Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Акціонерне товариство 'Ідея Банк' звернулось до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 21.05.2019 між Акціонерним товариством 'Ідея Банк' та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.22118.005282298. відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в сумі 74999 грн зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит, а відповідач на дату подання позову не повернув отриманий кредит у визначені строки та не сплатив нараховані інші платежі. Останню сплату по кредиту відповідачем здійснено 03.04.2023 і станом на 30.11.2023 сума заборгованості за наданим кредитом становить: 103153,91 грн, з яких: 51577,39 грн прострочений борг, 18194,10 грн прострочені проценти, 33382,42 грн прострочена плата за обслуговування кредиту. Просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства 'Ідея Банк' заборгованість за кредитним договором у розмірі 103153,91 грн та судові витрати по справі. Ухвалою судді Костопільського районного суду Рівненської області від 29.12.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено сторони. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив. Відповідачем подано письмові пояснення в порядку ст.43, 174 ЦПК України, у яких останній вказав, що умова кредитного договору щодо встановлення відповідачу щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, є нікчемною, а тому частина заборгованості, яка нарахована за кредитним договором, а саме нарахована плата за обслуговування кредиту та прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідача. Просить позов задоволити частково та стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства 'Ідея Банк' заборгованість за кредитним договором в сумі 51577,39 грн та 1342 грн судових витрат по сплаті судового збору. Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання, у своєму позові просив проводити розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Представник відповідача - адвокат Дупак В.Г., в судовому засіданні підтримав письмові пояснення відповідача, та пояснив, що Верховний Суд висловив правову позицію про те, що умови кредитного договору, який містить умову щодо оплати послуг банку щодо обслуговування кредиту є нікчемними, а тому нарахована та заявлена до стягнення плата за обслуговування не може бути стягнута. Просив позов задоволити частково. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази встановив наступне. Так, 21.05.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.22118.005282298, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 74999 грн зі сплатою 21,99% річних, строк кредитування 60 місяців. Згідно паспорту споживчого кредиту, який є додатком №1 до договору кредиту та страхування №Z06.22118.005282298 від 21.05.2019, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,95% щомісячно від початкової суми кредиту, загальні витрати за кредитом 257956,60 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 257956,60 грн, сума щомісячного платежу за розрахунковий період - 4299,29 грн, яка включає в себе погашення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом, інші послуги банку. Факт видачі відповідачу кредиту в сумі 74999 грн підтверджується меморіальним ордером №5688246 від 21.05.2019. Із довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z06.22118.005282298 від 21.05.2019 вбачається, що станом на 30.11.2023 заборгованість відповідача складає 103153,91 грн, з яких: 51577,39 грн прострочений борг; 18194,10 грн прострочені проценти; 33382,42 грн прострочена плата за обслуговування кредиту. Із виписки за період з 01.01.2000 по 29.11.2023 вбачається, що відповідачем в погашення заборгованості за кредитним договором №Z06.22118.005282298 від 21.05.2019 сплачено 222331,76 грн. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит, відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, зокрема 51577,39 грн прострочений борг та 18194,10 грн прострочені проценти, які підлягають до стягнення у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору. Разом з тим судом встановлено, що до суми заборгованості за кредитним договором позивачем включено прострочену плату за обслуговування кредиту в сумі 33382,42 грн. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Так згідно Паспорту споживчого кредиту, який є Додатком 1 до Договору кредиту №Z06.22118.005282298 від 21.05.2019, який є невід`ємною його частиною (п.4 Договору), щомісячний платіж в погашення кредиту включає в себе плату за інші послуги банку. При цьому судом встановлено, що за період з 01.01.2000 по 29.11.2023 відповідачем внесено 32 (тридцять два) повних щомісячних платежі, які включали в себе інші послуги банку/плату за обслуговування кредитної заборгованості та внесено 9 (дев`ять) платежів у розмірі 1000 грн на загальну суму 222331,76 грн, що вбачається із виписки по рахунку і згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 30.11.2023 загальна сума заборгованості складає 103153,91 грн, до якої включено суму боргу за плату за обслуговування кредиту в сумі 33382,42 грн. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», надання інформації щодо кредиту відповідача, що є складовою плати за обслуговування кредиту, має відбуватись безоплатно, проте позивачем було встановлено плату за таке обслуговування. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь-якою зустрічною оплатою збоку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позивальнику. Враховуючи наведене, Акціонерне товариство «Ідея Банк» не мало права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зі змісту вказаної норми вбачається, що суд, вирішуючи спір, не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права - незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах сторін спору. Це не суперечить засадам змагальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі , та забезпечує повноту досліджень обставин справи. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною , викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №708/195/19 (провадження №61-1789св19), від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) та у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Враховуючи наведені правові висновки, вимога Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати платежів за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 33382,42 грн, є необґрунтованою. Суд також враховує, що скільки згідно паспорту споживчого кредиту загальна сума інших послу банку, які мав сплати відповідач за весь час кредитування, становить 125215,34 грн, а з довідки-розрахунку заборгованості станом на 30.11.2023 заборгованість з плати за обслуговування кредиту складає 33382,42 грн, то відповідачем фактично сплачено 91832,92 грн плати за обслуговування кредиту, яка в силу нікчемності умови кредитного договору про її встановлення не підлягала сплаті, а тому вказаною сумою фактично повністю погашено нараховані позивачем 18194,10 грн прострочених процентів, вимогу про стягнення яких заявлено позивачем. Враховуючи наведене, суд дійшов переконливого висновку, що позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає до задоволення частково і стягненню підлягає лише 51577,39 грн простроченого боргу. Згідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, оскільки позов задоволено частково, а саме на 50% (51577,39 грн. х 100% : 103153,91 грн.), то з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1342 грн (2684 грн. х 50% : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial