Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, згідно якої просила визнати виконавчий напис, вчинений 13 січня 2022 року № 132 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександровичтаким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач в 2015 році придбала в кредит пральну машину, на відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» рахунок вносила кошти на його погашення.На теперішній час ніяких боргових зобов`язань перед ПАТ «Банк Михайлівський» та його правонаступником, відповідачем ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» не має.За кредитом [PERSON] розрахувалась.Про наявність боргу перед відповідачем за кредитним договором № 200354194 від 09.10.2015 та вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., зареєстрованого у реєстрі № 132 від 13.01.2022, позивач дізналась у лютому 2022 року з постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. від 27.01.2022 про відкриття виконавчого провадження. Зазначила, що позивач [PERSON] жодних кредитних договорів з ПАТ «Банком Михайлівський» не укладала, претензій, будь яких інших листів, повідомлень щодо наявності заборгованості з урахуванням процентів та штрафних санкцій, необхідності погасити заборгованість не отримувала ні від ПАТ «Банку Михайлівський, ні від жодного з його правонаступників, у тому числі відповідача - ТОВ «Фінансово-правова група Лекс», також не була повідомлена про намір вчинення виконавчого напису нотаріусом. За постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. від 27.01.2022 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про примусове виконання виконавчого напису № 132, виданого 13.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» 23 470,05 грн. Постановою виконавця від 27.01.2022 за виконавчим провадженням № [NUMBER] накладено арешт на належні [PERSON] грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт. Вважає, що вказані постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт є незаконними, та виконавчий напис, вчинений 13 січня 2022 року № 132 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександровичє таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва (04071 м. Київ, вул. Хорива, 21) матеріали цивільної справи№ 639/3597/23 (провадження № 2/639/1517/23) за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Постановою Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Міщенко Наталії Валеріївни задовольнити. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 639/3597/23 розподілена судді Труханович В.В. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Призначено судове засідання. 19 лютого 2024 року від представника позивача надійшла позовна заява, згідно якої просила суд визнати виконавчий напис, вчинений 13 січня 2022 року № 132 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександровичтаким, що не підлягає виконанню та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» безпідставно набуті кошти у розмірі 24 912, 91 коп. В обґрунтування позовної заяви посилалась на те що, з червня 2023 року по жовтень 2023 року в межах виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі платіжних інструкцій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. від 09.06.23, 07.07.23, 27.09.23, 28.09.23, 03.10.23, 04.10.23 на користь ТОВ «Фінансово-правової групи Лекс» за виконавчим написом нотаріуса № 132 від 13.01.2022 з банківських рахунків, відкритих в АТ Райффайзен Банк та АТ КБ «ПриватБанк» відбулося списання грошових коштів в розмірі - 24 912,91 грн. Відповідно до історії по картковому рахунку, наданої АТ Райффайзен Банк примусове списання коштів з рахунку позивача за виконавчим провадженням № [NUMBER], відкритим на підставі виконавчого напису нотаріуса № 132 від 13.01.22р., відбулося: 12.06.2023р. в сумі 4565,73 грн.; 10.07.2023р. в сумі 4584,79 грн.; 28.09.2023р. в сумі 13751,37 грн. Загальний розмір грошових коштів, списаних з рахунку позивача, відкритого в АТ Райффайзен Банк, за виконавчим провадженням № [NUMBER] становить: 22 901,89 грн. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 10.01.24 № 20.1.0.0.0/7-240103/49359 з рахунку позивача на підставі платіжної інструкції приватного виконавця Амельченка В.П. від 09.06.23 здійснено примусове списання коштів у сумі 2011,02 грн. Зазначила, що загальна сума безпідставно набутих коштів під час виконання виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа складає 24 912,91 грн. Представник позивача, Міщенко Н.В., яка діє на підставі Ордеру про надання правничої допомоги, в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Треті особи в судове засідання також не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити по справі рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні було встановлено, що 13 січня 2022 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було видано виконавчий напис №132. Згідно виконавчого напису, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», підлягає стягненню 22 620,05 грн. (а.с.18). 27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], на підставі виконавчого напису № 132 від 13.01.2022, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. (а.с. 15). 27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. було винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с.165). Як зазначає представник позивача, що позивач в 2015 році придбала в кредит пральну машину, на відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» рахунок вносила кошти на його погашення. Згідно матеріалів справи, [PERSON] з ПАТ «Банк Михайлівський» підписала з Заяву (оферту) № 20054194 від 09.10.2015 з пропозицією укласти Договір про надання та використання платіжної картки. На підтвердження сплати боргу представником позивача були надані платіжні інструкції (а.с. 12-14). В свою чергу, належних доказів на підтвердження наявності заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк Михайлівський» та його правонаступником Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» матеріали справи не містять. Будь-яких доказів на підтвердження відступлення права вимоги ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» за кредитним договором № 20054194 від 09.10.2015 матеріали справи також не містять. Крім того, представник позивача зазначила, що Заява (оферта) № 20054194 від 09.10.2015 року є пропозицією укладення Договору про Картку, а не Договором, зокрема не кредитним договором не відповідає і не містить умови притаманні та визначені законом для такого виду Договорів; Заява (оферта) № 20054194 від 09.10.2015 року нотаріально не посвідчена; взагалі вчинення виконавчого напису нотаріусом на заяві не передбачене чинним законодавством, сума боргу не є безспірною, не повідомлення про намір вчинення виконавчого напису, а отже на думку сторони позивача, виконавчий напис № 132 від 13.01.2024, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19), а також Верховний Суд в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 355/1214/16-ц, провадження № 61-25331св18, від 12 березня 2020 року у справі № 754/7994/17-ц, провадження № 61-19592св19. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В обґрунтування позовупредставник позивача посилалась на те, що [PERSON] з виконавчим написом №132 від 13.01.2022 не була ознайомлена та не була обізнана про існування такого. Також зазначила, що Заява (оферта) № 20054194 від 09.10.2015 є пропозицією укладення Договору про Картку, а не Договором, зокрема не кредитним договором не відповідає і не містить умови притаманні та визначені законом для такого виду Договорів; Заява (оферта) № 20054194 від 09.10.2015 року нотаріально не посвідчена; взагалі вчинення виконавчого напису нотаріусом на заяві не передбачене чинним законодавством Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус, третя особа, не отримували від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. Також, позивач не отримувала будь-яких документів про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» за кредитним договором № 20054194 від 09.10.2015. Крім того, позивач не погоджується з сумою боргу. Відповідачем, в свою чергу, до суду не надано жодних доказів, на спростування позиції позивача. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 13 січня 2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Так, суд позбавлений можливості встановити, чи були надані нотаріусу документи, передбачені переліком документи, за яким проводилось стягнення у безспірному порядку, оскільки відповідачем та приватним нотаріусом не надано такої інформації. Окрім того, представник позивача зазначає, що будь-яких документів від ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» або приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександровичщодо наявності заборгованості [PERSON] не отримувала. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження направлення ним листа-повідомлення з вимогою сплатити борг і отримання/неотримання позивачем такого листа. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Отже, судом було встановлено, що матеріали справи не містять у собі належних доказів на підтвердження того, що [PERSON] було своєчасно повідомлено про наявність в неї заборгованості. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представник позивача у позовній заяві вказує на те, що жодних договорів із відповідачем [PERSON] не укладала, на її адресу не надходили повідомлення ані від відповідача, ані від приватного нотаріуса з вимогою про погашення заборгованості та з повідомленням про намір вчинити виконавчий напис. Так, як вбачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, доказів протилежного останнім суду не надано. В свою чергу, про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізналась після вчинення нотаріусом виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження зі зверненням стягнення шляхом арешту коштів боржника, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, не може бути визнана безспірною, оскільки розмір боргових зобов`язань позивача перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим належно складеною випискою по рахунку позивача за Кредитним договором, що є порушенням вимоги п. 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. Окрім того, суду не було надано доказів щодо того, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі оригіналу кредитного договору. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було по суті невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Отже, позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису № 132 від 13 січня 2022 року таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів за виконавчим написом, суд вказує на таке. Як зазначає представник позивача, в ході виконавчого провадження, з позивача [PERSON] були стягнуті кошти в розмірі 24 912,91 грн. за виконавчим провадженням № [NUMBER], відкритим 27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за № 132 від 12.01.2022 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» 23 470,05 грн. (з них 22 620,05 грн. заборгованість за кредитом, 850,00 грн. - сплата Стягувачем за вчинення виконавчого напису нотаріуса). Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Дана правова позиція висловлена в Постанові КЦС ВС від 06.10.2021 у справі № 623/363/20. Оскільки судом встановлено, що виконавчий напис, вчинений 13.01.2022 № 132 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, в межах виконання якого стягнуто з позивача на користь відповідача 24 912,91 грн., є таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, як вже було встановлено судом,27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. було винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] . Судом встановлено, що з червня 2023 року по жовтень 2023 року в межах виконавчого провадження № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. були виписані платіжні інструкції від 09.06.23, 07.07.23, 27.09.23, 28.09.23, 03.10.23, 04.10.23 про списання грошових коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-правової групи Лекс» за виконавчим написом нотаріуса № 132 від 13.01.2022 (а.с. 166-169). Як зазначає представник позивача, з банківських рахунків [PERSON] , відкритих в АТ Райффайзен Банк та АТ КБ «ПриватБанк» відбулося списання грошових коштів в розмірі - 24 912,91 грн. Так, відповідно до історії по картковому рахунку, наданої АТ Райффайзен Банк, примусове списання коштів з рахунку [PERSON] за виконавчим провадженням № [NUMBER], відкритим на підставі виконавчого напису нотаріуса № 132 від 13.01.2022, відбулося: 12.06.2023 в сумі 4 565,73 грн.; 10.07.2023 в сумі 4 584,79 грн.; 28.09.2023 в сумі 13 751,37 грн. Загальний розмір грошових коштів, списаних з даного рахунку, відкритого в АТ Райффайзен Банк, за виконавчим провадженням №№ [NUMBER] становить 22 901,89 грн. (а.с. 171). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 10.01.2024 № 20.1.0.0.0/7-240103/49359 з рахунку [PERSON] на підставі платіжної інструкції приватного виконавця Амельченка В.П. від 09.06.2023 здійснено примусове списання коштів у сумі 2 011,02 грн. (а.с. 172). Отже, загальна сума безпідставно набутих коштів під час виконання виконавчого провадження № № [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 132 від 13.01.2022 складає 24 912,91 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення коштів в ході виконавчого провадження № № [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 132 від 13.01.2022 у сумі 2 413,67 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з позовною заявою (за дві позовні вимоги) у розмірі 1073,60 грн. та 1 211,20 грн., та із заявою про забезпечення позову при розгляді цивільної справи 639/3597/23 у розмірі 536,80 грн. а всього у розмірі 2 821,60 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved