляхом визнання правочину недійсним, правові засади для застосування якого врегульовані приписами статей 215, 236 ЦК України. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В постанові Великої палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №161/3245/15-ц, Верховний Суд зазначив: «відповідно до вищевказаних норм ЦК України недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину». В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року, справа № 910/12787/17, Верховний Суд зазначив: «У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі». Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Як уже зазначалося, позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом у цій справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стороною якого він не є; акцентував, що спірним договором нерухоме майно [PERSON] передано у власність іншій особі, відтак зазначений перехід права власності призвів до порушення прав та інтересів позивача, оскільки тепер існує загроза неможливості стягнення належних позивачу сум відповідно до боргової розписки. Тобто у цій справі позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце». Тобто відповідно до вищевказаних норм ЦК України, недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Проаналізувавши докази у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, загальною площею загальною площею 51.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 489, підлягають задоволенню, оскільки зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, враховуючи ту обставину, що предметом договору є нерухоме майно, право власності на яке продавець не набув належним чином, у відповідності до закону. Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявностфі таких прав). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, Верховний Суд у постанові від 30.07.2019 у справі № 28/29-б-43/212-2012 дійшли правового висновку, відповідно до якого рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно. У разі визнання недійсним договору, за яким було прийнято рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав, Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту, оскільки за чинним ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторією Вікторівною від 24.12.2021 №62566937, підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] , як покупець нерухомого майна не набув права власності на нерухоме майно, оскільки продавець нерухомого майна не мав права власності на вищезазначене нерухоме майно, внаслідок чого не мав право його відчужувати за правочином. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 779,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні документально підтверджені докази понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача, а відтак суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору за пред`явлення позову у розмірі 3220 гривень 80 копійок.

Outcome: approved