Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Козятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей. У вказаній позовній заяві позивач просить суд визнати, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є батьком [PERSON] , який народився [INFO] в місті Козятині Вінницької області, та [PERSON] , який народився [INFO] в селі Титусівка Козятинського району Вінницької області; зобов`язати Козятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни в актовий запис № 279 від 16 жовтня 2008 року про народження [PERSON] в частині відомостей про батька дитини, а саме - зазначити «батько - [PERSON] , громадянин України», всі інші відомості в актовому записі про народження залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження, залишивши без змін прізвище, ім`я та по батькові дитини « [PERSON] »; зобов`язати Козятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни в актовий запис № 18 від 24.11.2009 про народження [PERSON] в частині відомостей про батька дитини, а саме - зазначити «батько - [PERSON] , громадянин України», всі інші відомості в актовому записі про народження залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження, залишивши без змін прізвище, ім`я та по батькові дитини « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення кожним з дітей повноліття. Позов мотивовано тим, що вона знайома з відповідачем з 2007 року та з того часу почали проживали разом. Вона завагітніла, проте відповідач не мав бажання зареєструвати шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Запис про реєстрацію народження синів був зроблений за заявою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Деякий час після народження дітей вони проживали разом. З 2010 року вони спільно не проживають як одна сім`я через різні причини. Діти проживають з нею. Відповідач відмовляється добровільно подати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію його як батька, тому змушена звернутися до суду. Крім того, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак надала на адресу суду заяву, в якій позов підтримує, просить розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи Козятинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у підготовче судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову, за наявності достатніх підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у судовому засіданні, немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули у судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, [PERSON] народився [INFO] , про що зробено відповідний актовий запис №279, його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00031003214 від 01 червня 2021 року відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані в актовому записі про народження у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, оскільки батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі та не звернулись до відділу РАЦС з спільною заявою щодо визнання батьківства. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 листопада 2009 року виконкомом Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, [PERSON] народився [INFO] , про що зробено відповідний актовий запис №18, його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00031003367 від 01 червня 2021 року відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані в актовому записі про народження у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, оскільки батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі та не звернулись до відділу РАЦС з спільною заявою щодо визнання батьківства. Відповідно до довідки Управління центру надання адміністративних послуг №1222 від 27 жовтня 2023 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності до статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (далі - Постанова) роз`яснив судам, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно пункту 9 Постанови рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Отже, суд вважає повністю доведеним той факт, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що виходячи із заяви відповідача визнає і сам [PERSON] , тобто позовні вимоги позивача про визнання батьківства є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін. За положеннями статті 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Тобто, позовна вимога про внесення змін до актового запису про народження [PERSON] та [PERSON] в частині відомостей про батька дитини, також підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Як установлено судом відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також судом установлено, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення". Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Врахувавши усі обставини, а також визнання позову відповілачем, суд вважає, що позов у частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини на кожну дитину окремо, тобто у розмірі 1/2 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, підлягає до задоволення. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved