Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

01 січня 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05 серпня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 2278531, відповідно до умов якого відповідачу будо надано грошові кошти у сумі 8000 грн, відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, визначені Договором. [PERSON] не виконувала взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснювала погашення кредиту та відсотків в повному розмірі, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. 10 липня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір факторингу №10072020, та 15 жовтня 2020 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №107, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 2278531 від05 серпня 2019 року. У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за вказаним Договором позики станом на 15.10.2020 року ( дата відступлення права вимоги) заборгованість відповідача перед кредитодавцем становила 11887 грн 20 коп, яка складається з заборгованості за основним боргом 7924,80 грн та заборгованості по нарахованим та несплаченим проуентам на прпострочену позику - 3962,40 грн. Заборгованість по базовим процентам була відсутня. 28 квітня 2021 року позивачльником на корсить нового кредитора було сплачено суму коштів 248,13 грн, отже заборгованість за тілом та несплаченими відсотками складає 11639,07 грн. Також позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення до 23 лютого 2022 року , що складають 479,45 грн 3% річних та 1751,62 грн заборгованості за інфляційними втратами. На підставі викладеного, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за цим кредитним договором у загальному розмірі 13870 грн 13 коп., судові витрати, які складаються із витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 2481 грн та витрат на правову допомогу, у розмірі 10 000 грн. Також просив розглядати справу за відсутності їх представника. Ухвалою суду від 04.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено, що справа розглядатиметься суддею одноособово, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін 13.03.2024 р. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутність. У поданій заяві позовні вимоги не визнала, посилаючись на необгрунтованість пзховних вимог, заначаючи , що кредитний договір був нею укладений терміном на 14 днів, тобто припинив свою дію 20 серпня 2019 року, проте позивач нараховував відсотки за користування кредитом до 29 жовтня 2019 року. Загальна вартість позики становила 9702,40 грн ( т іло кредиту та проценти згідно договру). Згідно наданого позивачем розрахунку, вона погасила заборгованістьу розмірі 13 144,48 грн. Також позивачем необгрунтовано заявлені завищені судові витрати на оплату допомоги адвоката. Також надала суду заяву про застосування строку позовної давності, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав, щодо стягнення заборговансті за кредитом, який припинив свою дію 20 серпня 2019 року, а з цим позовом позивач звернувся до суду 01.01.2024 року. Наявінстть у країні карантинних обмежень та воєнного стану не є поважними причинами пропуску строку, адже суди не припиняли свою роботу, позивач є юридичною особою та йому нічого не заважало звернтутися до суду за захистом своїх прав у межах позовної давності. 11.03.2024 року представником позивача надано пояснення по справі, в яких зазначає, що ними не пропущено строк позовної давності, враховуючи положення п.12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки такий строк припадає на 05 серпня 2022 року. Зазначає, щ починаючи з 20 серпня 2019 року відповідачем було порушено умови договору позики. Відповідачем було здійснено погашення боргу на загальну суму 13 154,48 грн, однак здійснювала погашення з 21 серпня 2019 року по 23 жовтня 2019 року . При цьому нарахування процентів за невиконання грошового зобов`язання нараховувалося щоденно, як передбачено п.2 Договору позики та п. 6.4 Правил надання грошових коштів у позику, які відповідно до п.4.2 Договру відповдіач мав вивчити до підписання договору. Отже за період з 05 серпня по 21 серпня 2019 року позикодавцем було нараховано проценти у розмірі 2072 грн, тому загальна сума заборгованості становила 10 288 грн. Аналогічно була розрахована сума загальної заборгованості за весь період з 05 серпня по 29 жовтня 2019 року. Відповідачем не було надано контррозрахунку, тому слід вважати що вона погоджується з математичним обпахунком заборгованості та не становить його під сумнів. Вважають, що відповідач надала необгрунтовані та бездоказові твердження, які спрямовані на уникнення цивільно правової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Щодо заяви про застосування строку позовної давності зазначають, що Також зазначає, що Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У той же час, Постановою КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на територіях України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (зі змінами) установлено з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 Р- № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року було введено воєнний стан по всій укрїні, який неодноразово продовжувався і по теперішній час. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності за цими вимогами, який мав би сплинути 20.08.2022 року - не є таким, що пропущено позивачем з урахуванням положень пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Також зазначає, що позивачем надано докази на підтвердження реальності та співмірності витрат на правоу допомогу, тоді як відповідачем не наведено жодного обгрунтування необгрунтованого розміру таких витрат. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 05 серпня 2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі був укладений Договір позики № 2278531, що визнається і відповідачем Згідно з п.1. Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Пунктом 2. вказаного Договору передбачено, що кредит у розмірі 8000 грн надається строком на 14 днів, тобто до 19.08.2019 року. За користування кредитом позичальник сплачує позикодавцю 1,60% на день. Тип процентної ставки фіксований. Розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складають 2,70% у день. Вартість позики за весь строк, на який видано позику, у % становить 21,28%, у гривні - становитиь 1702,40 грн. Загальна вартість кредиту становить 9 702,40 грн. Отже, простим математичним шляхом, судом встановлено, що розмір відсотків на прострочену позику дорівнює 216 грн на день ( 8000х2,7%) та 128 грн за фіксованою ставкою в період кредитування ( 8000х1,6%) Відповідно до п. 4.2. Договору кредиту позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https//mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Відповідно до п.8.4 Правил якщо під час дії особливих умов виконання Договору, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності (у тому числі право сплати процентів акційних), позичальник порушить взяті на себе договірні зобов`язання, такі особливі умови виконання Договору втрачають силу, що означає, що нараховані згідно умов Договору проценти підлягають сплаті позичальником в повному об`ємі за весь період дії Договору згідно умов Договору і незалежно від пропонованих особливих умов Програми лояльності Кредитодавець на виконання умов Договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 8000 грн строком до 19 серпня 2019 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути їх разом з іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Договором та п. 6.4-6.5 Правил надання грошових коштів у позику встановлено, що днем повернення позики - є встановлений договором строк поверненян позики та сплати процентів, проценти на прострочену позику нараховуються у випадку прострочення позичальником встановлених догврром строків повернення ( виникнення заборгованості). 10 липня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір факторингу №10072020, та 15 жовтня 2020 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №107, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» набуло права вимоги до боржника [PERSON] 1 за Договором позики № 2278531 від 05.08.2019 року П. 6.14 правил - сплачені позичальником кошти за догвором позики зараховуються у наступній послідовності - в першу чергу зараховуються в оплату процентів на прострочену позику , в другу чергу - на оплату процентів на позику, в третю чергу- за раховуються в оплату позики. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормамиЦК України, Закону України «Про споживче кредитування»,Закону України «Про електронну комерцію»,Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1ст. 89 ЦПК України). Так, відповідно до ст.ст.15,16 ЦК Україникожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11,525,629 ЦК Українипідставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою ст.1054 ЦК Українивизначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить нормаст.1 Закону України «Споживче кредитування». За змістом ст.ст.202,205,207,626,639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Положеннямист.3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормою ст.12 Закону України «Про електронну комерцію`встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частинами 12, 13ст.11 Закону України «Про електронну комерцію`встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Частиною 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Частиною 1ст.530 ЦК Українипередбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому за змістом ст.612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно норми ч.1 ст.1050 ЦК України, в контексті положенняч.2 ст.1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму кредиту, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. В свою чергу, нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно достатті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно достатті 536 ЦК Україниза користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З огляду на вказані правові позиції та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд не може погодитися з нарахуванням відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування , тобто після закінчення строку дії вкзаного договору 20.08.2019 року. Проте, як зазначено самим позивачем , згідно наданого розрахунку позичальник [PERSON] здійснювала наступні платежі на погашення заборгованості: 21 серпня 2019 року -50 грн, нарахована заборгованість - 10 288 грн, залишок заборгованості - 10 238 грн; 22 серпня 2019 року -1702,40 грн, нарахована заборгованість - 10 454 грн, залишок заборгованості - 8 751,60 грн; 13 вересня 2019 року -50 грн, нарахована заборгованість - 13 504,60 грн, залишок заборгованості - 13 453,60 грн; 16 вересня 2019 року -3 500 грн, нарахована заборгованість - 14 101,60 грн, залишок заборгованості - 10 601,60 грн; 23 вересня 2019 року - 2565,48 грн, нарахована заборгованість - 12 111,57 грн, залишок заборгованості - 9470,89 грн; 07 жовтня 2019 року 2641,60 грн, нарахована заборгованість - 12 466,46 грн, залишок заборгованості - 9824,86 грн; 23 жовтня 2019 року 2645,00 грн, нарахована заборгованість - 13 248,38 грн, залишок заборгованості - 10 603,38 грн; 29 жовтня 2019 року 0,00 грн, нарахована заборгованість - 11 887,20 грн, залишок заборгованості - 11 887,20 грн. Також позивач зазначає про сплату відповідачем 18 квітня 2021 року 248,13 грн, проте жодних доказів сплати не надає, відповідач таке заперечує. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 2278531 станом на 15.10. 2022 року становить 11 887 грн 20 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 7924 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 3 962,40 грн; також за період з 15.10.2020 року по 23.02.2022 року позивачем нарахована заборгованості за 3% річних 479 грн 45 коп.; заборгованості за інфляційними втратами 1751 грн 62 коп. З розрахунку вбачається, що відсотки нараховані за ставкою 1,6% в день у період з 05 по 19 серпня 20219 року, 1,9% за 20.08.2019 року, і по 2,7% в день за пеірод з 21.08.2019 року по 28.10.2019 року включно. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за періоди, коли у позивача не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. При цьому, яук вбачається з наданого позивачем розрахунку, кошти, які вносила відповдічка на погашення кредитної заборгованості , зараховувалися позикодавцем саме на погашення відсотків, які нараховувалися саме на «прострочену заборгованість», тобто за ставкою 2,7 % за день за пеірод після 20 серпня 2019 року. Проте, за вказаним кредитним договром позичальник мав повернути позикодавцю встановлену договором загальну суму кредиту у розмірі 9 702,40 грн., а повернула 13 153, 88 грн., тобто 5 153,88 грн відсотків за користування кредитом ( сума, що перевищує тіло кредиту у 8 000 грн). З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову,оскільки відсутня заборгованість відповідача як за тілом кредиту, так і за відсоткамиза користування кредитом в межах строків користування, визначених кредитними договорами. Останній платіж відповідачкою був внесений 23.10.2019 року, а позивачем за період з 15.10.2020 року по 23.02.2022 року була нарахована заборгованості за 3% річних 479 грн 45 коп. та заборгованість за інфляційними втратами 1751 грн 62 коп. отже , як наслідок згідно вищенаедених висновків суду, позовні вимоги в цій частині також не підлягають до задоволення. Як встановлено матеріалами справи, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до суду з позовом про стягнення заборгованості не зверталося та відступив своє право вимоги до відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал». Положеннямист.18 Закону України «Про споживче кредитування`передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог, який почався 20 серпня 2019 року, отже загальний трирічних строк сплинув, на думку відповідача, станом на час звернення до суду з цим позовом -01 січня 2024 року. Відповідно дост.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові - ч.4ст.267 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст.257 ЦК України. Згідно з ч.1ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 1048 та ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. У відповідності дост.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У даній справі ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» пред`явило позов до суду 01.01.2024 року. У постанові Верховного Суду від 1 грудня 2021 року (справа №373/651/20) зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторі хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненням внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України діє карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки визначені ст.ст. 257,258,362,559,681,728,786,1293 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину». У той же час постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID- 19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст. 267 ЦК України). Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану ( розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023). Врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 21 серпня 2022 року, з позовом позивач звернувся 01 січня 20243 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 2 квітня 2020 року, з огляду як на встановлені з 12 березня 2020 року карантинні обмеження, так і введення в Україні режиму воєнного стану, які діяли на час закінчення строку позовної давності, вимоги ст.257, ч.5 ст. 267 ЦК України, пункт 12,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, належить зробити висновок, що позовну давність позивачем не було пропущено щодо стягнення всієї суми заборгованості. Відтак, станом на 01 січня 2024 року позивачем не пропущено позовну давність щодо платежів, строк виконання котрих відповідно до умов договору позики настав в період, починаючи з 20.08. 2019 року. Крым того, якщо суд приходить до висновку про відмову у задволенні позову за безпідставністю позовних вимог, то не застосовується строк позовної давності як підстава для відмови у позові. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, суд враховує наступне. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed