Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач 31.07.2023 року звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона, [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із нею за адресою: [ADDRESS] . 08 лютого 2012 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований у відділі ДРАЦС, актовий запис №33, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося та вони розлучилися, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду від 10.01.2017 року. 31.10.2018 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 17.05.2017 року вона отримала виконавчий лист №2/0182/2015/2017 від Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області про стягнення аліментів з відповідача на її користь в розмірі частини із всіх видів його заробітку, оскільки їй матеріально було важко одній утримувати сина. За інформацією Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, станом на 01.07.2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяця з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання становить 211677,17 грн. Відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів. Її син [PERSON] навчається з 01.09.2018 року у Нікопольському ліцеї №8 Нікопольської міської ради, за період навчання відповідач жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, не допомагав їй купувати шкільні приладдя, зошити, книги, одяг, з сином не проживав. Син, [PERSON] перебуває під наглядом сімейного лікаря КНП «Нікопольської медіко санітарної допомоги» НМР, стан його здоров`я задовільний, догляд за дитиною здійснює вона, відповідач не є обізнаним про стан здоров`я їхнього сина. Батько дитини, [PERSON] з сином не проживає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріально не утримує сина, не обізнаний про його стан здоров`я, не відвідує його у щколі, не приходить до сина, веде аморальний спосіб життя. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання сина, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, мешкає окремо. Вважає, що у відповідача взагалі відсутній батьківський інстинкт, оскільки тривалий час він не цікавиться сином, не приймає участі у його житті. Вважає, що за таких обставин відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав. У зв`язку з чим, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду від 13.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі, почато підготовче провадження, витребувано у третьої особи вмотивований висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки. На виконання ухвали суду від 28.02.2024 року Службою у справах дітей Нікопольської міської ради надано рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.02.2024 року № 302 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ». У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.45). Відповідач також надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує (а.с.34). Від представника третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с.48). Від представника третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с.53). Враховуючи, викладене, суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 164-167 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 08.02.2012 року сторони уклали шлюб, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 10.01.2017 року було розірвано (а.с.5). [PERSON] , народився [INFO] , у свідоцтві про народження батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.17). Згідно довідки від 18.07.2023 року №130, виданої Нікопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), станом на 01.07.2023 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 211677,17 грн. (а.с.16). 31.10.2018 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.15). [PERSON] зазначає, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріально не утримує сина, не обізнаний про його стан здоров`я, не відвідує його у школі, не приходить до сина, веде аморальний спосіб життя. Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.02.2024 року за № 302 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 23.02.2024 року за № 302, згідно якого орган опіки та піклування Нікопольської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина України [PERSON] по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.38-44). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає з сином, не займається його вихованням, утриманням, навчанням дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Поважних причин щодо неможливості відповідачем виконувати свої обов`язки по вихованню дитини судом не встановлено. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи викладене, те, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться станом здоров`я та навчанням дитини те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини, крім того, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до його дитини, про що надав суду відповідну заяву, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved