Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом і просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем тривалий час перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 05.06.2023 року №05-13/376. Подружні стосунки у них не склалися, через різницю у поглядах на сімейне життя, в зв`язку з чим вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. З моменту погіршення сімейних відносин відповідач не цікавиться життям дитини, станом її здоров`я та не надає достатньої матеріальної допомоги на її утримання. Таким чином, батько, працюючи рятувальником в Державній службі з надзвичайних ситуацій, маючи можливість утримувати дитину, ухиляється від надання матеріальної допомоги. Враховуючи вищезазначене, позивач звернулася з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 31.08.2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 06.10.2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою Біляївського районного суду від 24.01.2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, і об`єднано в одне провадження. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Так, у зустрічному позові [PERSON] просить виключити запис про батька - [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що навесні 2018 року він познайомився з [PERSON] , влітку цього ж року вони почали проживати разом у будинку його батьків за адресою: [ADDRESS] , до кінця 2018 року, після чого спільно проживали у будинку його бабусі за адресою: [ADDRESS] . У шлюбі вони не перебували. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , у свідоцтві про народження якого він вказаний як батько, хоча [PERSON] була вагітна до їхнього знайомства та не приховувала цей факт. Більш того, наприкінці листопада 2021 року, після добового чергування на роботі він повернувся до місця їх проживання, де викрив [PERSON] за зрадою з іншим чоловіком. Того ж дня за його проханням [PERSON] залишила місце спільного проживання та вони припинили стосунки. Таким чином, стверджує, що він не є батьком [PERSON] , [INFO] та відомості про його батьківство, внесені у свідоцтво про народження дитини, є недостовірними. У зв`язку з викладеним звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні на первісній позовній заяві наполягала, зустрічну позовну заяву не визнала. При цьому пояснила, що коли почала зустрічатися із [PERSON] , була вагітною від іншого чоловіка. [PERSON] про це знав, вони почали проживати разом, у жовтні 2018 року народився син, при реєстрації народження дитини [PERSON] виявив бажання бути записаним батьком дитини. Не заперечувала проти того, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини, але виходячи з вимог ч.5 ст. 136 СК України просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Також пояснила, що [PERSON] офіційно працевлаштований, але матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити первісний позов про стягнення аліментів та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Наголошувала, що в момент реєстрації народження дитини [PERSON] відповідач за первісним позовом знав, що він не є її батьком, він надав згоду на реєстрацію себе батьком, тому у відповідності до ч.5 ст.136 СК України не має права оспорити своє батьківство. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісну позовну заяву не визнав, на задоволенні зустрічної позовної заяви наполягав. При цьому пояснив, що навесні 2020 року почав зустрічатися з [PERSON] , знав, що вона вагітна від іншого чоловіка. Вони почали проживати разом, [INFO] у неї народився син, при реєстрації народження дитини він був вказаний батьком, але згоду на це не надавав. Оскільки не надавав згоду на реєстрацію себе батьком дитини, просив виключити відомості про нього як батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . Також зазначив, що оскільки він не є батьком дитини, не зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання, тому просив первісну позовну заяву залишити без задоволення. Вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню, зустрічна позовна заява підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2018 року. Станом на той час, як сторони почали проживати разом, позивач по справі була вагітна від іншого чоловіка, що вона не приховувала і про що було відомо позивачу, що він підтвердив у судовому засіданні. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). З актового запису про народження № 742 від 02.11.2018 року, складеного Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що було зареєстроване народження [PERSON] , [INFO] , батьком є [PERSON] , [INFO] , у п.17 підстава запису відомостей про батька - спільна заява матері та батька про визнання батьківства від 01.11.2018 року. У п.17, 18, 19 актового запису, де зазначено про батька дитини, міститься підпис [PERSON] , що він підтвердив у судовому засіданні. При цьому [PERSON] у судовому засіданні стверджував, що він не надавав згоду на реєстрацію батьком дитини. Суд критично ставиться до вказаних тверджень відповідача за первісним позовом, оскільки його власний підпис в актовому запису про народження дитини зокрема у п.17 про те, що підставою запису відомостей про батька є спільна заява матері та батька про визнання батьківства від 01.11.2018 року, і свідчить про його згоду на реєстрацію батьком дитини. У судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Яськівської сільради Одеського району Одеської області № 05-13/433 від 05.07.2023 року (а.с. 7). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Згідно ч.5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до\~частини першої статті 123\~цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки в момент реєстрації себе батьком дитини [PERSON] знав, що не є її батьком, що він підтвердив у судовому засіданні, він не має права оспорювати батьківство, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про виключення запису про батька з актового запису про народження. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції\~\~про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між\~батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Беручи до уваги те, що позивач просить стягувати аліменти у частці від доходу батька дитини, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на\~одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відомості про наявність на утриманні відповідача за первісним позовом інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, позивачем не надані. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, аліменти підлягають стягненню, починаючи з 06.10.2023 року. Що стосується розподілу судових витрат, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача за первісним позовом, відповідно до ст.141 ЦПК України. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Поняття розумних строків розгляду справи в контексті\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами. Європейський суд з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника. В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати. У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал. Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством. З 01.01.2024 року по 08.01.2024 року внаслідок автоматизованого розподілу в провадження судді Трушиної О.І. надійшло 542 справи (в провадженні перебувало 844), що перевищує річне навантаження на одного суддю, яке згідно з коефіцієнтом, визначеного Радою суддів України спільно з ДСА України, має становити 183 справи на одного суддю на рік. З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2016 року кількість суддів у Біляївському районному суді зменшилася з 11 до 7), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, суд позбавлений можливості вирішувати процесуальні питання, в тому числі скласти повний текст судового рішення у строки, передбачені національним законом, тому повний текст рішення складено 08.04.2024 року.

Outcome: approved