Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений 18.10.2001 року на Універсальній біржі «Південь» за № 2935, укладений між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що 14 лютого 2022 року вона, [PERSON] , звернулася до державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Лісовської Наталі Василівни з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа № 53/2015. Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно є 1/2 частка житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Державним нотаріусом Лісовською Н.В. їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії з тих підстав, що нею було подано до нотаріальної контори договір № 2935 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Універсальній біржі «Південь» від 18.10.2001 року та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації від 01.11.2001 року, реєстровий номер 556, що протирічить ст. 227 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року та ст. 657 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року: «Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений». Позивач зазначила, що 18 жовтня 2001 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 2935 на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Договір був укладений на Універсальній біржі «Південь» . Придбана 1/2 частка житлового будинку у відповідача куплена за 1700 гривень, які були одержані відповідачем повністю до підписання договору. Договір купівлі-продажу за № 2935 від 18.10.2001 року на частку житлового будинку [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 01.11.2001 року за № 556. Вказала, що правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем були звільнена зазначена частка житлового будинку, передані ключі, ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Повідомила, що на час вчинення правочину учасники угоди не знали, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також діяв Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якого зареєстровані на біржі правочини не підлягали нотаріальному посвідченню. Позивач також зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який був стороною укладеного договору купівлі-продажу. У зв`язку з тим, що позивач, як дружина [PERSON] , постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовилася від неї, вона фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Через протиріччя правових норм, діючих на час укладання договору у 2001 році, та неможливості вирішення вказаного питання у позасудовому порядку, позивач змушена була звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.07.2023 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.10.2001 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 2935 купівлі-продажу житлового будинку, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] продала, а [PERSON] придбав частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній Біржі «Південь» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 2935 від 18.10.2001 р. (відповідно до статті 15 Закону України Про товарну біржу, діючої на момент реєстрації договору) та у подальшому зареєстрований у Миколаївському МБТІ за реєстровим № 556 від 01.11.2001 року. На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП "Миколаївським МБТІ" в якості правовстановлюючого документу, а за [PERSON] як покупцем зареєстроване право власності на частку житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 556 від 01.11.2001 року. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою завідувачем П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Лісовською Н.В., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , через те, що згідно з ст.227 Цивільного кодексу України, редакцій 1963 року та ст.657 Цивільного кодексу України, редакції 2003 року, договір купівлі-продажу житлового будинку не був посвідчений нотаріально. Згідно з ст. 227 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) договір відчуження житлового будинку (частки), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, повинен бути нотаріально посвідчений, а недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір № 2935 купівлі-продажу житлового будинку укладений 18.10.2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved