Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, в якій просила суд встановити факт проживання її з сином [PERSON] в період з 23.08.2012 року по 04.05.2013 року (день смерті останнього) за адресою: [ADDRESS] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] та який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті сина заявник також проживала за вказаною адресою, але фактично була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, із померлим сином на час його смерті вони вели спільне господарство. Квартира за адресою: [ADDRESS] належить заявнику та її сину - 1/2 частки на підставі свідоцтва про право власності від 09.12.2011 року. З метою оформлення спадкових прав на квартиру заявник звернулась до нотаріальної контори, але отримала відмову, у зв`язку з чим заявник вимушена захищати свої права у судовому порядку. На її думку, вона на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. Ухвалою суду від 17.11.2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання, витребувано копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 15.01.2024 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву та витребувані ухвалою суду від 17.11.2023 року документи, постановлено викликати та допитати у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні заявник та її представник вимоги даної заяви підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, у поданому відзиві на клопотанні просила суд ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства та розглядати справу за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника, її представника та свідків, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов до наступних висновків. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] , з 29.12.1988 року по 16.08.2012 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 23.08.2012 року по 12.09.2013 року - [ADDRESS] , з 19.09.2013 року по теперішній час - [ADDRESS] , що відображено у її паспорті громадянина України (а.с. 7-8). [PERSON] , [INFO] є сином заявника [PERSON] (а.с. 10), який помер [INFO] (а.с. 11). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.2011 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с. 12-13). На день своєї смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). 13.07.2023 року [PERSON] звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). У той же час, постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. від 28.09.2023 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з пропуском нею шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с. 46). Заявник та її померлий син були зареєстровані за різними адресами станом на час смерті останнього, проте, як вказувала [PERSON] , вони проживали разом та вели спільне господарство до 04.05.2013 року, а тому вона, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважає себе такою, що прийняла спадщину. На підтвердження фактичного проживання [PERSON] з 22.12.1988 року по даний час за адресою: [ADDRESS] , надано акт від 10.10.2023 року з підписами мешканців квартир №№26 , 33 , 27 та майстра технічної дільниці (а.с. 14). Крім того, допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали пояснення, що у вказаній квартирі до для смерті сина заявника у 2013 році проживали [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю та вели спільне господарство. Так, стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки під час розгляду справи було встановлено, що заявник з 1988 року проживала за адресою: [ADDRESS] , у тому числі станом на час смерті сина [INFO] , встановлення даного факту у судовому порядку заявнику необхідно для належного оформлення спадкових прав на квартиру, заявник не має іншої можливості оформити право на спадщину та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що обставини, на які [PERSON] посилалася у своїй заяві знайшли підтвердження у ході розгляду справи, а тому, суд вважає за необхідне встановити факт проживання [PERSON] спільно однією сім`єю з сином [PERSON] в період з 23.08.2012 року по 04.05.2013 року за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved