Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах [PERSON] , Департаменту з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, третьої особи Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві , Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ткаченко Уляни Євгеніївни, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії. Позивачка у позові зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що належна їй на праві власності квартира 26.01.2015 року незаконно вибула з її володіння як власника, без її його згоди та відома в результаті шахрайських дій, вчинених відносно квартири як її майна [PERSON] та [PERSON] . За даним фактом було СВ Оболонського РУ УМВС України було порушене кримінальне провадження за №12015100050008011 від 20.08.2015 року, в рамках якого позивачка 24 серпня 2015 року визнана потерпілою особою, [PERSON] було вручено повідомлення про підозру за ч.4 ст.190 КК України, а обвинувальний акт відносно нього 29.06.2016 року направлений до суду для розгляду по суті. В процесі досудового розслідування позивачці стало відомо , шахрайське заволодіння належною їй квартирою відбулося 26 січня 2015 року в результаті укладення [PERSON] договору купівлі-продажу даної квартири по довіреності від 25.12.2014 року, якої вона йому не видавала. Під час досудового розслідування була проведена судово-почеркознавча експертиза згідно висновку судового експерта було встановлено, що довіреність від 25.12.2014 року містить ознаки підробки, а вона, позивачка, дану довіреність її не видавала [PERSON] та не підписувала. В позові посилається на те, що наміру продажу квартири не мала, квартира є єдиним житлом для її малолітніх дітей, іншої власності не має, а група шахраїв, куди входив [PERSON] продала належну їй квартиру без її згоди, відома та волевиявлення. Посилається на те, що довіреність на розпорядження належною квартиру нікому не посвідчувала, ні [PERSON] , ні будь-яких інших осіб не уповноважувала на продаж свого майна, а також не уповноважувала приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловську Т.В. посвідчити її підпис на довіреності, такого нотаріуса не знає та ніколи не була в неї в офісі, вважає, що квартира вибула з власності позивача поза межами її волі, внаслідок вчинення шахрайських дій відносно неї та неправомірних реєстраційних дій без її відома та участі. Власник з дотриманням вимог ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, не залежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14 та постанова Великої Палати ВС від 14.11.2018 у справі №183/1617/16). Спірне житлове приміщення вибуло з власності позивача поза межами його волі, внаслідок вчинення неправомірних реєстраційних дій, а в подальшому за договором дарування від 06.02.2016 року майно перейшло до останнього набувача [PERSON] , тому на переконання позивачки, її право як законного володільця підлягає захисту шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало. Ухвалою Оболонський районний суд м. Києва від 21.11.2019 року відкрито провадження у справі в було відкрито загальне провадження у цивільній справі ( з викликом сторін), підготовче засідання у якій призначено на 17.02.2020 року. 14.06.2021 року службою у справах дітей та сім`ї Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією подана заява до суду про розгляд даної справи за відсутності представника служби з проханням на прийняття судом рішення згідно вимог чинного законодавства. 22.07.2020 року позивачкою подана заява про збільшення позовних вимог, якою доповнено позовні вимоги - визнання недійсною довіреності від 25.12.2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстровим номером №944 від 25.12.2014 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та вимогою визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.01.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко У.Є, реєстрований номер № 20 від 26.01.202015 року. 10.09.2020 року позивачкою подана ще одна заява про збільшення позовних вимог, а саме доповнено позов вимогою про поновлення становища, яке існувало до порушення її права власності: зобов`язати Департамент з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] та вимогою зобов`язання Департамент з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації здійснення державної реєстрації в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію власності на квартиру [ADDRESS] на власника [PERSON] . 08.10.2020 року Департаментом з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації було подано відзиві на позовну заяві з посиланням на залучення Департаменту як неналежного відповідача відсутність у нього процесуального статусу відповідача виходячи з змісту позовних вимог. 10.03.2020 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідачів з проханням відмовити у позові та аргументацією підстав відмови суду у позові. Всупереч встановленого судом строку та порядку згідно ухвали Оболонського райсуду м. Києва від 21.11.2019 року відповідачами порушений встановлений судом строк та порядок подачі відзиву на позов. 23.06.2021 року представником відповідачів була подана до суду заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Ухвалою Оболонський районний суд м. Києва від 14.07.2021 року було зупинено провадження у даній справі до розгляду Печерським районним судом м. Київ кримінальної справи № 756/8298/16-к за обвинувальним актом відносно [PERSON] по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358,ч.4 ст.190 КК України. Ухвалою Оболонський районний суд м. Києва від 14.07.2021 року було відновлено провадження у справі позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Міністерства юстиції України про витребування майна із чужого незаконного володіння. У підготовчому засіданні 19.02.2024 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 22.07.2020 року та заяви від 10.09.2020 року. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на надані докази незаконного вибуття майна поза волею позивачки, вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме шахрайського заволодіння квартирою [PERSON] , обставини відчуження належної квартири за довіреністю від 25.12.2014 року, у якому був сфальшований підпис [PERSON] , позивачка підтримала підстави свого позову та обставини, викладені у позовній заяві. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією подана до суду заяву про розгляд даної справи за відсутності представника служби, просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Департаменту з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, в суді зазначила, що заявлені позовні вимоги не стосуються повноважень Департаменту, а тому позивачкою залучений Департамент як неналежна сторона. Інші учасники в засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. У ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від продажу від 06.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. позивачка є власником об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 33312207 - 3-х кімнатної квартири, за адресою квартири [ADDRESS] . 25.06.2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ткаченко У.Є був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] , який діяв по довіреності серія НАЕ №289983 від 25.12.2014 року, посвідченій приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Змисловською Т.В. від імені [PERSON] , власника квартири та [PERSON] та проведена державна реєстрація зміни права власності на нового власника [PERSON] 31.07.2015 року на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Анісимовим К.С., зареєстрованого в реєстрі № 535 права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 5581828880000 набула [PERSON] . 20 серпня 2015 року за заявою позивачки щодо шахрайського заволодіння її майном, а саме квартирою [ADDRESS] , було порушене кримінальне провадження за №12015100050008011 від 20.08.2015 року, у якому позивачка була визнана потерпілою особою. 09.09.2016 року органом розслідування в особі СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві у кримінальному провадженні за №12015100050008011 від 20.08.2015 року були застосовані заходи кримінального забезпечення щодо предмету досудового розслідування, а саме ухвалою Оболонського райсуду м. Києва від 09.09.2015 року у справі №756/11754/15-к був накладений арешт на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 5581828880000 за адресою [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 11.09.2015 року відносно квартири існувало обтяження у вигляді арешту об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 5581828880000. 06.02.2016 року згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ясвеновою Є.В., зареєстровано у реєстрі за №27, [PERSON] , подарувала квартиру [ADDRESS] , корпус2, [PERSON] , [INFO] . 19.05.2016 року ухвалою Оболонський районний суд м. Києва від 19.05.2016 року у справі № 756/6238/16-к було задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Гофриняк Т.Р. та накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] та доручено слідчому СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Гофриняк Т.Р. забезпечити збереження майна, на яке накладено арешт. З урахуванням висновків слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва Римар Є.П., викладених в ухвалі слідчого судді від 19.05.2016 року у справі № 756/6238/16-к, досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №12015100050008011 від 20.08.2015 року встановлено , що 26. 01.202015 року [PERSON] діючи на підставі довіреності від 25.12.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського МНО Змисловською Т.В. за реєстрованим номером №944 від імені [PERSON] та [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) уклали договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , вартість якої становила 3 169 676,58 ( три мільйона сто шістдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят шість гривен 58 копійок) згідно звіту про оцінку майна №RS41-1500120-002, виданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «АРК-Консалт» від 20.01.2015 року. Згідно висновку експерта №18/тдд від 26.11.2015 року підпис в довіреності серія та номер: НАЕ №289983, зареєстрованої в реєстрі №944 від 25.11.2015 року в графі «підпис» виконано не [PERSON] , а іншою особою. Ухвалою слідчого судді від 19.05.2016 року встановлено, що 13.05.2016 року у кримінальному провадженні № 12015100050008011 від 20.08.2015 року, [PERSON] , [INFO] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Допитаний 13 травня 2016 року у якості підозрюваного [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України визнав себе повністю. 29.06.2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12015100050008011 від 20.08.2015 року відносно [PERSON] по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358,ч.4 ст.190 КК України був направлений до суду. В даний час [PERSON] мобілізований до лав ЗСУ в особливий період, що виключає можливість закінчення судового розгляду у даній кримінальній справі. Судом встановлено, СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві по кримінальному провадженні №12015100050008011 від 20.08.2015 року була призначена постановою від 11.11.2015 року судово-почеркознавча експертиза під час досудового розслідування. Висновком Київського міського НДЕК Центру МВС України за № 18/тдд від 26.11.2015 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в довіреності (бланк НАЕ №289983),посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В., яка зареєстрована в реєстрі за №944від 25.12.2014 року, в графі «підпис» виконано не [PERSON] , а іншою особою. Доводи відповідачів щодо пропуску строку позовної давності суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами цивільної справи № 756/9493/17, яка була досліджена судом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, провадження № 12-15гс19). Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21). При розгляді справи судом на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які викладені вище, перевіркою матеріалів справи № справі № 756/6238/16-к судом було встановлено обставини протиправного вибуття квартири позивачки за№ 8, яка розташована за адресою: [ADDRESS] внаслідок протиправних дій щодо неї, що свідчить, що майно вибуло з власності позивачка поза межами її волі, внаслідок вчинення відносно неї протиправних дій карного характеру та неправомірних реєстраційних дій. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. Стаття 387 ЦК України надає право власнику витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Також згідно ст. 388 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно і у добросовісного набувача. Положення ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 (провадження N 6-2407цс15)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 містяться наступні висновки щодо застосування норм права: Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. У даному випадку вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає до задоволення, оскільки майно вибуло з власності позивачки поза волею позивачки. Встановивши, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння позивачки поза її волею, суд дійшов висновку про те, що пред`явлення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Міністерства юстиції України про витребування майна із чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало, підлягає задоволенню, в частині витребування спірного майна на користь позивачки. Згідно з правовим висновком, що міститься у постановах Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, від 31.10.2012 у справі № 6-53цс12 та постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 372/1488/16-ц, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387, 388 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, у зв`язку із чим позовні вимоги задовольняються в частині витребування майна із чужого незаконного володіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved