Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача є троє неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В провадженні Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться провадження під №72419627 про примусове стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , народження [INFO] , [PERSON] , народження [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткового мінінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно починаючи з 05.01.2023 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. В провадженні Слов?янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться провадження під №47145021, з примусового ння виконавчого листа № 2/614/214/14 виданого 29.08.2014 року Борівським районним судом Харківської області про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , народження [INFO] в розмірі 1/4 від всіх видів позивача, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного повноліття дитини. Таким чином позивач зазначає, що сплачує аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/3 + 1/4 усіх видів заробітку, тобто більше 50% його доходу. Зазначає, що з 07.08.2018 року по 19.02.2019 року його дохід становив 37197,17 грн. На підставі наведеного позивач вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів з 1/3 частини на 1/4 частину на утримання [PERSON] та [PERSON] , та зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/8 частину на утримання [PERSON] так як матеріальний стан його змінився. Ухвалою суду від 08.09.2023 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи за їх відсутністю. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явились, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали та наявні докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів Судом встановлено, що в провадженні Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться провадження під №72419627 про примусове стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , народження [INFO] , [PERSON] , народження [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткового мінінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно починаючи з 05.01.2023 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. В провадженні Слов?янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться провадження під №47145021, з примусового ння виконавчого листа № 2/614/214/14 виданого 29.08.2014 року Борівським районним судом Харківської області про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , народження [INFO] в розмірі 1/4 від всіх видів позивача, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Позивач зазначив у позові, що його матеріальне становище змінилось, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають вже троє неповнолітніх дітей. Суд вважає, що розмір аліментів стягнутий з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] та [PERSON] , а також на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні трьох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, є неможливим та буде спрямовано на неналежне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Зокрема, згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2023 року у справі №243/63/23, [PERSON] повністю визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 05.01.2023 року. Тобто позивач будучи обізнаним про те, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина від попереднього шлюбу та не заперечуючи у суді відсутність достатнього доходу, який на його думку, суперечить його можливостям утримувати трьох дітей у відповідних розмірах, визнає позовні вимоги. А вже 23.08.2023 року звертається до Дзержинського районного суду м. Харкова із відповідним позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч. 2 ст.78ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст.15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Суд також наголошує, що створення штучних обставин, які нібито перешкоджають виконанню одному з батьків, покладених рішенням суду про стягнення аліментів обов`язків є недопустимим. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достовірні докази того, що [PERSON] , після присудження судовим рішенням аліментів, став непрацездатним, хворіє, перебуває на обліку в центрі зайнятості у пошуку роботи. В матеріалах справи немає доказів відсутності у нього доходів тощо. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed