Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору про надання послуг та стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивувала тим, що 16 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався підготувати до позивача контракт з компаніями «OBOAIR STUDIO» LLC (USA) і «VUGA Enterprises» LLC (USA) на участь у зніманнях 2-х фільмів як актора. Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг складає 30 000 доларів США. Відповідно до п. 3.2 договору замовник зобов`язується перед початком робіт провести авансовий платіж у розмірі 3 000 доларів США. 10 вересня 2020 року позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США. Однак, станом на теперішній час умови договору відповідачем не виконані. У зв`язку з чим просить розірвати договір про надання послуг від 16 квітня 2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача передоплату за договором про надання послуг від 16 квітня 2020 року у розмірі 25 000 доларів США, три відсотки річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16 квітня 2020 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 90 845,42 грн, проценти за користування грошовими коштами, нараховані за період з 16 квітня 2020 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 426 602,15 грн. Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 15 січня 2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 12 березня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 16 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався підготувати до позивача контракт з компаніями «OBOAIR STUDIO» LLC (USA) і «VUGA Enterprises» LLC (USA) на участь у зніманнях 2-х фільмів як актора. Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг складає 30 000 доларів США. Відповідно до п. 3.2 договору замовник зобов`язується перед початком робіт провести авансовий платіж у розмірі 3 000 доларів США (а.с. 25, 26) 10 вересня 2020 року позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США (а.с. 28, 29). За змістом п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач, у встановлений судом строк, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень. Позивач просить суд розірвати договір про надання послуг від 16 квітня 2020 року, укладений між позивачем та відповідачем та стягнути з відповідача передоплату за договором про надання послуг від 16 квітня 2020 року у розмірі 25 000 доларів США. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. Відповідно до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У справі, що є предметом розгляду, позивач довів факт здійснення попередньої оплати на виконання умов договору у сумі 25 000 доларів США на рахунок відповідача, натомість відповідач будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання договору про надання послуг не надав, чим не виконав вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому позовні вимоги в частині розірвання спірного договору та стягнення з відповідача передоплати за спірним договором у розмірі 25 000 доларів США підлягають задоволенню повністю. Також позивач просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16 квітня 2020 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 90 845,42 грн. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 зробила висновок, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Судом встановлено, що договір про надання послуг від 16 квітня 2020 року не містить строку його виконання. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Подавши до суду позов поштовим зв`язком 04 жовтня 2023 року (а.с. 42), позивач пред`явила вимогу про повернення попередньої оплати за договором про надання послуг, водночас, відповідач не був позбавлений можливості повернути вказану попередню оплату у ході розгляду справи, чого не зробив. З наведеної правової норми слідує, що відповідач повинен був повернути попередню оплату у семиденний строк від дня пред`явлення позовної заяви, тобто до 11 жовтня 2023 року включно. Отже, суд доходить висновку, що нарахування позивачем трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 16 квітня 2020 року по 08 вересня 2023 року є передчасним. Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, нарахованих за період з 16 квітня 2020 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 426 602,15 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами, нараховані за період з 16 квітня 2020 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 426 602,15 грн. За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Отже, підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК України. Тобто в даному випадку розмір процентів визначається за правомірне користування коштами позикодавця. Спірні правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі договору про надання послуг від 16 квітня 2020 року. Вказаним договором не узгоджено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами (тобто неправомірне користування попередньою оплатою). Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи те, що договором надання послуг не було обумовлено нарахування і сплату процентів за користування чужими грошовими коштами згідно із ст. 536 ЦК України, правовідносини сторін не є правовідносинами позики в розумінні ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а тому підстави для застосування вказаного у наведеній статті розміру відсотків відсутні. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, нарахованих за період з 16 квітня 2020 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 426 602,15 грн задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні позовної заяви сплачено ставку судового збору в розмірі 1 073,60 грн за вимогою немайнового характеру та 13 420 грн за вимогою майнового характеру. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1 073,60 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру підлягають задоволенню частково, відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 569,59 грн, виходячи з такого розрахунку 914 215 (сума задоволених позовних вимог) * 100 % / 1 431 662,57 (ціна позову) * 13 420 грн (сплачений судовий збір).

Outcome: partial