Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.01.2024 звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки у них розійшлися спільні життєві бачення, цінності та інтереси. На даний час шлюбних стосунків не підтримують. Вважає, що подальше збереження шлюбу та примирення неможливе. 15.01.2024 між ними було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини місцем проживання батька. Тому просила розірвати шлюб із відповідачем, та визначити юридичне місце проживання сина із батьком, стягнути понесені судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання 29.02.2024 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Подала 06.02.2024 до суду заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, позов підтримала (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судове засідання 29.02.2024 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи. Від нього до суду надійшла заява в якій він просить суд проводити розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі (а.с.17). На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 01 квітня 2021 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис № 497 (а.с.4). У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить\~ інтересам сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги позову щодо юридичного визначення місця проживання дитини із батьком, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини суд звертає увагу на те, що вирішення цього питання судом можливе за наявності відповідного спору між батьками. В даній справі спору між батьками про визначення місця проживання дитини немає, про що свідчить копія нотаріально посвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання\~ дитини від 15 січня 2024 року, відповідно до умов якого син [PERSON] , [INFO] , залишається проживати із батьком (а.с.6). З врахуванням цього, судом відкрито провадження у даній справі тільки за вимогою про розірвання шлюбу. Водночас, враховуючи те, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає із батьком, сторони між собою дійшли згоди щодо місця проживання дитини, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення суду про залишення проживати малолітнього сина із батьком. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 605,60 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача 605,60 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 7, 24, 109, 110, 112, 114, 141 СК України,

Outcome: approved