Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач АТ «КредоБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.10.2019 року в сумі 188 412,51 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказало, що 08.10.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , укладено кредитний договір № СL-226889, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до п.п. 2.1., 2.3, 4.1, 4.2. кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 127 586,68 грн. до 07.10.2025 р. на поточні потреби позичальника, за процентною ставкою 35% річних, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-226889 від 08.10.2019 року станом на 29.11.2023 року заборгованість [PERSON] становить 188 412,51 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 106 644,62 грн.; заборгованості за відсотками - 81767,89 грн., яку солідарно просить стягнути з відповідачів. У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони [PERSON] 21.11.2023 АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості до [PERSON] та [PERSON] . Однак, останні не здійснили жодних дій спрямованих на погашення заборгованості. АТ «Кредобанк» здійснив всі можливі дії спрямовані на досудове урегулювання спору. Щодо солідарного стягнення із [PERSON] зазначає, що 08.10.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № СL-226889 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] У Анкеті-заяві зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Тому, позивач вбачає можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого подружжя: чоловіка [PERSON] . У зв`язку з чим, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі, які складається з судового збору та витрат на професійну правову допомогу в сумі 10% від ціни позову у розмірі 18 841,25 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.01.2024 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. Від представника позивача адвоката Павленка С.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника АТ «Кредобанк», позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, правом подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористалась. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.10.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-226889, який підписаний сторонами (а.с. 25-27). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Згідно п. 2.1., 2.3 кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 127 586,68 грн. до 07.10.2024 року на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 64 555,68 грн., на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] відкритий у відділенні пров. Центральний. 1а ПАТ «Кредо Банк» у м. Кропивницький; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Альфа-банк» по кредитному договору 501159464 від 3.7.2019 року, в сумі 63031,00 грн. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Згідно п. п. 6.1., 6.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіків платежів. Відповідно до п. п. 6.9., 6.10 кредитного договору банк, у випадках передбачених п.3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежі за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку передбаченого п.6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отриманню такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний дострокове повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. кредитного договору). Згідно п. 8.1. кредитного договору за виконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. В анкеті заяві СL-226889 відповідач [PERSON] в розділі ціль отримання кредиту зазначила, що на рефінансування, ремонт. В розділі сімейний стан зазначила, що зареєстрований шлюб із співвідповідачем [PERSON] (а.с. 32). На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав та відповідно до копій меморіальних ордерів № 58198398, 58198425 від 08.10.2019 року банк перерахував позичальнику 127 586,68 грн. двома платежами (а.с. 9,10). Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-226889 від 08.10.2019 року станом на 29.11.2023 року заборгованість [PERSON] становить 188 412,51 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 106 644,62 грн.; заборгованості за відсотками - 81 767,89 грн. (а.с. 7, 8). У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони [PERSON] 03.11.2023 року представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості до [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36-41, 42-47). Однак відповідачі не здійснили жодних дій спрямованих на погашення заборгованості. Із виписки банку про рух коштів по рахунку позичальника [PERSON] з 08.10.2019 по 29.11.2023 року вбачається, що кошти які перераховані банком позичальнику спрямовані на погашення заборгованості відповідача [PERSON] по іншим кредитам (а.с. 11-24). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. При укладенні будь-якого договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, кредитор вправі вимагати дострокового повернення кредиту з підстав, передбачених у договорі, зокрема внаслідок прострочення боржником періодичних платежів. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Наявні у справі докази вказують на те, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, досудова вимога їй направлена, у зв`язку з чим АТ «Кредобанк» має право вимагати від неї дострокового повернення кредиту. За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника отриманого ним та непогашеного кредиту в розмірі 188 412,51 грн. Щодо позовної вимоги до [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За змістом ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 368 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із положень ч. 4 ст. 65 СК України слідує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як передбачено ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і за таким договором подружжя набуває спільні цивільні права, то за цим договором в обох із подружжя виникають і цивільні обов`язки. Наразі, зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними засобами доказування. Матеріали справи не містять об`єктивних і достатніх даних про те, що [PERSON] , уклавши кредитний договір, використала отриманий кредит в інтересах сім`ї, тому на [PERSON] не може бути покладений обов`язок із повернення кредиту, сплати процентів. До того ж, у матеріалах справи відсутні докази зареєстрованого шлюбу відповідачів, або встановлення факту спільного проживання як подружжя. Таким чином, у задоволенні позовної вимоги до [PERSON] слід відмовити. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано лише договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, проте детального опису робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також доказів, які підтверджують здійснення позивачем відповідних витрат, на підставі яких суд міг би встановити обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість у вказаній позивачем сумі, що сплачена або підлягає сплаті позивачем в рамках даної цивільної справи, позивачем не надано. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правову допомогу в сумі 18 841,25 грн. задоволенню не підлягають. При цьому, відповідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2826,19 грн. на користь позивача.

Outcome: partial