Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування\~шкоди завданої\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди в порядку суброгації посилаючись на те, що 04.03.2020 року між ПАТ «СК «Арсенал страхування» та СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" було укладено договір страхування наземного транспорту № 86/20-Т/Ц5 згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] . 10.11.2020 року о 12 год. 45 хв. в м. Хотині Чернівецької області, по вулиці Шевченка, 22а, відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом «Renault Magnum 480», н.з. [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом "Cherean", н.з. [NUMBER] , допустив наїзд на транспортний засіб «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] , який стояв припаркований на парковці, що підтверджується постановою Хотинського районного суду Чернівецької області по справі №724/1701/20 від 23.12.2020 року. Вартість відновлюваного ремонту, відповідно до рахунку СТО, склала 93 346,86 грн., які на підставі умов договору позивач відшкодував. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ "СГ "ТАС". Позивач звернувся до АТ "СГ "ТАС" з вимогою щодо відшкодування шкоди завданої відповідачем, яке відшкодувало позивачу частину завданої шкоди у розмірі 78 967,71 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача невідшкодовану частину заборгованості в сумі 14 379,15 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. За вимогами позовної заяви позивач просив справу розглядати у відстутність повноважного представника позивача. Відповідач, який належним чином був повідомлений про день та час судового розгляду за викликом до суду не з`явився. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 10.11.2020 року о 12 год. 45 хв. в м. Хотині Чернівецької області, по вулиці Шевченка, 22а, відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом «Renault Magnum 480», н.з. [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом "Cherean", н.з. [NUMBER] , допустив наїзд на транспортний засіб «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] , який стояв припаркований на парковці. Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток в розмірі вартості відновлювального ремонту, який відповідно до рахунку СТО № ФБСІ-00005 від 14.12.2020 року ФОП [PERSON] склав 93 346,86 грн. Причиною ДТП є порушення водієм автомобіля «Renault Magnum 480», н.з. [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом "Cherean", н.з. [NUMBER] , [PERSON] Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Хотинського районного суду Чернівецької області по справі №724/1701/20 від 23.12.2020 року, яка набрала законної сили. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. \~ \~ \~ \~Позивачем ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору страхування наземного транспорту № 86/20-Т/Ц5 04.03.2020 року та акту № 006.02812920-2 від 17.12.2020 року здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" в розмірі 93 346,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 68656468 від 18.12.2020 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в АТ СГ «ТАС», що підтверджується полісом № АР /8488197. АТ «СГ«ТАС» за зверненням позивача ПАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило позивачу виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля - 0,2578 в сумі 78 967,71 грн., що не заперечується жодною із сторін. Отже, залишок невідшкодованих позивачу збитків відповідачем становить 14 379,15 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Відповідно до ст.1166ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст.1187ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст.993ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст.27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст.980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодексУкраїни та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме, особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,ст. 1191 ЦК), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст.261, ст.262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПАТ «СК«Арсенал Страхування» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] , як винної особи на підставі ст. 993 ЦК України- в порядку суброгації. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved