Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Адвокат Ступак Я.О. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 01 травня 2016 року по 01 вересня 2022 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Під час проживання однією сім`єю - 04.10.2021 року вони за спільні кошти придбали у власність трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , і за взаємною згодою оформили право власності на цю квартиру на відповідача, почали робити і ній ремонт, планували спільно в ній проживати, мали на той час спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, виховували спільну дитину і дитину відповідача від попередніх відносин. У серпні 2022 року після погіршення відносин вони припинили проживання, відповідач стягнула з нього аліменти на утримання сина. Оскільки проживання без реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно, Позивач просить визнати факт проживання з відповідачем однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за кожним із них право власності на 1/2 частку цієї квартири. Короткий зміст відзиву на позов. Відповідач не погодився з позовними вимогами, в їх задоволенні просив відмовити повністю, вважає їх необгрунтованими і безпідставними, оскільки вони з позивачем у вказаний ним період сім`єю не проживала і відповідні докази ним не надано. Визнає, що разом проживали лише два роки - з вересня 2019 року по вересень 2021 року в місті Маріуполь. З вересня 2021 року вона з дітьми повернулася до Кривого Рогу і проживала в орендованій квартирі по [ADDRESS] . Оскільки власного житла у неї не було, батьки допомогли придбати у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що в п.1.3. Договору купівлі-продажу зазначено, що покупець не перебуває у шлюбі і не проживає ні з ким без реєстрації шлюбу однією сім`єю, гроші, що витрачаються покупцем на придбання квартири, не є спільною власністю та є особистою власністю покупця. Тому позивач ніякого відношення до квартири не має. Доказом тієї обставини, що вони з позивачем припинили сімейні стосунки з осені 2021 року, відповідач вказує постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, згідно з якою стягнення починається з 15 листопада 2021 року, а 06 серпня 2021 року позивач звертався до суду з позовом про визначення способу його участі у ви хованні дитини. Позивач, на думку відповідача не надав жодного належного доказу в обґрунтування заявлених позовних вимог. У відповіді на відзив позивач вказує про те, що в Маріуполі вони проживали до серпня 2021 року, повернувшись до Кривого Рогу, разом ви наймали житло по [ADDRESS] , разом вирішили купити квартиру [ADDRESS] і оформили її на відповідача тільки тому, що у позивача був арешт на нерухомість. Гроші на купівлю житла та ремонт у квартирі були зароблені ним в період з 2016 по 2021 рік, що він може підтвердити довідками про доходи. Саме він займався пошуком будівельних матеріалів та робітників для ремонту, який відбувався протягом жовтня-листопада 2021 року. В листопаді 2021 року вони з відповідачем посварилися, і до березня 2022 року вона на контакт не йшла, спілкуватися відмовлялася, і зателефонувала лише у березні 2022 року, коли почалася війна. За її проханням він відвіз відповідача з дітьми у Закарпатську область, щонеділі приїздив до них, в травні 2022 року вони разом їздили на відпочинок в Європу, з червня до серпня 2022 року проживали разом в м. Каменське, де працював позивач, з в серпні 2022 року відповідач проживала у його батьків у м. Кривому Розі, а у вересні 2022 року вони знов посварилися і вона переїхала жити до своїх батьків. Не заперечує, що у зв`язку з роботою у іншому місті він приїздив до родини у вихідні, однак це не свідчить про відсутність між ними сімейних відносин. Вважає, що посилання відповідача на рішення суду про стягнення аліментів не є доказом їх не проживання, оскільки законодавством не передбачено стягнення аліментів тільки після припинення відносин. Процесуальні дії у справі. Позовна заява отримана судом 29.06.2023 року. Ухвалою суду від 03.07.2023 позов було забезпечено накладенням арешту на спірну квартиру. Ухвалою від 04.07.2023 позовна заява була залишена без руху. 24.07.2023 надійшла уточнена позовна заява. 25.08.2023 провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 24.10.2023 відповідач подав відзив на позов. 30.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив і клопотання про виклик свідків. Інших заяв, клопотань не надходило. У судовому засіданні: У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивача зазначила, що до подачі позову їм стало відомо, що відповідач хоче продати квартиру, а позивач бажає свою частку квартири залишилася дитині, тому був вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просила врахувати, що свідки позивача підтверджують, що сторони купували квартиру разом, ремонт робили разом, спілкувалися, спільно відпочивали. Відповідачем не доведено той факт, що квартиру вона купляла лише за свої кошти. Відповідач та її представник проти позову заперечували, просили врахувати обставини, зазначені у відзиві, та докази на обгрунтування заперечень. Представник відповідача пояснила, що у спірний час, а саме з вересня 2021 року, сторони разом не проживали, в місті Кривому Розі відповідач вже жила сама з дітьми. Квартира була придбана за кошти батьків відповідача, в матеріалах справи наявні довідки про розмір їхньої заробітної плати. Просила врахувати, що жоден із свідків не підтвердив того факту, що сторони проживали однією сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04.12.2023 суду пояснив, що позивача знає давно, більше 20 років, допомагав робити ремонт в новій купленій квартирі. На той період сторони проживали разом, в тому числі - з жовтня по листопад. Кошти на ремонт йому передавав [PERSON] . На запитання представника відповідача відповів, що під час купівлі квартири він не був присутнім, від самого [PERSON] дізнався, що квартиру купив саме він, бував у них на свята, знає, що вони жили в "нових домах" при в`їзді на Південний ГЗК, і разом приїздили до батьків позивача у гості зі спільною дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04.12.2023 пояснив суду, що він є товаришем [PERSON] . У 2019 чи 2020 році допомагав зробити опалення у новій квартирі, яку купив [PERSON] , який завжди казав, що хоче, щоб квартира залишилася дитині. Йому відомо, що вони жили в цивільному шлюбі. Зустрічалися в основному по святах. [PERSON] була дуже "цікавою" людиною, її завжди щось не влаштовувало, вона часто була чимось не задоволена. Поки робився ремонт, [PERSON] працював у Маріуполі, тому фізично не міг був присутнім. На питання представника відповідача свідок відповів, що до купівлі нової квартири, вони жили поруч на Південному ГЗК, на зйомній квартирі. [PERSON] проживала там з дітьми, але там він не був ніколи, тільки за грошима приїздив. При укладанні договору присутнім не був, знає, що квартира коштувала десь біля 10-12 тисяч доларів. В судовому засіданні 11.03.2024, свідок [PERSON] показала, що сторін по справі знає з дня продажу квартири, яку продавала її мати. Їй зателефонував [PERSON] (позивач), сказав, що квартира сподобалася, і вони хочуть як можна скоріше її купити. Угода укладалася у нотаріуса Оксамитної. Залог в 500 доларів вони віддали одразу, а потім залишок суми віддавав їй [PERSON] . Виглядали сторони тоді як сімейна пара, а пізніше вона дізналася, що вони живуть у цивільному шлюбі. Спочатку квартиру хотіли оформити на [PERSON] , а потім сказали, що будуть оформлювати на [PERSON] (відповідача). На питання позивач пояснила, що приходили вони завжди разом, окремо вона їх не бачила. На запитання представника відповідача відповіла, що квартиру продавала за 12 тис. дол. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача, донька [PERSON] познайомилася з позивачем, який на той час жив у Маріуполі. Донька з 2015 року жила на зйомній квартирі по [ADDRESS] . Потім вона поїхала жити до позивача у Маріуполь. А у 2021 році повернулася назад і сказала, що жити з ним більше не буде. Потім [PERSON] вирішила купити квартиру, попросила у нього гроші, і він їй дав 14 тисяч доларів. Він займається землею, тому гроші у нього накопичувались, і у вересні 2021 року він їх віддав дочці. Позивача у її квартирі він ніколи не бачив, вона сама жила з дітьми. У нотаріуса не був присутнім. На питання представника позивача відповів, що до 2021 року у нього не було таких грошей, а коли з`явилися, то він їх і віддав. Позивача поруч з донькою не бачив. На запитання позивача свідок відповів, що позивач у нього своїх коштів не залишав. Свідок [PERSON] показала, що відповідача знає з 2015 року, бувала у неї вдома, чоловіків ніколи в її квартирі не бачила. У 2019 році вона поїхала до Маріуполя, сказала, що хлопця зустріла. А потім у 2021 році [PERSON] повернулася, сказала, що стосунки не склалися, він мешкає у колишньої жінки, коли буває у місті. В новій квартирі [PERSON] ніколи не була, позивача ніколи не бачила, навіть імені його не знає. Потім дізналася, що батьки допомогли грошима, і вона купила квартиру, за яку суму - не знає. Декілька разів чула, як позивач дзвонив по телефону, хотів зустрітися з дитиною. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є головою ОСББ, [PERSON] знає давно. Вона з сином спочатку жила сама, а потім побачила її з позивачем. Чи вони обидва купляли цю квартиру, чи ні, їй невідомо. На запитання відповідача відповіла, що бачила хлопців, які робили ремонт. Як голова ОСББ перевіряла документи, коли вони заїжджали до нової квартири, але хто там буде мешкати, не уточнювала, тільки спитала, чи буде там хтось зареєстрований, але їй відповіли, що поки ніхто. Більше з цього приводу їй нічого невідомо. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони, які не знаходились в зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого Позивач [PERSON] зазначений батьком, а Відповідач [PERSON] - матір`ю /а.с.11/. На виконанні Інгулецького відділу ДВС знаходиться судовий наказ Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу № 211/7346/21 від 02.12.2021 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини, починаючи стягнення з 15.11.2021 року /а.с.24/. З наданого відповідачем скріншоту з офіційного сайту Судова влада України вбачається, що 13.12.2021 року в провадження Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надходила позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання способу участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною /а.с.89/. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири НРМ 569916 від 04.10.2021 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В., та зареєстрованому в реєстрі за № 918, [PERSON] придбала у власність трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м /а.с.84-85/. Як зазначено в п.1.3. Договору купівлі-продажу, покупець довела до відома продавця, а продавець взяла до уваги той факт, що покупець у шлюбі не перебуває і не проживає ні з ким без реєстрації шлюбу однією сім`єю, і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання квартири за цим Договором, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю квартири, в тому числі відповідно до ст.ст. 65, 74, 97 Сімейного Кодексу України, відсутні. Право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2021 року за реєстраційним номером 44292355 на ім`я [PERSON] /а.с.12, 86/. Відповідно до Акту від 16.10.2023 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , засвідченому підписом голови правління ОСББ «Ярославська 19», [PERSON] з 2015 року по вересень 2019 року разом із старшим сином [PERSON] , 2007 року народження, а потім - з вересня 2021 року по 20 березня 2022 року вже разом із молодшим сином - [PERSON] , 2020 року народження, проживала у квартирі [ADDRESS] /а.с. 87/. Аналогічну інформацію містить довідка голови ОСББ «Ярославська 19» про склад сім`ї № 3 від 11.11.2021 року /а.с.88/. Згідно з витягом (скрін) з Пенсійного фонду заробітна плата позивача становила: за 2016 рік - 11032,40 грн., за 2017 рік - 20272,68 грн., за 2018 рік - 45320,93 грн., за 2019 рік - 251520,51 грн., за 2020 рік - 351753,09 грн., за 2021 рік - 361610,01 грн. /а.с. 98/. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 08.11.2023 доходи батька відповідача [PERSON] з 2020 року по 2022 рік складаються із соціальних виплат УПСЗН у щомісячному розмірі 1769,00 грн. та задекларованого річного доходу у розмірі 24000 грн. - за 2018 рік, 25080,00 грн. - за 2019 рік, 25900,00 грн. - за 2020 рік /а.с.114-116/. Доходи матері відповідача [PERSON] з 2017 року по 2020 рік складаються із задекларованого річного доходу у розмірі 5000 грн. - за 2017 рік, 24000,00 грн. - за 2018 рік, 25080,00 грн. - за 2019 рів, 25900,00 грн. - за 2020 рік /а.с.117-118/. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, які регулюються нормами сімейного та цивільного законодавства України, і які виникають із права особи звернутися до суду з відповідним позовом в разі неможливості вирішення цього питання у позасудовому порядку. