Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , та дві земельні ділянки площею 2,120 га та 5,950 га. За життя [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] . Після смерті сестри за заявою позивача в Другій Слов`янській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. Позивач отримала документи на земельні ділянки, але за браком коштів не встигла отримати свідоцтво про право власності на будинок. Згодом позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця. Будинок був побудований у 1970 році, на час будівництва закон не вимагав реєстрації права, як і наступного переходу такого права, а відомості про об`єкт нерухомого майна вносились до погосподарської книги. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] . Позивач, [PERSON] , та представник позивача - адвокат Статіва О.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1002130 від 07 лютого 2024 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача, Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позову заперечень немає. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 травня 1994 року. [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 травня 1950 року. 02 березня 1973 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який було розірвано 25 листопада 2014 року, що підтверджується записом у паспорті громадянина України. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. 22 травня 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла у власність [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , право на земельні ділянки площею 5,950 га та 2,120 га, розташовані на території Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 лютого 2014 року. Згідно з довідкою Другої Слов`янської державної нотаріальної контори від 05 серпня 2014 року №372/02-14, [PERSON] дійсно прийняла спадщину на все майно після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до архівної довідки Святогірської міської ради Краматорського району Донецької області від 06 грудня 2023 року №01/02.07-13, в погосподарській книзі Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області №4 за 2016-2020 року «власником/користувачем» будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] . Площа земельної ділянки в користуванні на 1 січня 2016 року: 0,4200. Згідно з довідкою виконкому Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 21 лютого 2014 року №110, [PERSON] дійсно мешкала за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] та вела спільне сумісне господарство по день її смерті - [INFO] . Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлового будинку, загальною площею 62,3 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , станом на 14 листопада 2023 року ринкова вартість вказаного будинку становить 50 000 грн. Згідно з п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». 03 лютого 2024 року державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, які встановлюють право власності на вказаний будинок на ім`я спадкодавця. Таким чином, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки нотаріусу не надано документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Підтвердженням належності житлового будинку, чи частини даного будинку, певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом у передбачений законом строк, однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Таким чином, позивач є спадкоємцем житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , відомості про право власності за якою на вказаний будинок були внесені до погосподарської книги. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача на задоволення позову та визнання права власності на вказане нерухоме майно, вимога позивача про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved