Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя. Позов обґрунтовує тим, що з 25 квітня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.01.2023 у справі № 345/312/23 шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі між сторонами набуто у власність з-поміж іншого квартиру [ADDRESS] , яку зареєстровано за [PERSON] 20 жовтня 2022 року у квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. На підставі договору купівлі-продажу майнових прав №21/4-КМП від 12.04.2021 між ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» і [PERSON] додаткової угоди від 01.06.2022 між ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» і [PERSON] право власності зареєстровано на спірну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Дата державної реєстрації права власності: 10.08.2022. Орієнтована ціна квартири, яку сплатили [PERSON] та [PERSON] становить 520 000 грн. Окрім того, що позивачка фінансово брала участь у придбанні квартири, також вона придбавала будівельні матеріали, вироби тощо, необхідні для внутрішнього ремонту у квартирі і доведенні її до стану придатного для проживання. Таким чином, у відповідності до норм чинного законодавства вище зазначена квартира є їхнім з відповідачем подружнім майном і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу по частці. 23.05.2023 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] поступив відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити у задоволені позову про поділ майна подружжя за його безпідставністю та необґрунтованістю, зважаючи на наступне. Відповідач не погоджується із твердження позивача, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності та належить сторонам у рівних частках. Будівництво вище зазначеної квартири здійснювалось у тому числі за кошти батька відповідача [PERSON] . Це підтверджується висновком за результатами дослідження з використанням поліграфа від 27.01.2023, складеного спеціалістом-поліграфологом Воєводою В.Б. Зокрема [PERSON] було передано своєму сину грошову допомогу у сумі 6 000,00 дол США та 80 000,00 грн. Також на підтвердження участі батька відповідача у фінансуванні будівництва, додано копії банківських виписок від 20.01.2023. Просили відмовити у задоволені позову за безпідставністю. 26.05.2023 на адресу суду від позивачки [PERSON] поступила відповідь на відзив, у якому зазначила, що доданий до відзиву висновок за результатами дослідження з використанням поліграфа від 27.01.2023, складеного спеціалістом-поліграфологом Воєводою В.Б. не слід брати до уваги, оскільки вказане дослідження не відповідає вимогам закону. Поліграфолог [PERSON] не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо не правдивий висновок, не входить до Реєстру судових експертів, не має свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, а тому зазначений документ не можна вважати належним та допустимим доказом. Також жодних доказів не надано з приводу одержання відповідачем від батька 6 000,00 дол США, як і того, що саме ці кошти використано при оплаті за придбання спірної квартири. Виписка з рахунку [PERSON] не підтверджує факту участі у придбанні спірної квартири, у самій виписці не відображено жодної операції щодо перерахування коштів [PERSON] на поточний рахунок продавця квартири. Таким чином змістом відзиву не спростовано заявлених позивачкою позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. На підставі копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , встановлено, що 25.04.2012 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 74 (а.с.8). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.01.2023 року, шлюб укладений 25.04.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 74 - розірвано (а.с.9). З копії Витягу з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира загальною площею 43,2 кв.м, житлова площа 15,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 64482434 від 12.08.2022 16:02:55, приватний нотаріус Лесик Вікторія Богданівна. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу майнових прав №21/4-КМП від 12.04.2021 укладений між ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» і [PERSON] додаткова угода від 01.06.2022 між ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» і [PERSON] , довідка про повну оплату від 29.07.2023, акт приймання-передачі нерухомого майна від 10.08.2022 (а.с.12, 12зв). Витягом з реєстру територіальної громади встановлено, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу майнових прав №21/4-КМП від 12.04.2021 ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» (продавець) з однієї сторони та [PERSON] (покупець) з іншої сторони уклали договір про передачу у власність майнових прав на квартиру, у складі об`єкта будівництва та покупець зобов`язувався оплатити ціну таких прав в порядку на умовах визначених договором (а.с.45-48). На підставі додаткової угоди від 01.06.2022 між ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» і [PERSON] , сторони вирішили внести зміни до Договору купівлі-продажу майнових прав №21/4-КМП від 12.04.2021, зокрема ціна майнових прав складає 431 859,60 грн. та встановлено новий графік платежів (а.с.49). Актом приймання-передачі нерухомого майна №21 від 10.08.2022 встановлено, що продавець ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» передав, а покупець прийняв майнові права на квартиру [ADDRESS] , на момент передачі будь які фінансові та майнові претензії від [PERSON] до ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг» стосовно майнових прав на квартиру, що передається - відсутні (а.с.50). Згідно довідки №91 від 29.07.2022 виданої ТзОВ «Інвест Трейд Білдінг», [PERSON] здійснив повну оплату в сумі 431 860,05 грн за 43,2 кв., м загальної площі квартири [ADDRESS] , що знаходиться на 4-му поверсі (а.с.51). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють спірні відносини. Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України). Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Так, відповідачем заперечуються обставини спільного набуття спірного майна, а саме: квартири [ADDRESS] , зокрема з тих обставин, що квартиру придбано за рахунок коштів, які він отримав від свого батька. Отже, відповідач вважає, що кошти, на які було придбано спірну квартиру, є його особистими коштами, отриманими як грошова допомога від батька, тобто і квартира є його особистим майном і спільному поділу не підлягає. Заперечення відповідача щодо позовних вимог спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідачем не доведено факту придбання вказаної квартири за кошти отримані від свого батька [PERSON] . Згідно ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Щодо долученого до матеріалів справи представником відповідача доказу у вигляді Висновку за результатами дослідження з використанням поліграфа від 27.01.2023, складеного спеціалістом-поліграфологом Воєводою В.Б., то суд такий оцінює критично. Експертиза із проведенням комп`ютерного поліграфа судом не призначалась, а також експерт не входить до Реєстру судових експертів, не має свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, а тому зазначений документ не можна вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 76-80 ЦПК України. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 25 травня 2020 року справа № 475/793/17 (провадження № 61-19975св18). Щодо отримання відповідачем грошової допомоги у сумі 80 000,00 грн від свого батька [PERSON] для фінансування будівництва, не підтверджується укладення одностороннього правочину щодо набуття таких коштів у приватну власність та спрямування цих коштів на придбання спірного майна. Надана відповідачем виписка з рахунку [PERSON] не відображає операції щодо перерахування коштів на поточний рахунок продавця квартири. Натомість позивачкою надано фотокопії товарних чеків, видаткових накладних про купівлю будівельних матеріалів придбаних у період часу з серпня 2022 по грудень 2022, необхідних для внутрішнього ремонту у квартирі і доведенні її до стану придатного для проживання (а.с.19,20,21,22,23,24,26,27). Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, всупереч вищевказаним правовим нормам, [PERSON] не надано суду жодних доказів того, що вказані кошти дійсно були передані [PERSON] йому як грошові кошти спрямовані на купівлю у власність спірної квартири. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири та право власності за [PERSON] 1/2 частину квартири. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки позивач при зверненні до суду сплатив 5023,84 гривень судового збору при пред`явленні позову,

Outcome: approved