Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася\~до суду з позовом\~ до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2019, що набрало законної сили 21.05.2019, у справі № 202/1220/19 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн щомісячно, починаючи з 15 лютого 2019 року і до досягнення дітей повноліття. Рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2023 року припинено стягнення аліментів на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/1220/19 та зменшено розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 7500 грн на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який почав проживати з батьком. З лютого 2019 року по лютий 2022 року відповідач сплачував аліменти добровільно, позивач не подавала виконавчий лист до виконання. З лютого 2022 року по 27.07.2023 року, впродовж 15 місяців, позивач не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість, з врахуванням періоду проживання обох дітей з позивачем, і однієї дитини - [PERSON] , [INFO] весь час з позивачем 82500 грн. Відповідач є працездатною особою, отримує високі доходи від здійснення господарської діяльності, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання. Таким чином, позивачка стверджує, що при наявній можливості сплати аліментів і відсутності поважних причин, які б унеможливили йому сплату боргу по аліментам, відповідач не сплачував їх протягом 15 місяців, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, яка згідно її розрахунків складає 82500 грн., а також понесені судові витрати. Представник відповідача скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що незважаючи на те, що аліменти були призначені на користь матері, одна дитина - [PERSON] , з 01.05.2019 по 10.03.2022 фактично проживав разом із батьком. Внаслідок збройної агресії російської федерації, відповідачка із обома дітьми виїхала за кордон, і протягом півроку з 11.03.2022 по 05.09.2022 син мешкав разом із матір`ю. З 06.09.2022 по теперішній час [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із батьком та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2023 у справі № 202/12634/23, що набрало законної сили, його місце проживання визначено разом із батьком [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2023 у справі № 202/4293/23, що набрало законної сили, було припинено стягнення аліментів на [PERSON] , зменшено розмір аліментів до 7 500 грн на місяць (на молодшу дитину [PERSON] ). Відповідач за першої можливості здійснював регулярне погашення заборгованості, яка утворилася, у тому числі, внаслідок того, що позивач у травні 2023 року звернулася до виконавчої служби із заявою про стягнення аліментів на свою користь на обох дітей, в той час, як [PERSON] вже майже рік мешкав разом із батьком, перебуваючи на його утриманні. Відомостей щодо\~банківських реквізитів\~ [PERSON] \~у відповідача\~не було,\~оскільки остання\~відмовлялася їх\~надати. Отже, утворення заборгованості за аліментами мало місце не лише внаслідок винної поведінки відповідача, а й дій позивачки, тому на відповідача не може бути покладений весь тягар відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів. Вважає, що розрахунок містить відомості про наявність заборгованості відповідача про сплату аліментів, що не відповідає дійсності, оскільки у справі № 202/12625/23 [PERSON] визнала, що заборгованість за аліментами відсутня. З огляду на те, що заборгованість по аліментах відсутня, виникнення прострочення сплати аліментів мала місце внаслідок як повномасштабного вторгнення, так і нелегітимних дій позивачки, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В подальшому доповнила, що прострочення сплати аліментів мало місце внаслідок не лише втрати відповідачем доходів, але й внаслідок юридичної невизначеності у питанні утримання дітей, що підтверджується зверненням позивачки до виконавчої служби із заявою про стягнення аліментів на двох дітей за період, коли з нею мешкала одна дитина, а не дві. Вважає, що прострочення сплати аліментів мало місце не з вини відповідача, обидві сторони спору мали безпосередній вплив на виникнення спору. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду не надав. За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу,\~за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Із досліджених судом доказів вбачається, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2019, що набрало законної сили 21.05.2019, у справі № 202/1220/19 з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн щомісячно, починаючи з 15 лютого 2019 року і до досягнення дітей повноліття. Рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2023 року припинено стягнення аліментів на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/1220/19 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] та зменшено розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 7500 грн на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З лютого 2019 року по лютий 2022 року відповідач сплачував аліменти добровільно, у звязку з чим позивачка не подавала виконавчий лист до виконання. З лютого 2022 року по 27.07.2023 року позивач не сплачував аліменти, у зв`язку з чим у травні 2023 року виконавчий лист пред`явлена до виконання та 11.05.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2023 у справі № 202/12634/23, що набрало законної сили, місце проживання [PERSON] визначено разом із батьком [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2023 у справі № 202/4293/23, що набрало законної сили, було припинено стягнення аліментів на [PERSON] , зменшено розмір аліментів до 7 500 грн на місяць (на молодшу дитину [PERSON] ). Відповідно до розрахунку позивачки, що не спростовано відповідачем, борг відповідача зі сплати аліментів на момент подання позову, з врахуванням періоду проживання обох дітей з позивачем, і однієї дитини - [PERSON] [INFO] весь час з позивачем складає 82500 грн. ( з урахуванням сплачених боржником 27.07.2023 30000 грн, 31.08.2023 30000 грн, 2.10.2023 30000 грн, 1.11.2023 30000 грн.). Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 96 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Позивачем зазначено, що такі заходи до боржника не застосовувалися, отже сума неустойки не підлягає зменшенню. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідає висновкам, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, його здійснено з урахуванням за кожний день прострочення сплати аліментів, та у відповідності до вимог ст. 196 СК України, пеня розрахована не більше 100 відсотків заборгованості та становить 82500 грн., що є арифметично правильно зробленим. Судом встановлено, що не спростовано відповідачем, що відповідач є працездатною особою, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідчач є засновником, директором, бенефіціаром з прямим вирішальним впливом двох працюючих підприємств, які не перебувають в процесі припинення. 22.03.2023 року до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесені відомості придбання відповідачем квартири Крім того, відповідно Інформації (довідки) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] відповідач є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] та квартири за адресою [ADDRESS] , а також власником автомобіля Skoda Karog, рік випуску 2021, потужність двигуна 1395 см3, дата державної реєстрації 11.02.2021 року, в якості доказів додаю копію Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів на ім`я [PERSON] , [INFO] .. Таким чином, суд дійшов до переконання, що відповідач мав наявну можливість сплачувати аліменти, однак з лютого 2022 року по липень 2023 року без поважних причин, які б унеможливили йому сплату боргу по аліментам, відповідач не сплачував їх протягом 15 місяців, при цьому його матеріальне становище не погіршувалося, заборгованість утворилася без поважних причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Посилання представника відповідача про те, що відповідач не мав відомостей щодо банківських реквізитів [PERSON] , оскільки остання відмовлялася їх надати, суд вважає неспроможними, оскільки як встановлено судом протягом тривалого часу, без пред`явлення виконавчого документу до виконання відповідач добровільно сплачував аліменти, а отже знав платіжні реквізити для сплати аліментів, а при відкритому у травні 2023 року виконавчому провадженні він міг сплачувати їх через державного виконавця. Вищевикладене приводить суд до висновку, що позовні вимоги законні і обґрунтовані, і підлягають задоволенню, необхідно стягнути з\~відповідача на користь позивачки пеню за прострочення оплати аліментів на утримання дітей у розмірі 82500 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що позивач в силу закону звільнена від сплати судового збору, а тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до наданих представником позивача доказів, позивачка у зв`язку з розглядом даної справи понесла також витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з наданих документів, для захисту своїх порушених прав позивач звернулась до адвоката Соболь О.І. уклавши з нею Договір про надання правничої допомоги від 04.05.2023 року № 11 та додаткову угоду про розрахунок гонорару № 3 до Договору про надання правової допомоги № 11 від 04.05.2023 року, згідно яких погоджено, що розмір гонорару є фіксованим та становить 10 000 гривень, який повністю сплачений позивачкою, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3271205510.1 від 25.10.2023. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Враховуючи, що представником позивача надано до суду опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10 000 гривень є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за можливе задовольнити заяву, та з урахуванням того, що позовну заяву було задоволено повністю, з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 гривень. На підставі\~ ст.196 СК України\~ та

Outcome: approved