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до яких серед інших, за приписами п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України відноситься факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом частини другої цієї статті суд вправі встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, так як даний факт має юридичне значення, від нього залежить виникнення майнових прав позивача. За правилами ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно з частиною четвертою цієї статті, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з ч.2 ст.21 СК України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. За нормою ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності визначено нормою ст.63 СК України, згідно з якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачений статтею 70 СК України. Так, згідно з частиною першою цієї статті, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судова практика, яку використовує суд для спірних правовідносин. При вирішенні спору суд також керується правовими висновками Верховного Суду, які згідно з положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судами при застосуванні норм права до спірних правовідносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті3,74 СК України). Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 127/28507/15, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається,що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. В постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18 викладено правовий висновок про те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Висновок суду. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Встановлення факту проживання з відповідачем однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу надасть змогу позивачу оформити право власності на частку спірної квартири, а отже має для позивача юридичне значення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, характерні для сімейних відносин, зокрема, проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування, тощо. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Водночас, суд не знаходить підстав для встановлення такого факту, оскільки показання свідків не є послідовними, не узгоджуються між собою та письмовими доказами, дослідженими у даній справі, тобто ані наданими сторонами доказами, ані показаннями свідків не підтверджено обставини, викладені в позовній заяві. Так, свідки підтвердили, що сторони дійсно проживали разом, але з якого по який час, і з якого часу їх відносини припинилися, не знають, фотокартки, на яких зображені позивач та відповідач вдвох та з дитиною, не свідчать про їх постійне проживання. Чи проживали сторони сім`єю під час купівлі квартири, впевнено свідки пояснити не змогли. В спірній квартирі жодна із сторін не зареєстрована. Водночас, наданими відповідачем доказами, зокрема Актом та довідкою ОСББ «Ярославська 19» підтверджено факт проживання відповідача з двома дітьми. Інформації щодо проживання з ними позивача вказані докази не містять. Доказів того, на чиї кошти придбана квартира, суду також не надано, під час укладення договору купівлі-продажу квартири жоден із свідків присутнім не був, інформацією щодо придбання квартири володіють тільки зі слів сторін, про те, що гроші на її придбання відповідачу дали батьки, свідок [PERSON] знає зі слів Відповідачки, а свідок [PERSON] пояснила, що кошти для розрахунку (крім залога) віддавав продавцеві Позивач. При цьому суд враховує, що підписанням договору відповідач засвідчила те, що у шлюбі не перебуває, не проживає ні з ким без реєстрації шлюбу однією сім`єю, і грошові кошти, що витрачаються на придбання квартири, не є спільною сумісною власністю та є її особистою приватною власністю. Позивач, який вказував, що мав намір придбати квартиру на своє ім`я, але оформив на відповідача з об`єктивних підстав, також не був присутнім при укладенні Договору і цієї обставини не заперечує. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірне нерухоме майно набуто за спільні кошти або спільною працею. Незважаючи на те, що позивач на момент придбання нерухомості працював, що також підтвердили і свідки, а відповідач не працювала, джерела походження коштів на придбання квартири належними доказами не доведені. Отже, підстави для задоволення позовної вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя теж відсутні, а відповідно не підлягає задоволенню вимога про визнання за позивачем права власності на частку спірної квартири. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, суд вважає, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Щодо скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку ухвалення судом рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Отже, відмовляючи у позові, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 03 липня 2023 року, щодо накладення арешту на спірну квартиру, слід скасувати. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed