Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

04 серпня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь: аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у вигляді твердої грошової суми щомісячно у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на дитину у вигляді твердої грошової суми щомісячно у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, до досягнення дитиною повноліття; аліменти на позивача до досягнення трирічного віку спільною дитиною у мінімальному розмірі згідно чинного законодавства України, що буде актуальним на момент ухвалення рішення по справі. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого, [INFO] , у них народилася [PERSON] . Позивач стверджує, що на теперішній час не працює у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною. Враховуючи певні діагнози дитини, яка потребує постійного догляду медиків, лікування та оперативного втручання, позивачка не має можливості нести самостійно всі витрати, що пов`язані з забезпеченням дитини та її лікування. Батько дитини не надає ніякої матеріальної підтримки ані матері, ані дитині. Спір в позасудовому порядку не вирішено, що стало приводом звернення з позовною заявою до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А. Провадження у цивільній справі № 947/24669/23 відкрито ухвалою судді від 30.08.2023 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій. У встановлений строк до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов (вхід. № ЕП-13893). 10.11.2023 року через канцелярію суду зі сторони позивача надано відповідь на відзив (вхід. № ЕП-15127). Ухвалою суду від 04.12.2023 року прийнято надані сторонами заяви по суті справи, відповідачу\~ визначено строк на\~подання заперечень\~на відповідь позивача п`ятнадцять днів з дня одержання копії цієї ухвали. Відповідач заперечення не надав, скориставшись наданим йому правом на власний розсуд. Будь-яких інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань з боку сторін до суду не надходило. Суд перейшов до розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з 07.12.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 01 липня 2021 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року (справа № 947/7421/23). Позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання. Згідно довідки № 01-325 від 21.07.2023 року Дитячої міської поліклініки № 6, [PERSON] , [INFO] , проживає у [ADDRESS] , та перебуває на обліку в КНП ДМП № 6 ОМР. Дитині надано рекомендації лікаря та зазначено, що дитина має затримку мовного розвитку, пірамідальну недостатність; потребує додаткового обстеження та лікування з метою зміцнення здоров`я. В перелік рекомендацій включено масаж нижніх кінцівок (декілька курсів), плавання (постійно) та розвиваючі заняття з логопедом. Довідкою № 78 від 15.06.2023 року Багатопрофільної медичної клініки Clinic Zakaria підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , після обстеження та консультацій призначено оперативне втручання. Діагноз: «Гранульома пупка»; Рекомендації: Оперативне втручання в плановому порядку. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий, працездатний, у зв`язку з чим повинен утримувати свою малолітню доньку. При визначені розміру аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, та виходить з встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] посилається на відсутність постійного місця роботи та зайнятість тимчасовими підробітками. Вказує, що його приблизний щомісячний дохід становить 10\~000,00 гривень. Однак, доказів на підтвердження вказаних обставин не надав, як і доказів перебування на обліку в Центрі зайнятості населення, як особи, що має статус безробітного. Враховуючи вимоги міжнародного права та чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття у розмірі аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Також, суд наголошує, що аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду, та не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому суд зауважує, що розмір аліментів на дитину, заявлений [PERSON] до стягнення є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Відносно позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача, суд зазначає наступне. Суд враховує те, що позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, а від так не працює, у зв`язку з чим потребує утримання з боку чоловіка, відповідача по справі. У відповідності до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За приписами ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В даному випадку норми закону передбачають право дружини, з якою проживає малолітня дитина, на утримання від чоловіка або колишнього чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років, і з моменту пред`явлення позову. Як зазначено вище, малолітня дитина сторін по справі проживає з позивачем, яка не працює, доглядає доньку, яка перебуває на її утриманні, має певні вади розвитку та хвороби, як потребують лікування. Відповідач проживає окремо. Домовленості щодо добровільної сплати аліментів у позасудовому порядку сторони не досягли. Відповідач просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у твердій грошовій сумі до досягнення трирічного віку спільною дитиною у мінімальному розмірі згідно чинного законодавства України, що буде актуальним на момент ухвалення рішення по справі. Зважаючи на те, що у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року загальний показник прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць складає 2 920 гривень, суд доходить висновку про стягнення на утримання позивача аліментів саме в такому розмірі щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Щодо позовних вимог в частині стягнення щомісячних додаткових витрат на утримання сина суд зазначає наступне. Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У пункті 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Суд при розгляді даного позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, проте, враховуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивач жодним чином не обґрунтувала вказані витрати. Заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, позивачем не підтверджені такі трати до 2039 року, не обґрунтована необхідність майбутніх трат до 2039 року. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відмовляючи позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд враховує, що така відмова не позбавляє позивача права в майбутньому подати до суду у встановленому законом порядку позов щодо стягнення додаткових витрат. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, судові витрати в розмірі 1073,60 гривень стягуються на користь держави з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Outcome: approved