Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб: Виконавчого комітету Інгулецької районної у м. Кривому Розі ради - орган опіки та піклування Інгулецького району м. Кривого Рогу, Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Корабельного району м. Херсона, про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що з 2012 року по березень 2018 року позивач перебувала в неразеєстрованому шлюбі з Відповідачем по справі [PERSON] . [INFO] у сторін народився син - [PERSON] та [INFO] народилася донька - [PERSON] . З березня 2018 року позивач та відповідач проживають окремо. 13 листопада 2021 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] . Починаючи з 2018 року і по теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, зовсім не цікавиться їхнім життям, станом здоров`я, не відвідує навчальні заклади, жодного разу не провідував дітей вдома, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. За рішенням Херсонського міського суду від 13.03.2019 року по справі № 766/17949/18, починаючи з 13.09.2018 року, відповідач повинен сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини щомісячно. Проте, відповідач систематично ухиляється від виконання рішення суду, на численні виклики державного виконавця не реагує. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 13.02.2023 року складає 184 679,77 грнвень. У зв`язку з цим, позивач просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 15 березня 2023 року було постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2023 року було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час його проведення повідомлений належним чином, причини неявки не повідомляв, відзив на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у м. Кривому Розі ради - орган опіки та піклування Інгулецького району м. Кривого Рогу в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Представник третьої особи Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Корабельного району м. Херсона не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій просили суд справу слухати за їх відсутності. Вказали, що відповідно до Висновку органу опіки та піклування від 11.10.2023р. за вих. №02-14-114-25, вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що у позивач по справі - [PERSON] , [INFO] , від відповідача - [PERSON] , [INFO] , має двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 02.07.2019 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 02.07.2019 року. [PERSON] та [PERSON] проживали у незареєстрованому шлюбі до березня 2018 року. 13 листопада 2021 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Зі слів [PERSON] , батько дітей з 2018 року не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх станом здоров`я та їх життям взагалі. Відповідно до довідок із Херсонської загальноосвітньої І-ІІІ ступенів № 39 «Школа-Родина» Херсонської міської ради від 17.01.2022 року № 16/02-07 дітьми опікується мати, відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами. Батько - [PERSON] шкільним життям дітей не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає. Крім фактичної відсутності у житті дітей [PERSON] ухиляється від своїх фінансових зобов`язань по відношенню до них. Згідно з повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників відділу примусового виконання рішень видане Корабельним районним відділом державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, є боржником по сплаті аліментів на дітей, та за період з 13.09.2018 року по 01.03.2023 року сума заборгованості [PERSON] станом на 22.11.2021 року становить 184679,77 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №330, виданою 14.02.2023р. Корабельним відділом державної виконавчої служби у м. Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Факт відсутності батька у житті дітей має підтвердження у письмових поясненнях знайомої - [PERSON] , сусідки - [PERSON] , та теперішнього чоловіка позивача - [PERSON] (а.с. 30-32). Відповідно до інформації відділу поліції №2 Херсонського районного Управління поліції від 10.08.2023 року №5778/36.2/01-23 останнє відоме місцезнаходження та проживання, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради від 11.10.2023 р. за вих. №02-14-114-25, враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідач [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своїх неповнолітніх дітей. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дітьми втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Батько дітьми не цікавиться, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дітей, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідач, як батько, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батька по вихованню неповнолітньої дочки. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не займається їх вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявив інтересу до стану їх здоров`я та навчання, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком неповнолітніх дітей, а тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved