Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 05.02.2019 року у розмірі 38 607,36 грн. та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 05.02.2019 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.06.2023 року має заборгованість 38 607,36 грн. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] надав до суду свої письмові заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні. Обґрунтовує свою позицію тим, що до матеріалів позовної заяви не було додано оригіналу договору укладеного відповідачем із позивачем, а тому він має сумнів, щодо обґрунтованості вимоги стягнення заборгованості. [PERSON] зазначив, що отримував картку банку, проте для отримання заробітної плати, а також не був повідомлений, що вона має кредитний ліміт. Відповідач вважає, що підписання анкети-заяви не є рівноцінним підписанням договору, згідно законодавства України. Посилається на лист торгово-промислової палати, що на час введення військового стану в Україні громадяни країни можуть уникнути відповідальності за невиконання умов домовленостей, а саме таких, які виникли між позивачем та відповідачем. Також, зазначає, що позивачем було порушенні строки позовної давності із зверненням до суду із даною позовною заявою, а також той факт, що на його думку, позивач не надав належних доказів, що [PERSON] було використані кредитні кошти, а тому вимагає від позивача надати належні виписки, щодо використання коштів банку та зазначив, що вважає електронні докази неналежними доказами в цивільному судочинстві. У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно наданої заяви просив справу розглянути без його присутності в порядку спрощеного провадження та повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Надав письмове повідомлення, що через значну для нього віддаленість суду від його місця проживання не може бути присутнім при розгляді справи. ,Проти позовних вимог заперечував. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.02.2019 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Відповідач [PERSON] вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і він кредитних договорів із позивачем не укладав, а уклав лише договір про нарахування коштів із заробітної плати, а така карта не мала кредитного ліміту. Згідно думки відповідача, до матеріалів позовної заяви не було надано оригіналів кредитного договору, а тому, вважає, що реальний договір не мав ознак кредитного. До суду були наданні копії кредитного договору банку, який був належним чином завірений. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тому, дослідивши наданні позивачем АТ КБ «Приватбанк» завіренні належним чином копії анкети-заяви та доданих до неї матеріалів, суд в повній мірі оцінивши їх вважає, що вони можуть вважатись належними. Ствердження відповідача, що він отримував картку банку, проте для отримання заробітної плати, а також не був повідомлений, що вона має кредитний ліміт не можуть враховуватись судом, з огляду на наступне. У зв`язку із тим, що [PERSON] зазначив, що він отримував карту для виплати заробітної плати, то, при підписанні анкети-заяви, мав розуміти та читати умови цієї анкети-заяви. Стаття 626 ЦК України голосить, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 628 ЦК України зазначає, що\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 640\~ЦК України\~визначає\~момент укладення\~договору,\~а саме договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно вищезазначених норм можливо дійти до висновку, що [PERSON] при підписуванні анкети-заяви про приєднання був ознайомленим із умовами, які в ній були прописані, а підписавши анкету-заяву погодився із її змістом. Щодо стверджень, що анкета-заява не є рівноцінним підписанням договору, згідно законодавства України суд вважає необхідним зазначити, що у відповідності до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Тобто, анкета-заява про приєднання є різновидом договору, згідно чинного законодавства України. Щодо посилань на лист торгово-промислової палати, що на час введення військового стану в Україні громадяни країни можуть уникнути відповідальності за невиконання умов домовленостей, а саме таких, які виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступне. Ст.617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п.1 ч.1\~ст.263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Так, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України\~Указом Президента України № 64/2022\~введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютою 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжено режим воєнного стану. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями\~30,\~34,\~38,\~39,\~41,\~44, Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1\~ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.\~14,\~14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Існування обставин форс-мажору щодо порушення/невиконання зобов`язань може доводитися будь-якими доказами (постанова Верховного Суду у справі № 912 3323/20 від 21 липня 2021 року). Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідне яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)". Відповідно до абз.3 ч.3\~ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Згідно з ч.1\~ст.14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Статтею 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 № 44(5), передбачено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Відповідно до ст. 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідно до рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2\~ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України"). Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1\~ст. 617 ЦК України). Доводи відповідача про звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України судом не приймаються, оскільки позивачем під час судового розгляду не доведено причинно-наслідкового зв`язку невиконання зобов`язання з необхідності погашення кредитної заборгованості та введенням воєнного стану на території України. Щодо порушення строків позовної давності для звернення до суду, потрібно зазначити, що строк позовної давності розпочинається з моменту останнього нарахування заборгованості та невиконання його боржником. Останнє нарахування кредитних зобов`язань станом на день подання позовної заяви 01.02.2023 року. Загальна позовна давність складає три роки. Позовна заява подана 02 жовтня 2023 року, тобто без порушень строків загальної позовної давності. Ствердження відповідача, на той факт, що на його думку, позивач не надав належних доказів, що [PERSON] було використані кредитні кошти, а тому вимагає від позивача надати належні виписки, щодо використання вим коштів банку, суд зазначає, що до матеріалів позовної заяви були додані розрахунки заборгованості за договором № б/н від 05.09.2019 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 13.06.2023 року та виписку за договором за період 05.02.2019 року 23.06.2023 року, з яких судом вбачається, що [PERSON] активно використовував картку банку та кредитні кошти, передбаченні кредитним лімітом картки банку. Щодо стверджень, що електронні докази неналежними доказами в цивільному судочинстві не є, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Цивільним процесуальним кодексом України у статті 100 зазначається, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України\~"Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Ствердження [PERSON] , що він підписав один документ, а на сайті умови договору були зміненні, оскільки саме АТ КБ «Приватбанк» як адміністратор сайту може змінювати інформацію, яка міститься на ньому, також не мають належного обґрунтування. При підписанні анкети-заяви відносини між позивачем та відповідачем виникають лише в межах тих прав та обов`язків, які були викладенні у договорі, що підписали сторони. Будь-які зміни на сайті АТ КБ «Приватбанк» діють лише для тих громадян, які планують підписати новий договір чи анкету-заяву про приєднання та мали можливість заздалегідь отримати уяву, про умови договірних відносин із банком. Тому, з огляду на вищезазначене, є підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до підписаної ним заяви, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Згідно п 2.1.1.2.1. заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання послуг, банк, за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах встановлених договором. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого ліміту. Проте, станом на день подачі позовної заяви [PERSON] належним чином не виконані взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, щодо користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 1054 та 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення кредитних коштів є право заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.06.2023 року має заборгованість 38 607,36 грн., де 31 996, 66 грн. - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками 6\~610,70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідач скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. На підставі ст.ст. 263, 526, 617, 626, 628, 634, 640, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved