Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

23 січня 2024 року [PERSON] через свого представника - адвоката Мерцалова Максима Юрійовича звернулась з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка посилається на те, що вона з 2014 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, який є біологічним батьком її дитини [PERSON] , [INFO] . При реєстрації народження дитини відомості про батька були записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. 01 вересня 2023 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, однак відповідач добровільно не визнає свого батьківства щодо народженої нею дитини [PERSON] . Позивачка просить: -визнати відповідача батьком дитини [PERSON] , [INFO] , -зобов`язати відділ РАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, -стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини. Ухвалою від 26 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов не надійшло. Сторони та представник третьої особи - Павлоградського відділу ДРАЦС подали заяви про розгляд справи без їх участі. За змістом поданих заяв представник позивачки - адвокат Мерцалов М.Ю. позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі, зазначає що у проведенні генетичної експертизи немає необхідності, оскільки він не має жодного сумніву у своєму батьківстві щодо дитини, народженої позивачкою. Як передбачено частиною 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач [PERSON] визнав позов, подавши відповідну заяву, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. З доданих до позовної заяви матеріалів видно, що згідно актового запису № 505, складеного 04 липня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] народився [INFO] , матір - громадянка України [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері, яка не перебуває у шлюбі). (а.с.10) 01 вересня 2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . (а.с.9) Як визначено статтею 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з письмовою заявою відповідача [PERSON] , він не заперечує проти задоволення позову та визнання його батьківства щодо дитини, народженої позивачкою. С цього можна зробити висновок, що відповідач визнає факт наявності кровного споріднення між ним та дитиною - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Факт наявності кровного споріднення між відповідачем та дитиною визнаний сторонами і не підлягає доказуванню. Суд не має підстав для обгрунтованого сумніву у достовірності цього факту чи добровільності його визнання. Клопотання про проведення судово-генетичної експертизи на предмет встановлення батьківства сторони не заявляли. Статтею 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. Як визначено статтями 181-183 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Тому позовні вимоги про визнання батьківства відповідача та стягнення з нього аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду 23 січня 2024 року, саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти з відповідача. Як передбачено пунктом 2.13.1 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином рішення суду про визнання батьківства відповідача є підставою для внесення відповідних змін в актовий запис про народження дитини, тому позовна вимога про зобов`язання відділу ДРАСЦ щодо внесення змін до актового запису є зайвою і не підлягає задоволенню. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати, понесені позивачкою на сплату судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп, які підтверджуються квитанцією від 23 січня 2024 року (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial