Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є її онуком, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] є її, [PERSON] , донько і відповідно матір`ю малолітнього [PERSON] , але від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина вона ухиляється, покинула дитину та пішла з дому. Батько дитини [PERSON] записаний у свідоцтві дитини зі слів відповідача, тому [PERSON] є матір`ю-одиначкою. Так як малолітня дитина проживає з нею, [PERSON] , та повністю перебуває на її утриманні, а його матір [PERSON] повністю ухилилися від виховання та догляду за ним, позивач змушена була звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали на подання відзиву на позов. Копію ухвали про відкриття провадження в справі разом із копією позовної заяви і доданих до неї документів було направлено відповідачу [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 22 грудня 2023 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, пояснила, що її донька, відповідач [PERSON] , після народження [INFO] сина [PERSON] почала вести аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, та навіть пішла з сім`ї. Але через нетривалий час вона повернулась і проживала разом з нею і сином. На початку 2018 року вона з чоловіком, донькою і онуком переїхала мешкали в м. Люботин, де вони купили на всіх один житловий будинок. Але вже за два місяця потому [PERSON] знову залишила родину і зникла. З 16 березня 2021 року місце перебування [PERSON] їй не відоме, всі спроби знайти її виявилися марними. Від тоді [PERSON] вихованням, розвитком і утриманням сина не займалася. Забезпеченням потреб дитини, доглядом за станом його здоров`я, утриманням і навчанням займалася вона, [PERSON] , разом зі своїм чоловіком. Вона навіть від свого імені подавала заяву про влаштування онука до школи, адже мати й досі не повернулась. Її чоловік за життя звертався з позовом про позбавлення [PERSON] батьківський прав. Але розгляд справи не відбувся через його смерть влітку 2023 року. В судове засідання відповідач [PERSON] викликалася шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Тому суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області Ровгейша Н.Н. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та пояснила, що до Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області звертався ще покійний чоловік позивача [PERSON] та з того часу дитину взяли на облік. На виклики спеціалістів Служби мати [PERSON] не з`являлася, за місцем реєстрації відсутня. Вихованням малолітнього [PERSON] займаються бабуся та тітка. Позбавлення батьківських прав відповідача та призначення позивача опікуном над малолітнім [PERSON] повністю відповідатиме інтересам дитини. В судовому засіданні, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке було видане 08 грудня 2016 року Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, матір`ю [PERSON] , є [PERSON] , відповідач в даній справі, а батьком вказаний [PERSON] . В той же час витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017448335 від 16 грудня 2016 року підтверджується, що відомості про батька народженої дитини [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач [PERSON] є рідною матір`ю відносно відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке було видане 05 жовтня 1993 року Палацом новонароджених м. Харкова. Від так, позивач [PERSON] є рідною бабусею по відношенню до малолітнього [PERSON] . Як вбачається з акту органу самоорганізації населення «Караван» від 27 листопада 2023 року, малолітній [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю бабусею [PERSON] . Згідно з обліковими даними виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області відповідач [PERSON] і малолітній [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] як особа, в сім`ї якої проживає дитина, має право згідно зі ст. 165 СК України на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15 січня 2018 року, реєстровий № 71, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коссе Л.М., вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частці кожному. З цього суд робить висновок, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , маючи у власності частину житлового будинку, мали можливість проживати спільно і були забезпечені необхідними умовами для проживання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Однак відповідач [PERSON] знехтувала своїми немайновими правами по відношенню до дитини та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, до Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області 12 травня 2021 року звернувся [PERSON] із заявою, в якій повідомив, що його донька [PERSON] не займається вихованням свого сина [PERSON] , не здійснює за ним догляд і не надає необхідного утримання, і що виконання обов`язків по утриманню і вихованню дитини взяли на себе він та його дружина [PERSON] , оскільки з середини березня 2021 року [PERSON] не проживає з дитиною. Спеціалістами Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області 17 травня 2021 року, 10 серпня 2022 року 15 травня 2023 року 27 грудня 2023 року проводились обстеження умов проживання родини [PERSON] , в якій мешкає малолітній [PERSON] , про що були складені відповідні акти. В кожному з актів вказано, що для дитини [PERSON] в будинку створені належні умови для проживання і розвитку, але в цих актах також зафіксовано, що мати дитини - [PERSON] з дитиною в цьому будинку не проживає. З інформаційної довідки, складеної 31 січня 2024 року керівництвом Караванської гімназії Люботинської міської ради Харківської області, на учня 1-го класу [PERSON] , вбачається, що від початку навчання дитини його мати [PERSON] не проявляла інтересу до успіхів сина, не відвідувала батьківські збори. Натомість бабуся хлопчика [PERSON] завжди цікавиться навчанням і успіхами [PERSON] та звертається до вчителів за консультаціями в питанні організації освітнього процесу свого онука, з яким у неї доброзичливі і довірливі стосунки. Дитина забезпечена усім необхідним шкільним приладдям. Також факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] підтверджуються показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] . Так, допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає на [ADDRESS] і пам`ятає як на початку 2018 року на їй вулиці оселилася сім`я [PERSON] з маленьким онуком. Вона, [PERSON] , лише на початку проживання сім`ї [PERSON] бачила [PERSON] , а потім вона й зовсім зникла. Фактично усі обв`язки по вихованню та утриманню дитини [PERSON] виконувала його бабуся [PERSON] . Також свідок [PERSON] вказала, що в її присутності дитина [PERSON] розповідає лише про свою бабусю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає неподалік від будинку [PERSON] і пам`ятає, як вона з чоловіком і онуком [PERSON] заселялися у придбаний будинок на початку 2018 року. Згодом в розмовах з [PERSON] вона, [PERSON] , дізналася, що у неї ще є донька [PERSON] , яка є матір`ю її онука, але яка відмовилась від свого сина і не бажає з ними проживати. Свідок [PERSON] також підтвердила, що вихованням дитини займається саме його бабуся [PERSON] , а матір дитини [PERSON] вона жодного разу не бачила ані на вулиці, ані в будинку. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз`яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач у справі [PERSON] батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином, не утримує дитину, не займається його вихованням, не піклується про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці до самостійного життя. Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області на виконання вимог ст. 19 СК України було надано висновок від 22 січня 2024 року № 03-36/357 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В тому, що такий висновок є об`єктивним та неупередженим по відношенню до сторін по даній справі, у суду не виникає сумнівів, бо для участі в засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, яка перевіряла обставини можливого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, була викликана відповідача. Але на засідання комісії відповідач [PERSON] не з`явилась. Комісією було проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , і що в місці проживання дитини матері вдома не було, а також встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час з дитино не проживає, не працює, веде аморальний спосіб життя, матеріально дитину не забезпечує. Тому суд приймає висновок органу опіки та піклування як обґрунтований. Також відповідно до подання Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 03-36/359 від 22 січня 2024 року про призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування встановлено, що перешкод для виконання обов`язків опікуна [PERSON] немає, із правами та обов`язками опікуна обізнана, про відповідальність за життя та здоров`я дитини попереджена. А тому орган опіки та піклування вважає встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, а призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] є доцільним та не суперечить інтересам дитини, а тому суд вважає, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна є обґрунтованим, а отже підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, розмір аліментів на утримання однієї дитини визначається судом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача, та платника аліментів, яка є працездатною людиною та не має на утриманні інших дітей. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позивачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки було сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн., тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Також, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум при зверненні з вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: approved