Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

28.09.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Свередюк Ю.А. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженоювідповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євген Михайлович, Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що 05 квітня 2021 року Нововолинським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), правонаступником якого є Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, було відкрите виконавче провадження №65035503 по примусовому виконанні виконавчого напису №11573, виданого 11.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором розмірі 56539,50 грн. Відповідно до даного виконавчого напису позивач є боржником за кредитним договором №004-02501-120213 від 12.02.2013, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до відповідача. Стягнення проводиться за період з 07.05.2020 по 28.02.2021. Загальна сума заборгованості становить 56539,50 грн. Вважає, що виконавчий напис від 11.03.2021 було вчинено із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення виконавчих написів. Також вказує, що позивачу не надходили повідомлення відповідно до п.2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечння кредитору. Крім того вказує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Наголошує, що редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Із копії договору №004-02501-120213 від 12.02.2013, який укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк`вбачається, що він укладений у простій письмовій формі, тому нотаріус не мав право вчинити виконавчий напис. Вважає,\~що виконавчий\~напис нотаріуса\~є безпідставним,\~оскільки нотаріус\~вчинив його\~не переконавшись\~у безспірності\~грошової вимоги.\~Просить суд\~визнативиконавчий\~напис приватного\~нотаріуса Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенка\~Євгена Михайловича\~за реєстровим\~номером 11573\~виданий 11.03.2021\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як правонаступника ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 256539,50 грн., таким що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача подала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутність, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню просить задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Судові витрати просить залишити за позивачем. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У поданному відзиві просить у задоволенні позову відмовити з наведених підстав у ньому (а.с. 38-40). Третя особи без самостійних вимог приватний нотаріус Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Третя особа представник Володимирського відділу ДВС у Володимирському районі Волинської області у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 12.02.2013 [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» уклали кредитний договір №004-02501-120213, право вимоги за яким перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.12,13). За заявою представника ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.14) 11.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., на підставі\~ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат»\~був вчинено виконавчий напис яким запропоновано звернути стягнення з позивача на користь «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 56539,50 грн. Відповідач пред`явив виконавчий напис для виконання до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) і 05.04.2021 головним державним виконавцем Політей Ю.А. було відкрито виконавче провадження ВП №65035503 (а.с.15). про стягнення в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 56539,50 грн на підставі виконавчого напису №11573 виданого 11.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської областівід 03.10.2023 (а.с.23) заяву позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення, що проводиться Володимирським відділом державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі виконавчого документу напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за №11573 від 11 березня 2021 року, за виконавчим провадженням ВП №65035503, яке відкрито головним державним виконавцем Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Політей Юлією Анатоліївною, до вирішення справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євген Михайлович, Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат"\~та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З урахуванням приписів статей\~15,16,18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п.2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Жоден з документів, зазначених нотаріусом у виконавчому написі, не свідчить про безспірність заборгованості. Безспірність заборгованості можуть містити докази, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір; такими документами, на думку суду, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм\~ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, а не виписку з рахунку. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було надано доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Згідно зі статтею 87 Закону України « Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі «Перелік»). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» 12 лютого 2013 року було укладено кредитний договір №004-02501-120213, право вимоги за яким перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у простій письмовій формі. Оскільки даний кредитний договір не був посвідчений нотаріально та не забезпечений іпотекою, суд приходить до висновку, що нотаріус не повинен вчиняти виконавчий напис на даному кредитному договору. Крім того, відповідно до п. 2 Переліку для вчинення виконавчого напису необхідно долучати виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при\~вчиненні такого\~напису не\~переконався у\~безспірності розміру\~сум,\~що підлягають\~стягненню за\~написом, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було встановлено безспірності відповідальності боржника, було порушено строк, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, та не було надіслано повідомлення про усунення порушень, отже, даний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Також, відповідно до п.2.3 Порядку боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу боржника. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідач не подав суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивача та обґрунтовували законність та правомірність, підставність вчинення виконавчого напису, у зв`язку із наявною у боржника заборгованістю. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про підставність позову та визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на те, що суд задоволив позов, відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн. сплаченого судового збору за подання позову та 536,80 грн сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з такого. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"(далі -Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару\~визначається лише\~за погодженням\~адвоката з\~клієнтом,\~а суд\~не вправі\~втручатися у\~ці правовідносини. еврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення в разі зазначення фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, єкількість витрачених на надання послуги годин помножена на варітсть такої (однієї) години того чи іншого. Аналогічна позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № № 922/1964/21 Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано суду договір про надання правничої допомоги від 19.09.2023, в якому у розділі 3 зазначений фіксований розмір гонорару для вчинення окремої дії на виконання договору, зокрема написання заяви по суті справи в розмір 8000 гривень, квитанцію № 51 від 28.09.2023 про сплату [PERSON] витрат за надання правової допомоги щодо написання позовної заяви в розмірі 8000 грн. Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак відповідач, на якого покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не довів суду такої неспівмірності та не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. При цьому представник відповідача у поданому відзиві зауважував, що вартість послуг підготовки позовної заяви є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, посилавшись на ненадання позивачем договору про надання правової допомоги та платіжного доручення чи квитанції на підтвердження оплати правової допомоги, що спростовано матеріалами справи (а.с. 16,17). Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають зважати на встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Разом з тим не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Таким чином судом встановлено, що позивач поніс у даній справі 8000 грн. витрат на правничу допомогу і стороною відповідача не доведено неспівмірність таких витрат. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмовив позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позовні вимоги позивача задоволено, тому витрати на правничу допомогу покладаються на відповідача. З огляду наведеного суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 8000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved