Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (далі - позивач, ТОВ «Укр кредит фінанс») звернулось до Обухівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якій просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором Кредитним договором № 1243-5147 від 22.07.2023 року в розмірі 32 100 (тридцять дві тисячі сто) грн. 00 коп., а також витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.07.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №1243-5147. Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа з наданням позивачу одноразового ідентифікатора А5226 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала кредит в сумі 10 000 грн. зі строком кредитування 300 днів, заявленим строком 14 днів, зниженою процентною ставкою 2,50 % в день, стандартної % ставкою 3,00 % в день. Всупереч умов кредитного договору відповідач не повернула у повному обсязі кредит, а також не виконала інші грошові зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим станом на 05.10.2023 року виникла заборгованість на загальну суму 32 100 грн. 00 коп., з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 22 100 грн. 00 коп. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. 29.01.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Войтович Л.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покласти на позивача судові витрати зі сплати судового збору, стягнути з ТОВ «Укр кредит фінанс» на користь відповідача 10 000 грн. витрат на правову допомогу. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умови договору про реальну процентну ставку, умови про орієнтовну загальну вартість кредиту, нарахування відсотків є незаконним та кабальними для відповідача. Також, вважає кредитний договір недійсним у зв`язку з нечесною підприємницькою практикою, а саме кредитний договір, правила відкриття кредитної лінії та паспорт споживчого кредиту є незрозумілими для відповідача, який є пересічним споживачем, також зазначає відсутність підстав щодо виникнення у відповідача обов`язків споживача та неналежності та недопустимості доказів, які додані до позову. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. У судовому засіданні представника відповідача [PERSON] - адвокат Войтович Л.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позову заяву. Суд, вислухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22.07.2023 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1243-5147 шляхом підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А5226. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п.2.2 договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, дата видачі кредиту - 22.07.2023, останній календарний день першого базового періоду - 04.08.2023, сума кредиту - 10 000 грн., нараховані проценти за користування кредитом 3 500 грн., разом до сплати 13 500 грн. Відповідно до п. 2.4 договору мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника. Пунктом 3.11 сторони також узгодили, що кредитодавець надсилає позичальнику підписаний договір в особистий кабінет позичальника та на його електронну адресу «Lenaver@ukr.net». Згідно п. 3.12 сторони узгодили, що кредитодавець надає позичальнику засвідчену копію договору та усіх додатків до нього на папері на вимогу позичальника, що оформлюється та надається позичальником кердитодавцю в один зі способів, передбачених п. 6.10. цього договору. Видача відповідачу [PERSON] коштів за договором про відкриття кредитної лінії № 1243-5147 від 22.07.2023 року здійснювалася за допомогою системи LIQPAY, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту та листом АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр кредит фінанси» через систему LIQPAY на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1243-5147 від 22.07.2023 року, станом на 05.10.2023 року становить у загальному розмірі 32 100 грн. 00 коп., що складається з простроченої заборгованості за кредитом - 10 000 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 22 100 грн. 00 коп. Відповідно до частини першої - другої статті 207 Цивільного кодексу України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статей 5,15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»,електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Відповідно до частини третьої статті 11Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким,що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону,є оригіналом такого документа(частина дванадцята статті11Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що між позивачем та відповідача правовідносини виникли внаслідок укладеного 22.07.2023 договору про відкриття кредитної лінії № 1243-5147, з запропонованими умовами якого [PERSON] ознайомилась та погодилась. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України зобов`язано позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як підтверджується матеріалами справи, позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до частини першої статті 629 Цивільного кодексу України,договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом, відповідач неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1243-5147 від 22.07.2023 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором. Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України,особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як передбачено у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Розрахунок заборгованості за договором відповідачем не спростований. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, що виникли внаслідок укладання договору №1243-5147 від 22.07.2023 року, через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення зобов`язання не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яку відповідач у добровільному порядку не погасила, у загальному розмірі загальному розмірі 32 100 грн. 00 коп., що складається з простроченої заборгованості за кредитом - 10 000 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 22 100 грн. 00 коп. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Посилання представника відповідача у відзиві на нібито "кабальні" умови договору, суд до уваги не приймає з огляду на вільний вибір відповідачем контрагента в кредитних правовідносинах, його повною та всебічною обізнаністю із Умовами та Правилами надання кредитних послуг цією фінансовою установою, погодження сторонами усіх істотних умов договору, з якими відповідач погодився, згенерувавши свій електронний підпис і які його влаштовували повністю при підписанні договору, а також приймаючи до уваги наведені вище положення Цивільного Законодавства щодо обов`язковості та добросовісності виконання договірних зобов`язань сторонами договору. Крім того, суд зважує, що за змістом договору, укладеного сторонами, виставлена фінансовою установою заборгованість за простроченими відсотками не є неустойкою. Так, Позивачем дотримано нових правил роботи банків та небанківських фінансових установ, зокрема тих, що надають послуги з кредитування, викладених у Законі України № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", де зазначено, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення». Ніяких штрафних санкцій Відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором не нараховувались. Тобто, нові правила не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами згідно договору, а таке нарахування є правомірним з боку кредитора. Так, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що позивачем не здійснювалося будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». В свою чергу, згідно наданого розрахунку заборгованості, позивач здійснив лише нарахування по процентам за користування кредитом, що погоджений між сторонами. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що позивач провадить нечесну підприємницьку діяльність, оскільки вводить в оману споживачів, оскільки, відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, посилання представника відповідача на нечесну підприємницьку практику фінансової установи, застосування обману та несправедливих умов кредитування по відношенню до відповідача, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Доводи про те, що фінансова установа порушила вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитний договір є несправедливим, був укладений в інтересах Банку, а не в інтересах позичальника, не заслуговують на увагу, оскільки підписання відповідачем кредитного договору, свідчать про те, що кредитний договір укладений саме в інтересах [PERSON] . Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так, на виконання зазначених вимог, [PERSON] надано одноразовий ідентифікатор А5226, для підписання Кредитного договору 1243-5147 від 22.07.2023 року Також, відповідачем підтверджено отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних умов кредитування. Тобто, Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 10561 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу. З матеріалів справи вбачається наявність розрахунку заборгованості за кредитним договором, а саме, довідка про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 05.10.2023, що і є розрахунком заборгованості. Даним розрахунком підтверджується не сплата [PERSON] заборгованості, оскільки жодного платежу на погашення кредиту [PERSON] за весь час кредитування не здійснено, що свідчить про свідоме порушення відповідачем умов кредитного договору. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010(провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що: «у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, спростувати розрахунок боргу за кредитом можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок. Також, за змістом постанови Верховного Суду від 16.09.2020 по справі №200/5647/18: Розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц (провадження №61-43538св18) зазначається, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. У позиції Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц (провадження №61-40036св18) Верховним Судом було підтримано позицію суду апеляційної інстанції, про те що розрахунок заборгованості погоджується зі змістом договору та є належним доказом. Так, судом встановлено, що відповідно до довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 05.10.2023, що є розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1243-5147 від 22.07.2023 р, відображено інформацію стосовно загальної кількості днів користування кредитом, кількості днів користування ставкою 2,5%, кількості днів користування ставкою 3,0%, основного боргу, залишку відсотків, залишку комісій, залишку штрафів. Також вищезазначений розрахунок містить таблицю з наступними графами: «№», «Дата», «Статус», «Ставка %», «Нараховано відсотків», «Нараховано штрафів», «Нараховано комісій», «Основний борг», «Залишок нарахованих, непогашених відсотків», «Сума платежу», «Коригування кредиту», що свідчить про те , що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 1945 від 19.10.2023 року ТОВ «Укр кредит фінанс» сплачено судовий збір у розмірі 2 147 грн. 20 коп. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved