Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній\~власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. (ч.1, п. а ч.2 ст.83 ЗК України). Дніпровська міська рада, в силу положень ст.83 ЗК України, є власником земельної ділянки площею 0,0343 га, у тому числі в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га, в районні будинку [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). \~Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України). \~Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Однак, вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.01.2023 у кримінальній справі № 202/1683/22 (провадження № 1-кп/202/126/2023) по кримінальному провадженню № 12020040030001169 від 11.06.2020 встановлено, що [PERSON] в 2015 році, більш точної дати та часу встановити не надалось за можливе по теперішній час, діючи з\~корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, самовільно зайняв та продовжує займати земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, площею 0,0343 га, в районі будинку [ADDRESS] в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га. Вказаним вироком [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. Приписами ч.6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, у даній справі не підлягає доказуванню факт того, що внаслідок протиправних дій [PERSON] ним самовільно зайнята земельна ділянка, яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, площею 0,0343 га, в районі будинку [ADDRESS] в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га. З даних протоколу огляду від 06.10.2020, який проведено у межах кримінального провадження №12019040030001169, судом встановлено, що самовільно зайнята [PERSON] земельна ділянка фактично використовується ним як паркувальний майданчик (стоянка) для автомобілів, огороджена парканом по периметру, де в`їзд огороджений металевим профілем та оснащений автоматичними воротами. Відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд, ДК 018 - 2000, Гармонізовано з CC, ДНДІАСБ Держбуду споруди\~- це будівельні системи,\~пов`язані\~з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва. Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. Відтак, судом встановлено, що на самовільно зайнятій земельній ділянці [PERSON] , без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, розмістив тимчасові споруди (паркан, ворота), що є самовільним будівництвом. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). Згідно зі ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Стаття 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до п. б ч.1 ст.211 ЗК України самовільне зайняття земельної ділянки є порушенням земельного законодавства та тягне за собою адміністративну, кримінальну та цивільну відповідальність Отже, самовільне використання [PERSON] земельної ділянки суперечить вимогам ст.ст. 125, 126 ЗК України та є порушенням, передбаченим п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України. 15.11.2023 Великою Палатою Верховного суду у справі № 916/1174/22 ухвалено Постанову, якою визначено правову позицію щодо належного способу захисту у земельних спорах, пов`язаних з самочинним будівництвом та зазначено, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (п. 113 Постанова). Самочинне будівництво нерухомого майна (у даному випадку споруд) особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Згідно з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. В даній справі прокурором визначено у чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтована необхідність їх захисту. Крім того, прокурор належним чином обґрунтував, що саме Дніпровська міська рада є органом, уповноваженим захищати інтереси держави у спірних взаємовідносинах як власник земельної ділянки. В даному випадку, нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Дніпровська міська рада протягом тривалого часу не вжило будь-яких заходів із притягнення [PERSON] до цивільної відповідальності. Згідно з висновками про застосування норм права, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2018 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Судом встановлено, що про виявлені порушення прав територіальної громади самовільним зайняттям [PERSON] земельної ділянки прокурором повідомлено Дніпровську міську раду листом від 07.04.2023 № 04/54-3104вих-23, запитано про вжиті заходи, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом. Зі змісту\~відповіді Дніпровської\~міської ради\~№ 7/22-886\~від 01.05.2023,\~а також\~відповіді Інспекції\~з питань\~благоустрою Дніпровської\~міської ради\~№ 4/4-126\~від 24.04.2023\~випливає,\~що земельна\~ділянка площею\~0,0343\~га,\~в районні\~будинку [ADDRESS] в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, - охорона зона становить 0,0112 га, яка самовільно зайнята [PERSON] самостійно не звільнена і не повернута територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. При цьому, Дніпровською міською радою та її виконавчими органами не вжито жодних заходів щодо повернення у комунальну власність цієї земельної ділянки. Також суд зазначає, що Дніпровська міська рада була визнана потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] . Вищевказані обставини свідчать про обізнаність Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки комунальної форми власності, починаючи ще з 26.03.2021, тобто «протягом тривалого часу» про факт порушення відповідачем вимог земельного законодавства, що у свою чергу, порушує її право на законне очікування отримання місцевим бюджетом грошових коштів, права щодо володіння, розпорядження земельною ділянкою, внаслідок чого завдаються економічні збитки державі. Проте, до міською радою не вжито жодних вичерпних заходів, направлених на припинення вказаних порушень, стягнення шкоди та повернення самовільної зайнятої земельної ділянки. Для здійснення прокурором представництва інтересів держави не має значення з яких причин (об`єктивних чи суб`єктивних) компетентний орган не здійснив їх захист. Важливо лише те, що захист інтересів держави не здійснено і вони його потребують. З огляду на це, суд вважає, що у прокурора були підстави для подання до суду позовної заяви в інтересах держави. В даному випадку представництво інтересів держави здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишилися незахищеними. Прокурором дотримано вимоги абз.3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Зважаючи на викладене в мотивувальній частині цього рішення суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2\~684,00 грн., від сплати якого позивач звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved