Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

27 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Харківська міська рада про виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому просила: 1) постановити рішення, яким виділити їй в натурі приміщення 1-6 площею 8,10 кв.м., приміщення 1-7 площею 10,8 кв.м. в житловому будинку літ.«А-1», надвірні будівлі 1/3 частину огорожі № 1, огорожу № 2, 1/3 частину хвіртки № 4, 1/3 частину вигрібної ями № 5, розташованих за адресою [ADDRESS] ; 2) визначити порядок користування земельною ділянкою, виділити їй земельну ділянку у відповідності до її ідеальної частки з боку приміщень, які їй виділяються в житловому будинку літ.«А-1»; 3) вселити її у приміщення, які будуть виділені приміщення 1-6, 1-7 в житловому будинку літ.«А-1». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що право власності на житловий будинок літ.«А-1» за адресою [ADDRESS] зареєстроване наступним чином: 1/4 частина - за позивачкою на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.03.2010р., рішення Апеляційного суду Харківської області від 26.05.2010р. та ухвали апеляційного суду Харківської області від 08.09.2010р.; 1/4 частина - за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А.; 1/2 частина за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 555кв.м., яка не приватизована. Протягом тривалого часу між позивачкою та відповідачами її колишнім чоловіком [PERSON] , та його матір`ю [PERSON] склалися вкрай неприязнені стосунки. У 2013 році позивачка зверталася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом про виділ її частки та визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою [ADDRESS] . Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2014р. позов [PERSON] був задоволений, їй були виділені приміщення, які вона просила. 25 березня 2014 року рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2014р. було скасовано з тих підстав, що для улаштування переобладнань, відповідно до ст.152 ЖК України необхідно рішення виконкому Харківської міської ради, яке нею не було отримано. 12.02.2015 року до ст.152 ЖК України були внесені зміни в частині порядку виконання переобладнань в приміщеннях приватного фонду. Посилаючись на положення ст.152 ЖК України позивачка вважає, що є підстави для виділу їй в натурі приміщень 1-6 та 1-7 в житловому будинку літ.«А-1» по [ADDRESS] . посилаючись на положення ст.ст.15,16, ч.1 ст.364 ЦК України, ст.89 ЗК України вважає, що є підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2016 року відкрито провадження у вказаній справі, призначено попереднє судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада, про виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями в натурі, про визнання порядку користування земельною ділянкою закрито. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Під час розгляду справи позивачкою уточнені позовні вимоги (т. 1 а.с. 198-201). В уточненій позовній заяві [PERSON] просила суд: 1) постановити рішення, яким виділити їй в натурі приміщення 1-6 житлову кімнату площею 8,10 кв.м., приміщення 1-7 житлову кімнату площею 10,8 кв.м., по надвірним будівлям: 1/3 частину огорожі № 1, 1/3 частину огорожі № 2, 1/3 частину хвіртки № 4, розташованих за адресою [ADDRESS] . Переобладнання в частині будинку літ. «А-1», яка виділяється позивачці: закласти дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-6, демонтувати віконний проріз у дверний в приміщенні 1-7 та влаштувати подвійні двері в приміщення 1-7 покласти на позивачку; 2) перерозподілити ідеальні частки, визначивши частку позивачки 17/100 частин замість 1/4 частини; 3) зобов`язати [PERSON] сплатити позивачці компенсацію в сумі 8197грн., [PERSON] сплатити компенсацію в сумі 49946грн; 4) визначити порядок користування земельною ділянкою, виділити позивачці в користування земельну ділянку площею 138,5 кв.м., з яких частина земельної ділянки площею 93 кв.м. залишається у загальному користуванні, а 107,75 кв.м. в її особистому користуванні. Границя розподілу земельної ділянки має проходити від лінії забудови по [ADDRESS] , розділивши огорожу на відрізки з розмірами 15,5м. та 13,25м. , далі по прямій лінії, потім по лінії розподілу житлового будинку, далі по прямій лінії до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на відрізки розмірами 9,0м. та 25,6м. Земельна ділянка відповідно до ідеальної частки позивачки, з боку приміщень в житловому будинку літ. «А-1», які їй виділяються; 5) вселити позивачку до приміщень 1-6, 1-7 в житловому будинку літ.«А-1», розташованих за адресою [ADDRESS] ; 6) стягнути з відповідачів пропорційно судові витрати: судовий збір в сумі 1303грн., за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4405грн. 22 жовтня 2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада, про виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями в натурі, про визнання порядку користування земельною ділянкою. Постановою Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суд м.Полтави від 06 лютого 2023 року справу прийнято до провадження та зупинено провадження. Ухвалою Октябрського районного суд м.Полтави від 14 квітня 2023 року провадження по справі поновлено. Ухвалою Октябрського районного суд м.Полтави від 27 квітня 2023 року справу передано на розгляд Фрунзенського районного суду м.Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.06.2023 року цивільну справу прийнято до розгляду, призначене підготовче засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.07.2023 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада про виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як правонаступників відповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.11.2023 року задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з матеріалів спадкової справи № 395П/2021, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , засвідчені копії: свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , виданого 28.01.2022 року за реєстровим № 9-37; свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , виданого 28.01.2022 року за реєстровим № 9-38. Ухвалою суду від 12.12.2023 року закрите підготовче провадження, призначено справу до розгляду, встановлено порядок дослідження доказів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що неявка відповідачки та її представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд ухвалює у справі заочне рішення. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що спірний житловий будинок літ.«А-1», розташований за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрований за: 1/4 частина за [PERSON] на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.03.2010р., рішення Апеляційного суду Харківської області від 26.05.2010р. та ухвали апеляційного суду Харківської області від 08.09.2010р.; за [PERSON] 1/ 2 частина, з них: 1/4 частина на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А.; 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2022 року; за [PERSON] 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2022 року. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.\~ Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6283/11501/11502 від 14.12.2016р. можливий один варіант розподілу спірного житлового будинку та надвірних будівель з відступом від ідеальних часток співвласників. Для здійснення запропонованого варіанта розділу в житловому будинку літ.«А-1» необхідно провести переобладнання в тому числі демонтувати опалювальний та варочні пристрої в приміщенні 1-2 та влаштувати житлову кімнату. Для виходу із частини будинку в приміщеннях 1-7 та 1-5 переобладнати віконні прорізи у дверні з установкою подвійних дверей. Як зазначив експерт це переобладнання не відноситься до самовільних. Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У своїй постанові ВС зазначив, що у справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанції, зосередившись на встановленні обставини втручання внаслідок переобладнання будинку в його несучі конструкції, інженерні системи загального користування та отримання позивачкою дозволів уповноважених організацій, не з`ясували, чи наявна технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо\~кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.\~Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок». У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі\~№ 6-1443цс16\~зазначено, що «оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном.\~Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно із\~статтею 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому. Відповідно до частин першої, другої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини другої\~статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано\~статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах\~\~від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20). Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 також дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після\~поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку\~статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України\~(у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. При цьому, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін. Таким чином, враховуючи те, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам (позивачці та відповідачам), при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, зберігаються для відповідачів, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється, тобто позивачки [PERSON] , то перерозподіл ідеальних часток у праві власності суд не здійснює. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині виділу в натурі позивачці та визнання за нею права власності на приміщення житлової будівлі А-1: 1-6 житлову кімнату площею 8,10 кв.м., приміщення 1-7 житлову кімнату площею 10,8 кв.м., по надвірним будівлям: 1/3 частину огорожі № 1, 1/3 частину огорожі № 2, 1/3 частину хвіртки № 4, розташованих за адресою [ADDRESS] . У власності відповідачів залишається: [PERSON] : по житловим будівлям а: прихожа 1-1, 9,7 кв.м; кухня 1-2, 8,2 кв.м; ванна 1-8, 2,9 кв.м; вбиральня 1-9, 1,3 кв.м; по надвірним будівлям: а3 тамбур; Д- сарай; И-погріб; № 1 1/3 частина огорожі; № 2 1/3 частина огорожі; № 4 1/3 частина хвіртки; № 6 1/2 частина огорожі; № 5 1/2 частина вигрібної ями; № 7 1/2 частина ями; [PERSON] та [PERSON] : по житловим будівлям А-1: коридор 1-3, 5, 2 кв.м., житлова кімната 1-4 8,5 кв.м., житлова кімната 1-5 12,0 кв.м.; по надвірним будівлям: Ж-гараж; Б- сарай; З-вбиральня; № 1 1/3 частина огорожі; № 2 1/3 частина огорожі; № 3 ворота; № 4 1/3 частина хвіртки; № 6 1/2 частина огорожі; № 5 1/2 частини вигрібної ями; № 7 1/2 частина ями. Щодо розміру компенсації, яку відповідачі повинні виплатити позивачці, необхідно зазначити наступне. Судом встановлено, що первісний відповідач [PERSON] померла [INFO] (т. 2 а.с. 177). У підготовчому судовому засіданні встановлено, що матеріали справи містять інформацію, надану Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою з матеріалів спадкової справи № 395П/2021, заведеної після смерті [PERSON] . Згідно з даною інформацією, 28.01.2022 року спадкоємцям [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по 1/2 частці спадкового майна, яке складалося з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Ухвалою суду від 25.07.2023 року постановлено залучити до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада про виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями в натурі, про визначення порядку користування земельною ділянкою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як правонаступників відповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] . Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ч. 2 ст. 55 ЦПК). Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6283/11501/11502 від 14.12.2016р. можливий один варіант розподілу спірного житлового будинку та надвірних будівель з відступом від ідеальних часток співвласників. У цьому випадку грошову компенсацію необхідно виплатити на користь співвласника [PERSON] , співвласником [PERSON] - 8197,00 грн; співвласником [PERSON] - 49\~946,00 грн. У зв`язку зі смертю відповідачки [PERSON] та залученням до участі у справі в якості її правонаступників [PERSON] та [PERSON] , які у рівних долях прийняли спадок після смерті матері, суму компенсації, яка підлягала стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивачки, необхідно розділити між відповідачами в рівних частинах (8197,00 / 2 = 4098,50 грн). Таким чином, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація, в зв`язку із задоволенням судом позовних вимог в частині виділу частки житлового будинку, а саме: з [PERSON] 54\~044, 50 грн (49 946,00+4098,50); з [PERSON] - 4098,50 грн. Також, згідно частини першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. За правилом частини другої статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до вказаних норм визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, суд вважає необхідним визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6283/11501/11502 від 14 грудня 2016 року та виділити [PERSON] в користування земельну ділянку, площею 138,75 кв.м. Так як частина земельної ділянки площею 93 кв.м. залишається в загальному користуванні, визначити площу земельної ділянки в особистому користуванні [PERSON] ,\~якаскладає 107, 75 кв.м. Границя розподілу земельної ділянки має проходити від лінії забудови по [ADDRESS] , розділивши огорожу на відрізки з розмірами 15,5м та 13,25м, далі по прямій лінії, потім по лінії розподілу житлового будинку, далі по прямій лінії, потім по лінії розподілу житлового будинку, далі по прямій лінії до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на відрізки розмірами 9,0м. та 25,6м. Позовні вимоги про вселення не підлягають задоволенню, оскільки заявлені позивачкою передчасно. Доказів, що їй чиняться перепони у вселенні в належне їй майно, матеріали справи не містять. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 КПК України.

Outcome: partial