Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 151441,20 грн. за кредитними договорами №1001912807801 від 02.07.2021 та №1001990215001 від 08.10.2021. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02.07.2021 та 08.10.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитні договори №1001912807801 та №1001990215001, відповідно до якого останньому видано кредит на загальну суму 109251,00грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, а тому станом на 29.10.2023 у нього перед банком виникла заборгованість в розмірі 151441,20 грн., яка складається з: 90079,65 грн. заборгованості за кредитом; 12,81 грн. - заборгованості за процентами; 61348,74 грн. - заборгованості за комісією. На цей час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «ПУМБ», у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позові прохав про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та проти позових вимог заперечував, вважаючи суму заборгованості завищеною та необгрунтованою. Окрім цього надав суду заперечення на позовну заяву щодо стягнення заборгованості. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.07.2021 [PERSON] підписав заяву № 1001912807801 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній\~вище заяві\~відповідач просив\~надати йому\~споживчий кредит\~на наступних\~умовах:\~1.\~Найменування кредитного\~продукту -\~Кредит на\~загальні цілі GP-X-sell ВСЕЯСНО2,99 (36) без довідки_банківський переказ; 2. Цільове призначення: а) загальні споживчі цілі; б) сплата Разової комісії банку; 3. Сума: 40100,00 грн., в т.ч. на загальні споживчі цілі 40100,00 грн., разова комісія - 0,00 грн.; 4. Строк - 36 місяців; 5. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості\~-2,99 %; 6. Розмір процентної ставки - 0,01 % річних; 8. Схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами); 9. Спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі - банківський переказ за реквізитами. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві: платіжний період з 02.07.2021 по 02.07.2024; дата платежу до 2 числа кожного календарного місяця; розмір щомісячного платежу становить 2313,05 грн. щомісячно та 2312,87 грн. (останній платіж), в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1198,99 грн. щомісяця ( зміст послуг банку визначається у ДКБО). 02.07.2021 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви №1001912807801 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 02.07.2021. Також 08.10.2021 [PERSON] підписав заяву № 1001990215001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній вище заяві відповідач просив надати йому споживчий кредит на наступних умовах: 1. Найменування кредитного продукту - Кредит на загальні цілі GP-X-sell ВСЕЯСНО2,99 (36) без довідки_банківський переказ; 2. Цільове призначення: а) загальні споживчі цілі; б) сплата Разової комісії банку; 3. Сума: 69151,00 грн., в т.ч. на загальні споживчі цілі 69151,00 грн., разова комісія - 0,00 грн.; 4. Строк - 36 місяців; 5. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості\~-2,99 %; 6. Розмір процентної ставки - 0,01 % річних; 8. Схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами); 9. Спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі - банківський переказ за реквізитами. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві: платіжний період з 08.10.2021 по 08.10.2024; дата платежу до 8 числа кожного календарного місяця; розмір щомісячного платежу становить 3988,77 грн. щомісячно та 3988,49 грн. (останній платіж), в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2067,61 грн. щомісяця ( зміст послуг банку визначається у ДКБО). 08.10.2021 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви №1001990215001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.10.2021. Підписавши заяви на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 02.07.2021 та 08.10.2021, відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). АТ «ПУМБ» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а саме перерахував [PERSON] 40100,00 грн. та 69151,00 грн. кредитних коштів, що підтверджується платіжними інструкціями № TR.50385270.49672.8810 від 02.07.2021 та № TR.52730802.56819.8810 від 08.10.2021. Відповідно наданих виписок/особовий рахунок з 02.07.2021 по 29.10.2023 та з 08.10.2021 по 29.10.2023 вбачається, що 02.07.2021 відбулось зарахування коштів на картковий рахунок кредитних коштів за договором №1001912807801 від 02.07.2021 в розмірі 40100 грн. та 08.10.2021 відбулось зарахування коштів на картковий рахунок кредитних коштів за договором №1001990215001 від 08.10.2021 в розмірі 69 151,00 грн. Факт отримання вказаних кредитних коштів відповідачем визнається, про що ним зазначено в запереченні [PERSON] на позовну заяву. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони вказаних вище договорів узгодили розмір позики (кредиту), грошову одиницю, в якій надано позику (кредит), строки та умови надання грошових коштів у позику (кредит), що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів. У письмовій вимозі (повідомленні) АТ ПУМБ від 31.10.2023 року, адресованій [PERSON] , позивач вимагає протягом трьох днів з моменту отримання цього повідомлення погасити заборгованість по кредитним договорам, що станом на 29.10.2023 становить 151 441,20 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитними договорами утворилася заборгованість, яка згідно з наданими представником позивача розрахунками станом на 29.10.2023 становить: - по кредитному договору від 02.07.2021 №1001912807801 - 51283,10 грн., з яких 28615,01 грн. - заборгованість за кредитом; 3,51 грн. - заборгованість за процентами; 22664,58 грн. - заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 08.10.2021 №1001990215001 - 100158,10 грн., з яких 61464,64, грн. - заборгованість за кредитом; 9,3 грн. - заборгованість за процентами; 38684,16 грн. - заборгованість за комісією. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). В силу ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~Згідно з\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення\~невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Що стосується твердження відповідача щодо відсутності у позивача права дострокового повернення грошових коштів в зв`язку з невиконанням вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», то вказане твердження не грунтується на нормах вищевказаної статті, чинної як на час укладення кредитних договорів, так і на час подання до суду заперечень на позовну заяву текст статті 11 з 10.06.2017 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ст.ст.\~610,\~611,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1\~ст. 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки відповідач доказів щодо повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору, який визнається самим відповідачем у запереченні на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем останні платежі по кредитним договорам були ним здійснені 01.02.2022 та 08.02.2022, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитними договорами від 02.07.2021 №1001912807801 та від 08.10.2021 №1001990215001в частині заборгованості за кредитом та процентами підлягає стягненню на користь позивача. Разом з тим, щодо заявленої до стягнення комісії суд зазначає про таке. Так, згідно з п. 6 ст. 3ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.\~ЦПК України\~закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2\~ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч. 2\~ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Згідно з абзацом третім ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Також у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та\~другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Також Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.ч. 2, 4\~ст. 263 ЦПК України). В п. 5 умов заяв №1001912807801 від 02.07.2021 та від 08.10.2021 №1001990215001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаних [PERSON] , встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % та зміст даної послуги Банку визначається у ДКБО. При цьому згідно п.п.5.7.3. п.5 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, вбачається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, тобто, комісія за обслуговування кредитної заборгованості включає плату за надання інформації про стан кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту (1198,99 грн. та 3988,77 грн.) передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною кредитних договорів. За вищенаведених обставин, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд робить висновок про те, що положення п. 5 кредитних договорів № 1001912807801 від 02.07.2021 та № 1001990215001 від 08.10.2021 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі по 1198,99 грн. та 3988,77 грн., є нікчемними. За таких обставин позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією задоволенню не підлягає. Відтак позов АТ «ПУМБ» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1001912807801 від 02.07.2021 в розмірі 28618,52 грн. з яких: 28615,01 грн. - заборгованість за кредитом та 3,51 грн. - заборгованість за процентами; за договором № 1001990215001 від 08.10.2021 в розмірі 61473,94 грн. з яких: 61464,64 грн. - заборгованість за кредитом та 9,3 грн. - заборгованість за процентами. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог\~151441,20 грн. (100 % - 2147,20 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 90092,46 грн. (59,5 % - 1277,58 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1277,58 грн.

Outcome: partial