Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Черкашина І.І., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову заначено проте, [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Сторони у шлюбі не перебували. Спільна дитина постіно мешкала з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, доньку не відвідує, не цікавиться її життям, не вітає зі святами, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Батьківськи обов`язки стосовно доньки виконує лише батько. Позивач створює усі умови для повноцінного розвитку дитини, приділає належну увагу вихованню доньки, цікавиться її навчанням та поведінкою, відвідує батьківськи збори, прагне створити максимально комфортні умови для розвитку доньки. Враховуючи викладені обставини позивач вважає, що поведінка матері, яка самоусунулася від виконаення своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`зками, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи; витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . 01.12.2023 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя про доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.01.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність та відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судовому засіданні зазначив про те що підтримує висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , та просить прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 30.09.2010 [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрована та проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1260796-2022 від 10.12.2022. Відповідач зареєстрована та проживає за іншою адресою. Позивач на обгрунтування позовних вимог зазначив, що виховання доньки цілком займаться лише він, в свою чергу, відповідач у справі свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по відношеню до доньки [PERSON] , не приділяє їй уваги, не цікавиться її життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до заяви від 26.09.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Г.О., зареєстрованої в реєстрі за № 788, [PERSON] , не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 157 СК України передбачено, щ той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом досліджено письмові докази надани стороною позивача з яких вбачається, що непонолітня [PERSON] проживає з батьком, який цілком займається її вихованням, розвитком та утриманням. Як вбачається з довідки Запорізької гімназії №39 Запорізької міської ради від 27.09.2023 №-8-08/301 [PERSON] є ученицею 9 класу Запорізької гімназії №39, заняття без поважної причини не пропускає, завжди охайна, доглянута. Батько дитини, [PERSON] , цікавиться шкільним життям дитини, бере активну участь у життя класу. Мати, [PERSON] , контакту з закладом освіти, де навчається дитина, не підтримує за весь період навчання, із вчителями не спілкується. Згідно декларації №0001-Х751-66АО про вибір лікаря, який надає первину медичну допомогу пацієнту [PERSON] , [INFO] у КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №10» законним представником пацієнта є [PERSON] . Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 16.11.2023. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, думку батьків дитини з цього питання, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , передбачених п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, про що складено відповідний висновок від 20.11.2023 №2417/01-13. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання доньки. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до доньки батьківського піклування, не відвідує її, долею доньки не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Крім цього, обставини викладені позивачем при зверненні до суду із позовом підтвердили допитанні в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що неповнолітня [PERSON] проживає із батьком [PERSON] , який піклується про неї та займається її вихованням, в свою чергу, мати дитини [PERSON] життям доньки не цікавиться, будь-якого інтересу до дитини не проявляє, не бере участі у вихованні доньки, не відвідує її. Суд також враховує думку [PERSON] , [INFO] , яка у судовому засіданні пояснила, що дійсно не спілкується з матір`ю та не бажає спілкуватися з нею, оскільки вона не цікавиться її життям, не проявляє до неї будь-якого інтересу, а тому не заперечує проти того аби її матір позбавили батьківських прав, оскільки лише батько займається її вихованням. З урахуванням зазначеного, враховуючи думку дитини та позицію відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved