Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 38706 грн. 59 коп. та судовий збір в розмірі 2684 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.10.2014 року між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та фізичною особою [PERSON] укладено Угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630222728. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.01.2023 року має заборгованість розміром 38706 грн. 59 коп. Також зазначає, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування на АТ "Сенс Банк" . В зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 38706 грн. 59 коп. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява такого про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, однак вказала, що у випадку, якщо суд прийде до висновку, що позов підставний, просила розтермінувати виплату суми заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку відповідачки, вважає, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08.10.2014 року відповідачем [PERSON] прийнята оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. Вказана оферта акцептована відповідачем та передбачає відкриття відповідачеві карткового рахунку № [NUMBER] у валюті гривня, випуск міжнародної платіжної картки DMC 75 000,00 грн. 08.10.2014 року відповідачем також підписано анкету заяву, які передбачають умови кредитування та розмір процентної ставки (у даному випадку - фіксована, 24% річних),штрафні санкції, які застосовуються до боржника у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.01.2023 року має заборгованість, яка складається з наступного: тіло кредиту - 20 975,49 грн., прострочене тіло кредиту - 15 642,69 грн., відсотки за користування кредитом - 302,80 грн., відсотки за просрочену заборгованість - 1 785,61 що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно дост. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Частинами першою, третьоюстатті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст.526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідност. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.610,611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши 08.10.2014 року договір про надання кредиту, відповідач [PERSON] , відповідно до статей 3, 627 ЦК України, добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, відповідач порушила взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов`язання, зокрема не повертає кредит і не сплачує відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим вимога позивача про дострокове стягнення тіла кредиту та відсотків підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У встановлений процесуальним законом строк відповідач не скористалася процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання нею договірних зобов`язань. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Оскільки умови кредитного договору від 08.10.2014 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , відповідачем не виконано, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи клопотання відповідачки про розстрочення рішення суду, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. Разом з тим, відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження обставин, за яких суд міг би розстрочити виконання рішення, відтак суд не вбачає підстав для надання такого розстрочення. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову,з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved