Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, в якому просить cтягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових (службових осіб) Львівської обласної прокуратури. В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 06.05.2021 ним на адресу Генерального прокурора було скеровано заяву про кримінальне правопорушення. 22.05.2024 з Офісу Генерального прокурора він отримав листа за вих. №31/3/1-40412-21 від 17.05.2024, у якому було зазначено про те, що його заяву надіслано для розгляду до Львівської обласної прокуратури. Листом Львівської обласної прокуратури від 26.05.2021 його повідомлено про скерування його заяви до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м.Львові. Позивач стверджує, що дії посадових осіб Львівської обласної прокуратури при розгляді його заяви про кримінальне правопорушення від 06.05.2021 є незаконними, такими, що порушили його права та спричинили моральну шкоду, яка полягала у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, що призвело до моральних страждань. Просив позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19.01.2024 відкрито загальне позовне провадженні та призначено підготовче судове засідання. 06.02.2024 через Електронний суд представник відповідача Іваськевич Х.І. подала відзив на позовну заяву, у якому повідомила, що на розгляді Львівської обласної прокуратури перебувало звернення [PERSON] від 06.05.2021 щодо можливих неправомірних дій працівників територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що надійшло з Офісу Генерального прокурора. Вказане звернення 26.05.2021 в порядку ст. 214 КПК України скеровано для розгляду за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. Згідно листа за № 31/1-р-21 від 26.05.2021 доведено до відома [PERSON] про прийняття за його зверненням рішення. В подальшому, за результатами розгляду вищевказаного звернення, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованим у місті Львові, заявнику надано вмотивовану відповідь за вих. № Б/3425/12-11/21 від 11.06.2021. Представник відповідача зазначила, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено доказами якими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора заподіяно моральну шкоду, не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння йому такої шкоди загалом, у тому числі у визначеному у позовній заяві розмірі. Просить відмовити у задоволенні позову. 13.02.2024 позивач подав відповідь на відзив, у якому просив суд позов задоволити в повному обсязі. 14.02.2024 через Електронний суд представник відповідача Іваськевич Х.І. подала заперечення на відповідь на відзив, у яких просила суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 15.02.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 19.02.2024. Представник відповідача Іваськевич Х.І. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Заслухавши думку представника Львівської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06 травня 2021 року [PERSON] звернувся до Офісу Генерального прокурора з повідомленням про вчинення службовими (посадовими) особами Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові кримінального правопорушення, що підтверджується копією заяви /а.с.6-9/. Прокурором першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Держаного бюро розслідувань Ткаченком О., листом №31/3/1-40412-21 від 17.05.2021, заяву [PERSON] від 06.05.2021 надіслано на адресу Львівської обласної прокуратури, про що повідомлено заявника /а.с.10/. Начальником управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури Марушієм О., листом №31/1-р-21 від 26.05.2021, заяву [PERSON] від 06.05.2021 надіслано на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, для розгляду в порядку ст.214 КПК України, про що повідомлено заявника /а.с.11/. Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Частиною 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином, реєстрації і ЄРДР підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяви чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор, суддя. Окрім цього зазначено, що відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключно право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який інший спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 27 травня 2021 року у справі №461/4380/21 скаргу [PERSON] задоволено, зобов`язано уповноважених на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення посадових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву [PERSON] від 06.05.2021 про вчинення кримінального правопорушення, подану заявником в порядку ст. 214 КПК України, та повідомити заявника про прийняте рішення. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відтак, позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Позивач в позовній заяві вказує, що в результаті незаконних дій посадових (службових осіб) Львівської обласної прокуратури спричинено приниження його честі, гідності, ділової репутації та завдано моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження нанесення моральних страждань органами прокуратури, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, а також не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не зазначено, з чого саме позивач виходив при визначення суми моральної шкоди. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що заява [PERSON] 26.05.2021 в порядку ст. 214 КПК України скерована для розгляду за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. Таким чином, позивачем не доведено суду доказів протиправності дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Позивач не долучає жодних доказів, які б підтверджували настання негативних наслідків, зокрема, висновків експертиз щодо стану здоров`я та не зазначає в чому полягає можливе погіршення його стану здоров`я, негативний вплив на звичайним ритм життя, втрата можливостей тощо. Також позивачем не обґрунтовано об`єктивними, належними і допустимими доказами підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює заподіяну шкоду та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Відтак, у справі відсутні достатні відомості, що свідчать про спричинення моральної шкоди, визначеної ч. 2 ст. 23 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Більше того, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA &62,ЄСПЛ від 12.07.2007). Відтак, розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним. Крім того в даній категорій справ саме на позивача покладено обов`язок щодо доказування факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань. Як вбачається з матеріалів справи позивачем в недостатній мірі наведені докази завдання йому душевних та психічних страждань, а саме щодо погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed