Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Військова Частина [NUMBER] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. На обґрунтування позовних вимог вказано, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по строковій частині) від 16.06.2016 №129, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] , який 15.06.2016 прибув з військової частини польова пошта [NUMBER] с. Старичі для подальшого проходження військової служби, призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №125-РС від 09.06.2016 на посаду навідника військової частини польова пошта [NUMBER] з 15.06.2016 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та вважати таким, що з 16.06.2015 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою ВОС-133533А шпк «солдат». Відповідно до картки № [NUMBER] обліку військового майна особистого користування, Міністерство оборони України в особі військової частини [NUMBER] [PERSON] видано речове майно, згідно визначених норм. Відповідно до довідки від 03.09.2021 №233, військова частина польова пошта [NUMBER] з 01.07.2017 перейшла на умовне найменування «військова частина [NUMBER] ». Наказом командира військової частини [NUMBER] (по строковій частині) від 23.03.2018 №63 солдата [PERSON] , як військовослужбовця військової служби за контрактом, який перебував в розпорядженні командира військової частини [NUMBER] звільнено з військової служби відповідно до підпункту «е» (у зв`язку з службовою невідповідністю) пункту 1 частини 8 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та вважається таким, що 23.03.2018 справи у військовій частині [NUMBER] здав і вибув до [INFO] для постановки на військовий облік. На момент виключення із списків особового складу військової частини [NUMBER] та знаття з усіх видів забезпечення, згідно Довідки-розрахунку №18 за відповідачем рахувалося речове майно, строки носіння якого не вийшли, на загальну суму 3877,15 грн. Згідно витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] , сума заборгованості перед державою в особі військової частини [NUMBER] складає 3877,15 грн., яка відповідачем не погашена. З метою досудового врегулювання спору, 15.06.2023 за №2342 військовою частиною [NUMBER] на адресу відповідача було направлено лист з проханням в добровільному порядку відшкодувати заборгованість. Жодних дій щодо добровільного відшкодування вказаної вище заборгованості відповідачем не вчинялося, так само як і не повідомлялося про причини неможливості такого відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову, просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив,\~що військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №125-РС від 09.06.2016 на посаду навідника військової частини польова пошта [NUMBER] та з 15.06.2016 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення і вважати таким, що з 16.06.2015 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою ВОС-133533А, шпк «солдат», що підтверджується копією витягу із наказу командира військової частини п/п [NUMBER] від 16.06.2016 №129. Міністерство оборони України в особі військової частини [NUMBER] [PERSON] видало речове майно, згідно визначених норм, що підтверджено копією картки № [NUMBER] обліку матеріальних засобів особистого користування від 16.06.2016. Військова частина польова пошта [NUMBER] з 01.07.2017 перейшла на умовне найменування «військова частина [NUMBER] », що підтверджується довідкою від 03.09.2021 №233. Солдата [PERSON] , як військовослужбовця військової служби за контрактом, який перебував в розпорядженні командира військової частини [NUMBER] звільнено з військової служби відповідно до підпункту «е» (у зв`язку з службовою невідповідністю) пункту 1 частини 8 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та вважається таким, що 23.03.2018 справи у військовій частині [NUMBER] здав і вибув до [INFO] для постановки на військовий облік, що підтверджено наказом командира військової частини [NUMBER] (по строковій частині) №63 від 23.03.2018. На момент виключення із списків особового складу військової частини [NUMBER] та знаття з усіх видів забезпечення, за відповідачем рахувалося речове майно, строки носіння якого не вийшли, на загальну суму 3877,15 грн., що підтверджується копією довідки-розрахунку №18. Сума заборгованості перед державою в особі військової частини [NUMBER] 2018-2019 років складає 3877,15 грн., яка відповідачем не погашена, що підтверджено витягами з книг обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] . Відповідно до п. 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна, особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність, згідно із законом. П. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Згідно із ч. 1, 2 ст. 10 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідачем у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 1342 грн 00 коп. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, решту суми судового збору в сумі 1342 грн 00 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved