Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулося до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 92/81214800 відповідно до якого відповідачкою отримано позику у розмірі 10\~000,00 грн. строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми позики за кожен день за користування кредитом. Позивач зазначає, що 12 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Укрглобал-Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимог №1207023, відповідно до умов якого права вимоги за Договором позики №92/81214800 від 14.01.2021 року перейшли до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Укрглобал-Фінанс». У зв`язку порушення строку повернення позики Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Укрглобал-Фінанс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28.07.2023 року становить 82\~300,00 грн., що складається з 10\~000, 00 грн. - заборгованості за кредитом; 71\~600,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами; 700,00 грн. заборгованість за комісіями. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. 21 вересня 2023 року через канцелярію суду від адвоката Шубака М.І., який діє в інтересах [PERSON] , надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним пунктів кредитного договору. Ухвалою суду від 15.11.2023 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування зустрічної позовної заяви посилається на те, що позичальником в умови кредитного договору включенні пункти, які є не справедливими. Зазначає, що в пункті 1.5 кредитного договору зазначено, що комісія за видачу позики становить 14 % від суми позики. Вказує, що в пункті 2.1. кредитного договору визначено, що позичальник повинен сплачувати Позикодавцю проценти за фіксованою ставкою 2% від суми позики за кожен день користування. Вважає, що зазначені пункти суперечать пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за приписами якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» у судове засідання не з`явилися, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Просив первісний позов задовольнити, а у зустрічному позові відмовити. Представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Партнер фінанс» у судове засідання не з`явився. Подав заяву згідно якої просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом адвокат Шубак М.І., який діє в інтересах [PERSON] , у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його присутності. Просив відмовити у первісному позові про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити зустрічний позов про захист прав споживачів та визнати пункти кредитного договору недійсними. Також просив стягнути витрати на правову допомогу. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшов до наступного висновку. Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України\~(надалі ЦК України) цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Як передбачено\~ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України (надалі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5\~ЦПК). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що 14 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер фінанс» та [PERSON] укладено договір позики №92/81214800 (надалі договір позики). Відповідно до пункту 1.2. договору позики сума позики становить 10\~000,00 гривень. У пункті 1.3 договору позики мета отримання позики позичальником споживчі цілі. Строк на який надається позика становить 365 днів (пункт 1.4. договору позики). Судом також встановлено, що в умови договору включено пункт 1.5. згідно якого, комісія за видачу Позики складає 14 % від суми позики, що становить 1400,00 грн. і підлягає сплаті у строк передбачений Графіком платежів. В пункті 2.1. договору позики визначено, що позичальник повинен сплачувати позикодавцю проценти за договором за фіксованою ставкою 2% (два проценти) від суми Позики (залишку суми Позики) за кожен день користування позикою в межах строку передбаченого п. 1.4. та п. 2.2. Договору у порядку, розмірі та строки встановлені в графіку платежів, що у загальному розмірі становить 71\~600,00 грн. (сімдесят одна тисяча шістсот гривень 00 копійок). 12 липня 2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «ФК Укрглобал-Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимог №1207023, відповідно до умов якого права вимоги за Договором позики №92/81214800 від 14.01.2023 року перейшли до нового кредитора - ТОВ «ФК Укрглобал-Фінанс». Відповідно до частини першої та третьої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Споживачем, права якого захищаються на підставі\~Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої\~статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього\~Закону\~поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Відповідно до частин першої, другої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачений у ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і не є вичерпним. Зокрема, до несправедливих умов відносяться умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5). Відповідно до ч. 5, 6\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Як передбачено ч. 1\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В силу ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. При цьому він повинен відповідати положенням\~ст. 203 ЦК України. Істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну, строк його