Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 02.10.2008 року, актовий запис № 41. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), а також житловий будинок [ADDRESS] . У 2020 році, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 711-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Житомирської області», територію та населені пункти Бондарівської сільської ради було включено до складу Ушомирської сільської об`єднаної територіальної громади Коростенського району Житомирської області. На день смерті спадкодавець проживав та був зареєстрований один за адресою [ADDRESS] . 22 лютого 2023 року вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом №766 та №767 на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок їй було відмовлено. З роз`яснень нотаріуса, які містяться в листі №98/01-16 від 22.02.2023 року, слідує. що підставою відмови є відсутність державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок та правовстановлюючого документа на це майно. Дійсно, відповідно до Довідки №297 виданої КП Коростенське МБТІ Житомирської обласної ради 23.08.2022 року, державна реєстрація права власності спадкового будинку не проводилась. Проте, факт належності спадкодавцю зазначеного майна підтверджується довідкою Бондарівського старостинського округу Ушомирської сільської ради №3 від 30.01.2023 року. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що до неї перейшли права на спадкове майно, але вона не має змоги оформити це відповідно до вимог законодавства, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. Просить ухвалити рішення, яким визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності. У зв`язку з наведеним, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 83 років в с.Бондарівка, Коростенського району Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 02.10.2008 року. З довідки Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області №215 від 22.02.2023 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дійсно був зареєстрований та постійно проживав один на день своєї смерті в [ADDRESS] . З виписки з погосподарської книги №33 від 30.01.2023 року, виданої Ушомирською сільською радою Бондарівського старостинського округу Коростенського району Житомирської області слідує, що житловий будинок [ADDRESS] , числиться за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] . Рік побудови будинку 1981 року. Присадибна земельна ділянка загальною площею 0,60га. у приватну власність померлому [PERSON] не передавалась. Дана довідка видана згідно запису в погосподарських книгах: за 2006-2-1- роки №5 особовий рахунок № [NUMBER] ; за 2011-2015 роки №4 особовий рахунок № [NUMBER] ; за 2016-2023 роки №4 особовий рахунок № [NUMBER] . [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 27.05.1985 року Бондарівським сільським бюро ЗАГС с.Бондарівка Коростенського району, Житомирської області. Зміна прізвища позивач відбулась при реєстрації шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 28.06.1985 року. Отже, позивач відноситься до кола спадкоємців за законом першої черги. Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] , по праву наданому рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.2022 року за №279/3815/22 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, 14.12.2022 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . За наслідком подання позивачем вказаної заяви приватним нотаріусом Коростенського району Житомирської області Левківською Г.С. 14.12.2022 року відкрито спадкову справу №344/2022 року. З матеріалів спадкової справи №344/2022 слідує, що інші спадкоємці [PERSON] за законом або по заповіту відсутні. З матеріалів вказаної спадкової справи слідує, що на ім`я [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом №766 та №767 на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відмовлено, що слідує зі змісту листа нотаріуса від 22.02.2023 року за №98/01-16. Підставою відмови зазначено відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказаний будинок. Державна реєстрація права власності на вказаний будинок не проводилась, про що свідчить інформаційна довідка №297 від 23.08.2022 року видана начальником КП «Коростенське МБТІ». З технічного паспорту, виготовленого КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, слідує, що інвентаризація будинку проводилась 23.08.2022 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК\~ та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved