Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

16.02.2024 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 02.03.2022 року була звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (ст.38 КЗпП України). При звільненні відповідач розрахунок з нею не провів та не сплатив належних при звільненні виплат. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 67431,92 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 128151,87 грн. Ухвалою суду від 19.02.2024 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву не надано, явку представника у судове засідання не забезпечено, про причини неявки суд не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16.10.2015 року перебувала з АТ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання» у трудових відносинах, 02.03.2022 року її звільнено з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (ст.38 КЗпП України). На теперішній час АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» не здійснило повний розрахунок з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Середньоденний заробіток позивача складав 554,77 грн, згідно розрахунку наведеного у позові (а.с.2) Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір\~відшкодування,\~визначений виходячи\~з середнього\~заробітку за\~час затримки\~роботодавцем розрахунку\~при звільненні\~відповідно до\~ст.117\~КЗпП України,\~необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи конкретні обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно, щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З вищевикладеного, вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат в розмірі 3000 грн. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає необхідним стягнути з АТ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 67431,92 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3000 грн. Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Ухвалою суду від 19.02.2024 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зважаючи на викладене, з АТ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial