Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Адвокат Лященко Анна Миколаївна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві. Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є донькою померлого [PERSON] . При виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача стався нещасний випадок та її батько [PERSON] [INFO] помер. Вина відповідача у смерті батька доведена Актом спеціального розслідування нещасного випадку. Для позивачки смерть батька стала великим стресом. [PERSON] втратила близьку людину, зазнає великих моральних страждань, не зважаючи на час який пройшов з дня смерті батька. Усвідомлення того, що вона втратила батька з яким могла порадитись, який забезпечував її матеріально, спричиняє великі моральні страждання, втрачено звичайний спосіб життя і це вимагає додаткових зусиль для організації її життя . Вважає, що відповідач не створив таких умов праці, в яких батько позивачки міг би виконувати покладені на нього трудові обов`язки безперечно, внаслідок чого він загинув під час виконання роботи на робочому місці. Акцентувала увагу суду, що смерть батька завдала їй душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у її житті, як втрату турботи, моральної та матеріальної підтримки близької людини. Просила стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві у розмірі - 700 000 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 15.02.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Львова Андрія Леонідовича про перехід в цивільній справі 212/1070/24 до розгляду в загальному порядку та здійснено перехід до розгляду у спрощеному порядку з викликом осіб. Ухвалою суду від 15.02.2024 року залишено без задоволення клопотання представника ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Львова Андрія Леонідовича про об`єднання позовів в цивільній справі 212/1070/24 та 212/1010/24 в одне провадження. Ухвалою суду від 15.02.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Львова Андрія Леонідовича про залучення третіх осіб в цивільній справі 212/1070/24. Представник ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» скористався правом подання відзиву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з тим, що позовні вимоги необґрунтовані. Зазначив, відповідно до акту нещасний випадок з [PERSON] стався, поряд з іншими, з вини самого померлого, який порушив при виконанні свої трудових обов`язків ЗУ «Про охорону праці» та єдиних правил безпеки. [PERSON] мав тривалий стаж роботи на підприємстві та займав відповідальну посаду головного механіка, проходив передбачені законодавством з охорони праці інструктажі з правил техніки безпеки, був забезпечений засобами індивідуального захисту. Проте, внаслідок нехтування вищевказаними заходами безпеки був смертельно травмований. Позивачкою не доведено неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла була спричинена моральна шкода та не доведено, що підприємство винне в настанні нещасного випадку, який призвів до смерті її батька. ПРАТ «ЦГЗК» надає матеріальну та моральну допомогу сім`ям загиблих ветеранів, а тому позивачці та членам її сім`ї надавалася відповідна допомога, підприємством було організовано поховання загиблого [PERSON] , надавалась одноразова грошова допомога та систематична у виді щорічних витрат грошових. Позивачка не була позбавлена засобів до існування, оскільки мала право на отримання страхових виплат. Таким чином, відповідачем було вжито всіх заходів для зменшення моральних страждань. На думку відповідача моральні страждання не можливо оцінити і компенсувати в грошовому еквіваленті. За загальним принципом відшкодування моральної шкоди розмір відшкодування має бути не більшим за достатній для розумного задоволення вимог заявника і не має призводити до його неістотного збагачення. Вказали на норми податкового законодавства, зокрема,що податки і збори із суми відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров`ю, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню та виплаті податковим агентом за рахунок платника податків. Представниця позивачки подала клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача та просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Звернув увагу, що підприємство неодноразово надавала матеріальну допомогу сім`ї загиблого, проте точну суму вони зазначити не можуть. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 6). [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб 25.04.2020 року з [PERSON] , [INFO] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7). [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 8-9). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 06.06.2009 року об 03.15 годині на «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» від 22.06.2009 року встановлено, що нещасний випадок, який стався з головним механіком шахти імені «Орджонікідзе» вважається пов`язаним з виробництвом (пункт 6 висновку комісії) та підлягає обліку та на нього складається акт за формою Н-1. Також встановлено осіб, які винні в настанні нещасного випадку, окрім інших, винним зазначено [PERSON] ( а.с.11-16). До суду надано лікарське свідоцтво про смерть № 1166 від 06.06.2009 року з якого вбачається, що смерть [PERSON] настала з причин нещасного випадку у зв`язку з виробництвом (а.с. 17). Родині [PERSON] надавалась матеріальна допомога відповідачем (а.с. 63-98). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» встановлено: державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приписами частини 3 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, провадження № 61 - 12464св20, від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17, провадження № 61 - 19345св19. Обставин непереборної силі або умислу потерпілого, на які покликається представник відповідача, із матеріалів справи не встановлено. Висновком комісії викладеному у Акті від 22.06.2009 року, встановлено, що випадок пов`язаний з виробництвом та зазначено працівників відповідача, які допустили порушення вимог законодавства про працю. Враховуючи те, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ч. 2 ст. 152 КЗпП України, ст.17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною його смерті, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачкою внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач ПРАТ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - доньці померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частковому розмірі. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивачки, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивачка втратила найбільш близьку людину, залишилася без моральної та матеріальної підтримки батька, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці (також порушення загиблим вимог ЗУ "Про охорону праці"), які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, надання відповідачем матеріальної допомоги родині загиблого, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою батька в молодому віці та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 300000 гривень. Щодо посилань на оподаткування суми моральної шкоди суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку. Отже підстави для оподаткування присудженої суми відсутні. Щодо судових витрат. Позивачку згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 3000 гривень.

Outcome: partial