Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом та просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітньої дитини. В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини. Реєстрація народження дитини проведена згідно ст. 135 СК України. Згідно акту охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину яку батьки відмовилися забрати з пологового будинку №1 від 21.02.2022 року малолітній [PERSON] був 18.02.2022 року покинутий в КНП «Северодонецька міська багатопрофільна лікарня» його матір`ю [PERSON] . Згідно розпорядження начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 28.04.2022 року малолітньому [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Згідно розпорядження начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 28.04.2022 року №24 малолітнього було влаштовано під опіку гр.. [PERSON] . Згідно листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві від 29.12.2023 року мати малолітнього [PERSON] відмовилася від складання акту обстеження умов проживання, написала заяву в якій не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації встановлено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку у справі відносно малолітнього сина, оскільки вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання дитини, не створила належних умов для її розвитку, покинула дитину у закладі охорони здоров`я, два роки не цікавиться де її дитина і це в той час, коли в країні йде війна. Ухвалою суду від 05.02.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання. В підготовче засідання представник позивача не з`явився, в своїй письмовій заяві просив проводити розгляд справи без його участі, задовольнити позов у повному обсязі. В підготовчому засіданні відповідачка визнала позов у повному обсязі, просила суд позбавити її батьківських прав відносно її малолітнього сина. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Визнавши матеріали позову достатніми для його розгляду, суд розглядає справу без участі відповідача, що належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Вислухавши вступне слово відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом та просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітньої дитини. Відповідачка ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини. Реєстрація народження дитини проведена згідно ст. 135 СК України. Згідно акту охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину яку батьки відмовилися забрати з пологового будинку №1 від 21.02.2022 року малолітній [PERSON] був 18.02.2022 року покинутий в КНП «Северодонецька міська багатопрофільна лікарня» його матір`ю [PERSON] . Згідно розпорядження начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 28.04.2022 року малолітньому [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Згідно розпорядження начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 28.04.2022 року №24 малолітнього було влаштовано під опіку гр.. [PERSON] . Згідно листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві від 29.12.2023 року мати малолітнього [PERSON] відмовилася від складання акту обстеження умов проживання, написала заяву в якій не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації встановлено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку у справі відносно малолітнього сина, оскільки вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання дитини, не створила належних умов для її розвитку, покинула дитину у закладі охорони здоров`я, два роки не цікавиться де її дитина і це в той час, коли в країні йде війна. В судовому засіданні відповідачка визнала позов, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на викладене, взявши до уваги надані докази, суд вважає встановленим, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлені факти, що свідчать, що відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина не виконувала та не виконує, а тому позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини підлягають задоволенню.

Outcome: approved