Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

01 листопада 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували з 04 жовтня 2019 року по 21 липня 2022 року у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням № 694/674/22 з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 3\~000,00 грн. На даний час позивач має власний автомобіль днз. [NUMBER] марки Сузукі та на сьогоднішній день для безпечного перевезення сина в автомобілі виникла необхідність у придбанні дитячого автокрісла, оскільки у зв`язку з незадовільним станом здоров`я дитини позивачка вимушена постійно звертатися за медичними послугами до лікарів різного профілю, возити дитину на щеплення, робити оздоровчі масажі та проводити інші необхідні процедури. Також у зв`язку з військовою ситуацією, що склалася в країні, позивачка з сином є зареєстровані як внутрішньо переміщені особи (ВПО) в м. Звенигородка Черкаської області, та має критичну необхідність у здійсненні тимчасових поїздок з м. Звенигородка Черкаської області в м. Київ за місцем фактичної реєстрації, де вона проживала до 24 лютого 2022 року, та в зворотному напрямку, а також здійснювати інші поїздки з дитиною пов`язані з його обстеженнями до лікарів в Черкаську обласну лікарню, що підтверджується копією УЗІ серця. Всі свої поїздки в межах міста та поза його межами позивачка здійснює виключно з дитиною, так як дитина повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. Зважаючи на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , що викликані особливими обставинами, разово, в твердій грошовій сумі в розмірі 7\~290, 00 грн на придбання дитячого автокрісла. 03 листопада 2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито спрощене позовне провадження (з викликом сторін) по справі. Позивачка через канцелярію суду подала заяву в якій просила суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 встановлено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засідання яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 березня 2021 року Солом`янським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народився у м. Києві [INFO] , про що Солом`янським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17 березня 2021 року було складено відповідний актовий запис № 1111. Батьками особи зазначено: батько громадянин України [PERSON] , мати громадянка України [PERSON] . Відповідно до виконавчого листа № 694/674/22, виданого 27 липня 2022 року Звенигородським районним судом Черкаської області рішенням суду від 20 липня 2022 року ухвалено стягувати з\~ [PERSON] на користь\~\~ [PERSON] на утримання дитини\~\~ [PERSON] , [INFO] , аліменти\~в розмірі 3000 (три тисячі) грн.\~щомісячно з дня подання позовної заяви, тобто з 02 травня 2022 року, до повноліття дитини. Згідно довідки від 26 березня 2022 року №7109-5000507197 про взяття на облік внутрішньої особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , та взято на облік як внутрішньо переміщену особу з фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . Згідно довідки від 22 березня 2022 року №7109/5000506785 про взяття на облік внутрішньої особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , та взято на облік як внутрішньо переміщену особу з фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . Вищезазначене також підтверджується довідкою № 658/12-2-04 від 17.05.2022 року, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради Черкаської області, та Актом від 17 травня 2022 року депутата м. Звенигородка [PERSON] . Позивач у позові зазначає, що нею понесені затрати грошових коштів на додаткове утримання сина, а саме: витрати на придбання автокрісла в розмірі 7\~290,00 грн. (1/2 частина від повної вартості крісла - 14580,00 грн.), яке було придбане позивачем у зв`язку з незадовільним станом дитини та вимушеними зверненнями до відповідних лікарів, а отже відвідуванням лікарень. Так, відповідно до накладної № РПИ-7597-186657423 від 14 травня 2022 року виданої ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» [PERSON] сплатила 14\~580,00 грн. за Автокрісло Evenflo EveryStage DLX Canyons (група від 1.8 до 54.4. кг). Позивачем надані карта ехокардіографічного обстеження від 21 квітня 2022 року, результати огляду дитини від 01 липня 2021 року, консультативний висновок невролога від 15 листопада 2021 року, консультативний висновок алерголога від 18 квітня 2021 року, обстеження проведене на УЗД-апараті від 15 листопада 2021 року та 21 травня 2021 року, консультативний висновок дерматовенеролога від 29 червня 2021 року, консультативний висновок невролога (до року) від 21 травня 2021 року, виписку № 0511 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07 листопада 2022 року. Положеннями ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України, участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Заявлені позивачем витрати на придбання автокрісла не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки стосуються саме потреб, що охоплюються щоденними витратам, які відповідач у вигляді аліментів сплачує позивачу. В даному випадку, витрати на автокрісло для дитини покриваються за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача у відповідності до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 2 липня 2022 року № 694/674/22. Позивачем не надано будь яких підтверджень необхідності купівлі автокрісла. Вказані витрати не можуть вважатися додатковими витратами на утримання дитини, зумовленими особливими обставинами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати позивача на придбання автокрісла не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed