Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

12 грудня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просила розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 01 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2603; залиши проживати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Як зазначає позивачка, сімейне життя не склалося, спільне господарство не ведеться, стосунки між сторонами почали погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Примирення вважає не можливим. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.12.2023 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 08 січня 2024 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 21 лютого 2024 року відповідач подав заяву про визнання позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 01 грудня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2603. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29 листопада 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3502. Сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. У постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання спільного сина [PERSON] , 2011 р.н. Оскільки сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи, що дитина після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживає разом з матір`ю, залишає проживати дитину з нею, чим лише констатує місце проживання дитини, не визначаючи його. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст. ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved