Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Мегапромекологія" про стягнення заборгованості по заробітній платі. Після витребування судом доказів по справі позивачем подано уточнюючу позовну заяву, яку обґрунтовує тим, що з 15 лютого 2021 року, [PERSON] , знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «Мегапромекологія». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. Під час знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього, з грудня місяця 2021 року по теперішній час заробітна плата нараховувалась, але виплат не було. Відповідачем було виплачено в лютому 2022 року 3592,61 грн., у серпні 2023 року 9265,00 грн.. Всього за весь період було виплачено 12857,95 грн.. 15 травня 2023 року, на адресу Відповідача, ним було направлено лист з проханням виплатити всі належні суми та компенсації та надати довідку про заборгованість по заробітній платі. Даний лист було повернуто за закінченням терміну зберігання, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти. З вини відповідача він не отримав свою заробітну плату за період з 01.12.2021 року по 01.02.2024 року. Невиплачену заробітну плату просить стягнути з відповідача. У наданій відповідачем довідці про заборгованість вбачається, що з 23 лютого 2022 року заробітна плата позивачу не нараховувалась, виплата в лютому 2022 року - 3592,61 грн, та в серпні 2023 року - 9265,34 грн., при цьому відповідач посилається на воєнний стан та припинення з позивачем трудових відносин. У даному випадку відповідач не припиняв з ним трудові відносини, що підтверджується записом в трудовій книжці. 09.02.2024 року представник позивача надав уточнену позовну заяву в якій просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 193495 гривень 87 копійок та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7986 гривень 22 копійок. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що відповідно до Довідки Товариства від 05.10.2023р. № МПЕ00000018 загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем по заробітній платі становить 5099,78 грн.. 24.03.2022 року керівництвом ТОВ прийнято рішення про призупинення трудових відносин з працівниками товариства, в зв"язку із воєнним станом., про що позивача ознайомлено під підпис. З цього дня і до моменту звільнення позивач має право отримати нараховану заробітну плату з держави, що здійснює військову агресію. 05.10.2023 року, після звільнення, позивач отримв недоплачену суму в розмірі 5099,78 грн.. а тому в задоволенні позову позивачу належить відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута справи що виникають з трудових відносин. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (викликом) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст.\~124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст.\~6 Європейської конвенції\~з\~прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5\~ЦПК\~України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей 12, 81\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що з 15 лютого 2021 року, [PERSON] , знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «Мегапромекологія». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. Під час знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього, з грудня місяця 2021 року по теперішній час заробітна плата нараховувалась, але виплат не було. Відповідачем було виплачено в лютому 2022 року 3592,61 грн., у серпні 2023 року 9265,00 грн.. Всього за весь період було виплачено 12857,95 грн.. 15 травня 2023 року, на адресу Відповідача, позивачем було направлено лист з проханням виплатити всі належні суми та компенсації та надати довідку про заборгованість по заробітній платі. Даний лист було повернуто за закінченням терміну зберігання, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти. З вини відповідача позивач не отримав свою заробітну плату за період з 01.12.2021 року по 01.02.2024 року. Невиплачену заробітну плату, необхідно стягнути з відповідача. У наданій відповідачем довідці про заборгованість вбачається, що з 23 лютого 2022 року заробітна плата позивачу не нараховувалась, виплата в лютому 2022 року - 3592,61 грн, та в серпні 2023 року - 9265,34 грн., при цьому відповідач посилається на воєнний стан та припинення з позивачем трудових відносин. З такими доводами відповідача погодитися не можна, оскільки припинення трудових відносин регулюється нормами КЗпП України, які відповідачем дотримані не були. Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану передбачено призупинення трудових відносин. Так, ст.13 вказаного закону, Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, докази мають бути належними та допустимими. У відзиві на первісний позов позивач послався на те, що він начебто повідомив позивача про призупинення трудового договору та надав скрін-шоти з месенджера Вайбер. Проте, такі доводи відповідача є надуманими та свідчать лише про намагання уникнути майнової відповідальності за невиплачену заробітну плату, оскільки відповідач не повідомляв позивача в установленому законом порядку про призупинення дії трудового договору. Позивач категорично заперечує надходження будь-яких повідомлень від відповідача. Суд не може взяти до уваги як належний доказ листування, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 19 січня 2022 року у справі №202/2965/21, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»", тобто не може Вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскількй в`такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення». Отже, відповідач не повідомляв позивача у встановленому законом порядку про призупинення дії трудового договору та має виплати заборгованість по зарплаті в повному обсязі. Долучена відповідачем до справи копія наказу №24/03 Про призупинення дії трудового договору" також не є доказом призупинення дії трудового договору з позивачем, оскільки наказ не містить підпису позивача про його ознайомлення з останнім, а сам наказ є штучним доказом у справі та не може бути прийнятий судом до уваги. Долучений відповідачем список працівників, які ознайомлені з наказом Товариства №2403 від 24.03.2022 р. про призупинення дії трудових дрговорів також не може бути прийнятий до уваги, оскільки список" не містить інформації про дату ознайомлення кожного працівника з наказом, а також відсутні підписи на самому наказі, з яким начебто ознайомлювали працівників (всі підписи подані на окремому аркуші). Таким чином, у даному випадку відповідач не припиняв та не призупиняв з позивачем трудові відносини. А тому з відповідача потрібно стягнути середній заробіток за період з 01.12.2021 року по теперішній час з урахуванням виплачених сум, а саме: 3592,61 грн. (лютий 2022 р.), 9265,34 грн. (серпень 2023 р.) із розрахунку середнього заробітку за останні повні 2 місяці, а саме: 8925,75 грн. (грудень 2021 року) +. 7046,86 грн. (січень 2022 року) / 2 = 7986,30 грн./22 роб/дні = 363,01 грн. - середньоденний заробіток. Враховуючи викладене та довідку про розмір заборгованості за період з грудня 2021 року 01 грудня 2023 року з відповідача необхідно стягнути: за грудень 2021 року - 8925,75 грн.; за 2022 рік: січень - 7046,86 грн., лютий - 6335,14 грн. + лютий 5 днів, березень - 23 дні, квітень - 21 день, травень - 22 дні, червень - 22 дні, липень - 21 день, серпень - 23 дні, вересень - 22 дні, жовтень - 21 день, листопад - 22 дні, грудень - 22 дні; за 2023 рік: січень - 22 дні, лютий - 20 днів, березень - 23 дні, квітень - 20 день, травень - 23 дні, червень - 22 дні, липень - 21 день, серпень - 23 дні, вересень - 21 день, жовтень - 22 дні, листопад - 22 дні, грудень - 21 день, за 2024 рік: січень - 23 дні. Всього - 507 днів*363,01 = 184046,07 грн. + (8925,75+7046,86+6335,14)= 206353,82 грн. - 12851,95 грн (виплачені в лютому та серпні 2023 року) = 193495,87 грн. Також з відповідача підлягає стягненню компенсація за невикористану відпустку в розмірі 7986,22\~грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Оскільки, позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved