Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Огорілко Ю.В., 29.12.2023 звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості згідно договору позики, трьох відсотків річних, судового збору та витрат на правову допомогу. Позовну заяу обгрунтовує наступним. Вказує, що 23.06.2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив відповідачу 12 000 доларів США терміном на 3 місяці. Наведене стверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. Проте до сьогоднішнього дня відповідач коштів позивачу не повернув. Відповідач уникає зустрічей із позивачем, телефонних дзвінків та не повертає позичених коштів, тому позивач змушений звертатись до суду для захисту свого порушеного права. Вказує, що з метою забезпечення позову він звернувся із заявою про забезпечення позов в суд та ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 26.12.2023 року у справі № 444/4598/23 накладено арешт на майно [PERSON] . Відповідно до вимог розписки від 23.06.2023 позикодавець виконав свої обов`язки по договору та передав позичальнику кошти в сумі 12000, 00 доларів США. Відповідач в свою чергу обов`язку по виконанню взятих на себе зобов`язань не виконує, борг не повертає. Вказує, що три проценти річних за період із 23.09.2023 року по 31.12.2023 року становлять 3 685.00 грн. Судові витрати на правничу допомогу становитимуть 10 000. 00 грн. Судовий збір сплачується з врахуванням сплаченого судового збору при поданні заяви про забезпечення позову (на суму 536, 60 грн. ) згідно вимог ч. 4 ст. 136 ЦПК України та становить 3983, 83 грн. Із врахуванням вищенаведеного просить стягнути із [PERSON] заборгованість згідно договору позики в користь [PERSON] в розмірі 12 000, 00 доларів США, що станом на день подання позову по курсу НБУ становить 448 377, 60 грн, три відсотка річних в розмірі 3 685, 00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 3 983.83 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000.00 грн. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 04 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 05 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено підготовче судове засідання призначити на 08 лютого 2024 року о 09 год. 30 хв. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні о 10 год. 00 хв. 14 березня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак його представник подав заяву, в якій просить справу розглядати у відсутності сторони позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки відповідач не повідомив. Відзиву на позовну заяву чи клопотань на адресу суду не подав. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Беручи до уваги те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач та його представник не заперечує заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосуваннястатей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до розписки від 23 червня 2023 року [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 25.09.2001, взяв у борг суму в розмірі 12 000.00 (дванядцять тисяч) доларів США у громадянина [PERSON] , 1981 р.н., на 3 місяці. Копія розписки, надана позивачем суду, знаходиться в матеріалах справи, відповідність копії оригіналу розписки перевірено та засвідчено судом в судовому засіданні. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписки можна зробити однозначний висновок про отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошових коштів саме у борг, оскільки в розписці є чітко зазначено про обов`язок повернення коштів через три місяці. Написана відповідачем [PERSON] розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між [PERSON] та [PERSON] саме договору позики. Розписка встановлює факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також в розписці зазначено про зобов`язання позичальника повернути борг у визначений строк. Доказів повернення відповідачем грошових коштів позивачу матеріали справи не містять та судом під час розгляду справи не встановлено. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача [PERSON] свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 26 грудня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову, подану до пред`явлення позову задоволено, а саме накладено арешт на нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] та квартири, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] і які належать на праві власності [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20 (провадження № 61-1664св22)). Згідно з положенням ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Законодавством не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. У висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Враховуючи встановлені судом обставини, досліджені докази та правові висновки Верховного Суду, а також беручи до уваги факт укладення між позивачем та відповідачем саме договору позики від 23.06.2023 року, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст. 1047 ЦК України, а відповідач, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що із відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти за договором позики від 23.06.2023 в розмірі 12 000, 00 доларів США, що станом на день подання позову по курсу НБУ становить 448 377, 60 грн. Щодо стягнення 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд бере до уваги наведений позивачем розрахунок 3% річних, такий відповідачем не спростовано. Від так стягненню із відповідача [PERSON] в користь [PERSON] підлягають три відсотка річних в розмірі 3 685, 00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 136, ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 983.83 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Від відповідача [PERSON] клопотань про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Огорілко Ю.В. 02 грудня 2023 року укладено договір про надання юридичних послуг. Крім того адвокатом отримано ордер серії ВС № 1197538 від 27.12.2023 року. Копію вказаних документів, а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1775, виданого КДКА Львівської області, долучено представником позивачем до позовної заяви про зверненні в суд. Із копії акту виконаних робіт від 28.12.2023 вбачається, що адвокат Огорілко Ю.В. надав гр. [PERSON] юридичні послуги на суму 10 000.00 грн, які складються із: ознайомлення із справою, збору документів, ознайомлення із нормативно-правовою базою, підготовкою позовної заяви та інших процесуальних документів, участі в судових засіданнях. Клієнт прийняв дані послуги та оплатив за їх надання 10 000.00 грн. Копією квитанції до прибуткового касового ордера № 90 від 08.12.2023 підтвержується сума у розмірі 10 000.00 грн на підставі договору про надання правової допомоги, акту виконаних роті від [PERSON] . Зважаючи на наведене, суд приходить до переконання, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу визначено з дотриманням принципу розумності та справедливості, враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та значення справи зокрема для позивач. За таких обставин, стягненню із відповідача в користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 10 000.00 грн.

Outcome: approved