дії, права та обов`язки сторін договору, а також інші умови щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін договору має бути досягнуто згоди. Зокрема, такими істотними умовами являються умови про розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки за порушення грошового зобов`язання. Пунктом 2.1. договору позики визначено, що позичальник повинен сплачувати позикодавцю проценти за договором за фіксованою ставкою 2% (два проценти) від суми Позики (залишку суми Позики) за кожен день користування позикою в межах строку передбаченого п. 1.4. та п. 2.2. Договору у порядку, розмірі та строки встановлені в графіку платежів, що у загальному розмірі становить 71\~600,00 грн. (сімдесят одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) У пункті 1.4. договору позики строк на який надається позика становить 365 днів. Отже, позичальник за користування позикою, протягом 365 днів, зобов`язаний сплатити позикодавцю 2 % за кожен день, що становить 730 % річних, в грошовому еквіваленті становить - 71600 грн., що перевищує більше ніж в сім раз за тіло позики (10\~000,00 грн. ) Зазначене свідчить про те, що дані умови договору встановлюють вимогу щодо сплати позичальницею непропорційно великої суми плати за користування кредитними коштами (10\~000, 00 грн.), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Отже, пункт 2.1 договору позики про встановлення оплати за позикою у розмірі 2% денних є несправедливим та порушує принцип добросовісності, створює істотний дисбаланс у сторін, та явно завдають шкоду позичальнику, а відтак на переконання суду підлягає визнанню недійсними. Крім того, підлягає визнанню недійсним пункт 1.5. договору позики, який встановлює комісію за видачу кредиту у розмірі 14 % від суми позики, що становить 1400 грн. з огляду на наступне. За приписами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. В постанові від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15-ц Верховний Суд звернув увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі N 640/14229/15 (провадження N 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі N 677/1535/15 (провадження N 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі N 209/789/15 (провадження N 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі N 751/4015/15 (провадження N 61-8543св20). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Отже, в умовах договору має бути чітко зазначено, які саме послуги надаються фінансовою установою за видачу кредиту, проте у пункті 1.5. договору позики не зазначено переліку та обсягу послуг, які надаються фінансовою установою за таку плату. Таким чином, пункт 1.5. договору позики про встановлення комісії за видачу позики в розмірі 14 % від суми позики, що становить 1400 грн. і підлягає сплаті у строк передбачений Графіком платежів, є несправедливим, таким, що порушує принцип добросовісності, створює істотний дисбаланс у сторін, та явно завдає шкоду позичальнику, У зв`язку з тим суд дійшов переконання, що така умова договору підлягає визнанню недійсною. На підтвердження заборгованості за договором позики до позовної заяви ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» долучено лист ТОВ «ПАРТНЕР ФІНАНС» від 12.07.2023 року згідно з якого вбачається, що станом на 12 липня 2023 року заборгованість [PERSON] за Договором позики №92/81214800 від 14.01.2021 року становить 82\~300, 00 грн. Інших доказів наявності заборгованості [PERSON] за Договором позики №92/81214800 від 14.01.2021 року позивачем не надано. В матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит). Аналізуючи зміст договору позики та паспорта споживчого кредиту суд дійшов висновку про те, що договір позики за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Положенням частини другої\~статті 1054\~ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України). Згідно приписів\~статті 1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до положення ч. 2 ст.\~9\~Закону України\~"Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність" первинні\~та зведені\~облікові документи\~можуть бути\~складені у\~паперовій або\~в електронній\~формі та\~повинні мати\~такі обов`язкові\~реквізити: назву\~документа (форми); дату\~складання; назву\~підприємства,\~від імені\~якого складено\~документ; зміст\~та обсяг\~господарської операції,\~одиницю виміру\~господарської операції; посади\~осіб,\~відповідальних за\~здійснення господарської\~операції і\~правильність її\~оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З огляду на вказані положення закону, кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути грошові кошти. Суд звертає увагу, що позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем коштів за цим договором. Разом з тим, надані позивачем документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за договором позики в розмірі 82\~300,00 грн. У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2022 року у справі № 336/4796/18 та постанові від 21.02.2018 року у справі №\~910/5226/17. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78\~ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Принцип змагальності (пункт 4 частини третьої статті\~2, стаття\~12 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (пункт 81), від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (пункт 9.58), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).

Outcome: approved