Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

20 червня 2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якої за довіреністю діє [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя автомобіль марки Renault модель Megane, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , виділивши його у власність відповідачу, з якого стягнути на користь позивача половину вартості автомобіля в розмірі 139620 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який за рішенням суду був розірваний 22.12.2022. за період шлюбу 01 липня 2021 року за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль Renault Megane, [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано на ім`я відповідача за усною згодою позивача. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 07.06.2023 ринкова вартість вказаного автомобіля становить 279\~240 грн. Враховуючи, що придбаний автомобіль є спільної власністю подружжя, на теперішній час він перебуває у користуванні відповідача, а тому позивач бажає поділити спільне сумісне майно подружжя, залишивши автомобіль у власності відповідача, а на її користь стягнути компенсацію половини його вартості у розмірі 139\~620 грн. Ухвалою судді від 30 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд справи, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 24 липня 2023 року судовий розгляд відкладений на 19 вересня 2023 року за клопотанням відповідача про надання часу для подачу відзиву. 02 серпня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що відповідно до договору купівлі-продажу спірного автомобіля його вартість на час придбання склала 239\~970 грн, тоді як відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу визначена його вартість 279\~240 грн, незважаючи на фізичний знос, проведення ремонтних робіт, отже відповідач не погоджується з такою вартістю. Також, вірними даними спірного транспортного засобу є автомобіль марки Renault Megane, рік випуску 2011, колір чорний, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту придбання спірного майна за спільні грошові кошти та наявність відповідних джерел доходів у неї, тоді як спірний транспортний засіб був придбаний відповідачем за рахунок відчуження ним нерухомого майна, яке належало йому на праві особистої приватної власності ще до укладення шлюбу з позивачем. Також, зазначив, що він не надавав згоду на присудження грошової компенсації замість частки майна, а стягнення з відповідача заявленої позивачем суми грошових коштів стане для нього непомірним тягарем. 19 вересня 2023 року судовий розгляд відкладений за клопотанням представника позивача [PERSON] про надання часу на ознайомлення з відзивом, який вона на теперішній час не отримала. Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року за клопотанням відповідача призначено по справі судову авто товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта, провадження у справі поновлено, призначено розгляд справи. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] , адвокат Жуков О.А., кожен окремо, підтримали позовні вимоги, не заперечували проти призначення грошової компенсації вартості половини автомобіля, виходячи із визначеної експертизою суми, незважаючи на її зменшення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, погодився із виплатою позивачу грошової компенсації, виходячи із визначеної експертом суми вартості автомобіля. Пояснив, що у відзиві він посилався на інші обставини, а саме на придбання автомобіля за його власні кошти, отримані від відчуження нерухомого майна, право власності на яке він набув до шлюбу, але домоволодіння було ним подаровано, а не продано, і документів на підтвердження цього у нього немає. Крім того, звернув увагу, що він здійснив перереєстрацію автомобіля і на теперішній час його реєстраційний номер [NUMBER] . Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 2005 року, який був розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22.12.2022 (а.с. 5-6). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу транспортного засобу 5810/21/009613 від 01.07.2021, укладеного в суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] , [PERSON] придбав автомобіль марки Renault Megane, рік випуску 2011, колір чорний, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , за 239\~970 грн (а.с. 7-8). Відповідно до наданої ТСЦ МВС № 1243 інформації від 16.06.2023 за № 31/4-1243-Н-88-2023, станом на 15 червня 2023 року транспортний засіб марки Renault Megane, 2011 року випуску, чорного кольору, VIN [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] (а.с. 11). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки Renault Megane, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 78). Відповідно до висновку експерта № Д8/02/24 по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи про оцінку транспортного засобу від 12.02.2024, ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки Renault Megane, 2011 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] складає 227\~132,62 грн (а.с. 105-128). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до підпункту 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведені вище правові норми, суд приходить до висновку, що спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, про що він заявив у судовому засіданні, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо режиму поділу майна, суд вважає можливим поділити спільне сумісне майно подружжя у порядок, визначений у позовній заяві, взявши до уваги вартість спірного майна, визначену судовою експертизою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1135,66 грн пропорційно до задоволених позовних вимог та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову 536,80 грн.

Outcome: partial