Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

АТ «СК «АРКС» через свого представника Семененка А.О. звернулось до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.03.2021р. між ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № 31574Га/05АВ, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Peugeot», д.р.н. [NUMBER] . 12 жовтня 2021 року о 13 годині 15 хвилин в м. Одеса, по вул. М. Малиновського, 16а сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала водій [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] , що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 31574Га/05АВ від 23.03.2021р. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2021р. (справа № 521/17274/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] звернулася до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX3016383 від 04.11.2021р. та умов договору страхування № 31574Га/05АВ від 23.03.2021р., розмір страхового відшкодування склав 49631,27 грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу ФОП [PERSON] , згідно платіжного доручення № 836301 від 05.11.2021р. Відповідно до п. 3 договору страхування № 31574Га/05АВ від 23.03.2021р. вигодонабувачем за договором страхування є [PERSON] . Пунктом 28.1 договору страхування № 31574Га/05АВ від 23.03.2021р. передбачено, що страхове відшкодування виплачується на підставі заяви Страхувальника (Вигодонабувача) і страхового акту, який складається Страховиком. Відповідно до п. 28.13 договору страхування 31574Га/05АВ від 23.03.2021р. при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком складає 49631,27 грн., згідно рахунку № СЧ-909146 від 03.11.2021р. та калькуляції № 1.003.21.0 від 28.10.2021р. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП Відповідача не була застрахована. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» завдані збитки у розмірі 49 631,27 грн., та судовий збір в сумі 2481 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2022 року цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.07.2023 року до суду надійшли пояснення по справі у яких представник відповідача не визнає позовні вимоги та просить у задоволенні позову відмовити, наголошуючи на тому, що із доданих до позовної заяви матеріалів не вбачається на підставі яких документів було визначено суму пошкодження спричиненого в результаті ДТП. Під час оцінки шкоди [PERSON] не викликався до суб`єкта оціночної діяльності, а відповідно не знав і не міг знати про проведення оцінки шкоди завданої у результаті ДТП та не міг заперечувати шкоду, яка була визначена. Із доданих до позовної заяви Страхового акту та розрахунку страхового відшкодування вбачається, що позивач всупереч нормам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначив суму страхового відшкодування без застосування коефіцієнту фізичного зносу. А тому вказане не створює обов`язку для відповідача здійснити виплату страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в порядку регресу на тих же самих умовах, на яких виплату було здійснено Позивачем. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення у графі перелік видимих пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП вказано, що у автомобіля Пежо наявні ушкодження переднього бамперу та переднього лівого протитуманного ліхтаря. Згідно фотофіксацїї також вбачається незначне ушкодження бамперу та протитуманного ліхтаря. Разом з тим із акту огляду транспортного засобу, який проводився 13.10.2021 року, були виявлені наступні пошкодження: фара ліва розбита, накладка бампера переднього лівого подряпана, ліхтар денного вогню лівий розбитий, крило переднє ліве тріщина, кронштейн лівий бампера передьного зламаний, бампер передній сколи, вм`ятини, подряпини, двері передні ліві пошкоджені. Після цього є перелік робіт проведений по ремонту автомобілю. За таких обставин, неможливо встановити, причинно-наслідковий зв`язок між проведеним ремонтом автомобілю та пошкодженнями, які мали місце саме під час ДТП, що унеможливлює стягнення з відповідача коштів в порядку регресу. 11.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого представник позивача звертає увагу суду на наступне. Представник відповідача зазначає, що не погоджується з розміром нанесеної розрахованої шкоди у зв`язку з тим, що Позивачем не було дотримано визначеного Законом порядку розрахунку розміру заподіяної шкоди відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та наголошує на тому, що виплата страхового відшкодування за договором добровільного страхування здійснюється не відповідно до вимог законодавства у сфері обов`язкового страхування, а у відповіднідності до умов договору, та законодавства, яке регулює правовідносини у сфері добровільного, а не обов`язкового страхування, тому твердження про недотримання вимог ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи, Закону №1961-IV, тощо Позивачем є таким, що не відповідають вказаним правовідносинам, адже вони виникають зі сфери добровільного, а не обов`язкового страхування. Щодо твердження про те, що проведення огляду пошкодженого транспортного засобу передбачає повідомлення зацікавлених осіб, то потрібно зазначити, що при проведенні оцінювачем чи експертом огляду пошкодженого транспортного засобу присутність заінтересованих осіб не є обов`язковою. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не вимагає присутності винуватця при огляді, а передбачає лише його бажане повідомлення про час та місце огляду. Якщо ж його не було при проведені огляду, то оцінка не може бути поставлена під сумнів з цих підстав. До такого правового висновку рийшов Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020 року. Крім цього Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, так і не встановлено обов`язку з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням застосування коефіцієнту фізичного зносу, адже вказана норма регулює правовідносини, які виникають з приводу розрахунку страхового відшкодування, яке повинно бути виплачене Страховиком за полісом обов`язкового страхування. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комш частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Так, як в даному випадку цивільно-правова відповідальність Відповідача не була забезпечена полісом обов`язкового страхування, він, як особа, яка відповідальна за нанесення шкоди, повинен відшкодувати всю вартість відновлювального ремонту на загальних підставах (деліктна відповідальність). Отже всі твердження представника відповідача грунтуються на припущеннях, або на неправильному застосування норм законодавчих актів та практики Верховного Суду, які не регулюють правовідносини, які склались з приводу відшкодування шкоди, між Позивачем та Відповідачем. Представник відповідача не надає жодних доказів на підтвердження обставин, на які посилається у своїх поясненнях В судове засідання представник позивача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» не з`явився, однак направив на адресу суду клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач, а також його представник в судове засідання не з`явились, про причину неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Суд, радячись на місці, ухвалив: проводити судовий розгляд справи у відсутності представника позивача та відповідача, оскільки останні були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, представник позивача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без його участі, а інтереси відповідача представляє в судовому засіданні представник. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 49 631,27 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено перехід права вимоги до позивача на отримання від винної особи ( [PERSON] ) компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] ( [PERSON] ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.03.2021р. по вул. Малиновського в м. Одесі. Спосіб захисту прав позивачем обраний на підставі ст. 1191 ЦК України (право зворотної вимоги (регресу) до винної особи). Судом встановлено, що гр. [PERSON] є власником автомобіля «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 12 жовтня 2021 року о 13 годині 15 хвилин в м. Одеса, по вул. М. Малиновського, 16а сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала водій [PERSON] . Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2021 року (справа № 521/17274/21) [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Судове рішення набрало законної сили. Між гр. [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «АРКС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 31574Га\\05АВ від 23.03.2021, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 3 договору страхування № 31574Га/05АВ від 23.03.2021р. вигодонабувачем за договором страхування є [PERSON] .. Пунктом 28.1 договору страхування № 31574Га/05АВ від 23.03.2021 передбачено, що страхове відшкодування виплачується на підставі заяви Страхувальника (Вигодонабувача) і страхового акту, який складається Страховиком. Відповідно до п. 28.13 договору страхування 31574Га/05АВ від 23.03.2021р. при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX3016383 від 04.11.2021р. та умов договору страхування № 31574Га/05АВ від 23.03.2021р., розмір страхового відшкодування склав 49631,27 грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу ФОП [PERSON] , згідно платіжного доручення № 836301 від 05.11.2021р. Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком складає 49631,27 грн., згідно рахунку № СЧ-909146 від 03.11.2021р. та калькуляції № 1.003.21.0 від 28.10.2021р. Із матеріалів справи судом не встановлено, що відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено претензію про регресні вимоги в сумі 49631,27 грн., вих. № 0024973/ІНС від 14.01.2022р., з вимогою перерахувати суму боргу. Однак, відповідачем у добровільному порядку претензія не була задоволена. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Натомість відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У справі, яка розглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Суд констатує, що невірна кваліфікація позивачем правової підстави звернення до суду, як регрес, не змінює дійсних відносин сторін у справі, які слід кваліфікувати, як суброгація. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові ВП ВС від 25.06.2019 у справі №924/1473/15). Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Таким чином, суд погоджується із твердженням представника позивача, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про страхування». Так, позивачем ПАТ «Страхова компанія «АРКС», на виконання вимог договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 31574Га\\05АВ від 23.03.2021р., укладеного між ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] , було виплачено страхове відшкодування Вигодонабувачу ( [PERSON] ) в розмірі 49631,27 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 836301 від 05.11.2021р. Таким чином, до позивача, в межах фактично здійсненої страхової виплати, перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдані збитки, а саме до [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] , відповідальність якого на момент ДТП не була застрахована, визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12.10.2021 року в [ADDRESS] та те, що страховик здійснив перерахування страхової суми на відшкодування шкоди, завданої [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля «Peugeot 308», реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 49631,27 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому позов підлягає до повного задоволення. Стосовно заперечень представника відповідача щодо вірного розрахунку суми страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Суд констатує, що відповідачем не спростовано правильність проведення позивачем розрахунку суми страхового відшкодування, оскільки останній проведений позивачем в порядку передбаченому договору добровільного страхування № 31574Га\\05АВ від 23.03.2021р. З клопотанням щодо призначення експертизи представник відповідача не звертався. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2481 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням № 905112 від 02.08.2022р. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved