Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2021 року справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020 року зазначена справа надійшла в провадження судді Шестак О.І. на підставі розпорядження керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.07.2020 року №02-06/397. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» про захист прав споживачів та призначено підготовче судове засідання. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.12.2020 року зазначена справа надійшла в провадження судді Штих Т.В. на підставі розпорядження керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2020 року №02-06/1367. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2020 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» про захист прав споживачів; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2021 року справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» про захист прав споживачів передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю. У червні 2021 року вищезазначена цивільна справа надійшла на адресу Голосіївського районного суду м. Києва. В обґрунтування позову зазначено, що 24.01.2020 [PERSON] скориставшись послугами ТОВ «Нова Пошта» відправила товар з відділення «Нової Пошти» № 95 за адресою: м. Харків, просп. Перемоги, 62, оголошеною вартістю на суму 4600,00, згідно експрес-накладної, до відділення «Нової пошти» № 1 за адресою: с. Мирне, Одеська обл., вул. Центральна 210. 26.01.2020 [PERSON] , який є одержувачем зателефонував позивачу та повідомив, що товар на пошті отримано та оголошена сума у 4600 грн сплачена. 27.01.2020 позивач прийшла до відділення ТОВ «Нова пошта» № 95 для того, щоб отримати сплачені шляхом поштового переказу кошти за відправлений товар у розмірі 4600 грн. Працівником пошти позивачу було повідомлено, що товар було отримано одержувачем, але сплачено всього 46 грн, замість встановлених у експрес-накладній 4600 грн. Позивач звернулась до робітників ТОВ «Нова пошта» № 95 з вимогою надати інформацію, яким чином склалась така ситуація з оплатою. Працівники повідомили, що з невідомих причин було втручання в базу електронного кабінету та змінено суму з 4600 грн на 46 грн. По сплину 1 місяця відповіді на претензію позивача не надійшло. Позивач зателефонувала на гарячу лінію ТОВ «Нової пошти» та виклала обставини ситуації, яка склалась, на що її попросили почекати та надати ще 10 днів на розгляд претензії. 05.03.2020 позивач знову зателефонувала на гарячу лінію відповідача, щоб дізнатися результат, але позивачу було повідомлено, що претензія відхилена, та що позивач сама змінила суму оголошеної вартості у особистому кабінеті. Разом з цим, позивач зазначає, що ніякого особистого кабінету не має і не створювала. Враховуючи викладене, позивач просить розірвати публічний договір, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 4600.00 грн, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн та витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 7370,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів; розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила), та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт», на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу. Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Судом встановлено, що відповідно до експрес-накладної № 59000481085258 від 24.01.2020 [PERSON] з відділення ТОВ «Нова Пошта» № 95 у м. Харків було відправлено вантаж до відділення ТОВ «Нова Пошта» у м. Одеса № 1. Одержувачем вантажу зазначено - приватну особу [PERSON] . Згідно опису - мобільний телефон, кількість місць - 1, загальною оголошеною вартістю 4600,00 грн. Зворотна доставка: грошовий переказ. Доставку сплачує отримувач в сумі 84,00 грн готівкою. При складанні експрес-накладної відправник, позивач у справі, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта, надалі - Публічний договір) про надання послуг з організації перевезення відправлень, оприлюдненого у вільному доступі, шляхом розміщення на офіційному сайті http://novaposhta.ua. 27.01.2020 позивач написала претензію на ТОВ «Нова пошта», в якій зазначила, що 24.01.2020 було відправлено товар (телефон) в м. Мирне, Одеської обл., на отримувача [PERSON] оціночної вартості 4600,00 грн із звоторнім грошовим переказом 4600,00 грн. Зазначила, що по невідомим їй причинам сума грошового переказу була змінена на суму 46,00 грн. Листом № 08224 від 06.05.2020 позивачу відповідачем було повідомлено, що 26.01.2020 в «Особистому кабінеті» відправника замовлено зміну даних, а саме змінено додаткову послугу «Грошовий переказ». Новою сумою додаткової послуги «Грошовий переказ» - є 46,00 грн. Умови та порядок одержання відправлення у відділенні встановлені Розділом 11 Умов. У порядку розділу 11 Умов, 26.01.2020 вказане відправлення було видано отримувачу за накладною, який у встановленому порядку підтвердив право на одержання повернення. Зміна даних може бути виконана лише власноручно замовником послуги або особою, якій замовник свідомо чи внаслідок введення в оману надав доступ до власного «Особистого кабінету». Зазначено, що послугу надано без порушень та у повному обсязі. Разом з цим, позивач зазначає, що ніякого особистого кабінету вона не створювала та не має, а зазначену суму грошового переказу у встановлених 4600,00 на 46,00 грн у експрес-накладній вона не змінювала, бо такі дії не в її інтересах. Таким чином, відповідачем було відмовлено позивачу у задоволенні її претензії. На офіційному сайті ТОВ «Нова Пошта» розміщений Публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень (далі- Публічний договір), пунктом 1.1., 1.2. якого визначено, що Публічний договір-правочин, що регулює відносини між Експедитором та Замовниками щодо надання послуг з організації перевезення відправлень на умовах, встановлених Експедитором. Момент укладення Договору - момент передачі Замовником Експедитору відправлення для надання послуг, передбачених Договором. Пунктом 3.1. Публічного договору встановлено, що експедитор зобов`язується за плату та за рахунок Замовника організувати перевезення відправлення й надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (далі - Послуги), а Замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених Договором. Пунктом 7.2.2. Публічного договору встановлено, що у разі повної втрати або повного пошкодження відправлення з вини Експедитора, останній повертає Замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену Замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення Замовник повертає Експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію. Також на офіційному сайті ТОВ «Нова Пошта» розміщені Умови надання послуг, які регулюють послуги з організації перевезення відправлень та надання комплексу послуг, пов`язаних із перевезенням відправлень територією України. Пунктом 6.1., 6.3 Умов надання послуг визначено, що оголошена вартість - вартість відправлення, заявлена Відправником в експрес-накладній. Оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення В разі сумніву щодо вмісту відправлення та не залежно від заявленої Відправником оголошеної вартості, представник ТОВ «НОВА ПОШТА» має право сфотографувати таке відправлення з метою завантаження фотографії в інформаційну систему ТОВ «Нова Пошта». Відповідно до п. 8.10. Умов надання послуг для зміни даних в експрес-накладній необхідно в найближчому відділенні заповнити та подати заяву на зміну даних в експрес-накладну. Зміна даних в експрес-накладній можлива лише за умови надання номера цієї експрес-накладної та одного з документів відповідно до п. 11.2 цих Умов. Відповідно до п. 11.1. Умов надання послуг встановлено, що слід надати представнику ТОВ «НОВА ПОШТА» номер експрес-накладної (обов`язкова умова для випадків, передбачених п. 11.4, п. 11.5 цих Умов) або номер мобільного телефону, на який надійшло СМС-повідомлення про прибуття відправлення. Пунктом 11.2. Умов надання послуг встановлено, що одержувач фізична особа або фізична особа-підприємець пред`являє представнику ТОВ «НОВА ПОШТА» будь-який із наведених нижче документів, що підтверджує особу Одержувача, зазначеного в експрес-накладній, а саме: 11.2.1. Паспорт громадянина України. 11.2.2. Тимчасове посвідчення громадянина України. 11.2.3 . Посвідку на постійне проживання. 11.2.4. Посвідку на тимчасове проживання. 11.2.5. Посвідчення біженця, видане в Україні. 11.2.6. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 11.2.7. Тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України. 11.2.8. Посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон. 11.2.9. Паспорт іноземного громадянина, у якому відомості про особу вказані кирилицею та/або латиницею. У разі використання іншої абетки - надає апостиль (офіційний переклад паспорта українською мовою). 11.2.10. Паспорт громадянина України у вигляді електронної версії з мобільного додатку «ДІЯ». 11.2.11. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон у вигляді електронної версії з мобільного додатку «ДІЯ». Суд зауважує, що до розгляду приймаються Публічний договір та Умови надання послуг, надані ТОВ «Нова Пошта» на запит позивача в тій редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Зміст цих документів залежить від волевиявлення відповідача, викладається ним та розміщується на власному сайті, а тому може бути змінений на час розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Частинами 1-2 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд відзначає, що з урахуванням положень п. 8.10. Умов надання послуг для зміни даних в експрес-накладній відправник повинен був в найближчому відділенні заповнити та подати заяву на зміну даних в експрес-накладну. Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву та доказів того, що позивач складала таку заяву. Зазначене свідчить про недотримання відповідачем вимог п.8.10 Умов надання послуг, що призвело до порушення додаткової послуги «Грошовий переказ». Крім того, з урахуванням положень розділу 11 Умов надання послуг для зміни даних в «Особистому кабінеті» відповідач не надав суду доказів того, що позивач скористалась можливістю зміни суми вищезазначеної експрес-накладної. Оскільки відповідач допустив порушення Публічного договору та Умов надання послуг, то він повинен відшкодувати позивачу спричинені збитки в розмірі 4600,00 грн. При цьому позивачем була визначена та оголошена вартість відправлення в розмірі 4600,00 грн., яка уповноваженою особою ТОВ «Нова Пошта» під час прийому посилки була зазначена в експрес-накладній. Інформація про те, що уповноважена особа відповідача оспорювала чи оголошену позивачем вартість відправлення з підстав її невідповідності ринковій вартості в бік збільшення, суду не надано. Також не було надано доказів того, що оголошена вартість відправлення не дорівнювала реальній (ринковій) вартості відправлення. Оскільки під час приймання відправлення уповноважена особа відповідача погодилась з його оголошеною вартістю в розмірі 4600,00 грн., то саме цю суму відповідач повинен відшкодувати позивачу. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд одночасно стягує з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди 2000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, а також враховує характер та обсяг моральних страждань позивача. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає моральна шкода в розмірі 2000 грн. в повній мірі компенсує душевні страждання позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7370,00 грн., суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження отримання юридичних послуг, сплати позивачем коштів в розмірі 7370,00 грн., зокрема, не надано відповідного договору, акту прийому-передачі послуг, відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на оплату юридичних послуг. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, - підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial