Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-07 00:00:00

Позивачка 2 лютого 2024 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 4 000 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до їх повноліття. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 13 січня 2017 року вони із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання допомоги на утримання дітей, хоча має таку можливість, оскільки регулярно працює на сезонних роботах за кордоном в галузі будівництва, де отримує високі доходи, що свідчить про його задовільне матеріальне становище, а тому вважає, що він має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому неї розмірі у твердій грошовій сумі. Весь тягар по утриманню дітей покладено на неї. У судове засідання позивачка не прибула, однак спрямувала заяву про підтримання позовних вимог та просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; про причини неявки до суду не повідомив; відзив на позов та/або заперечення проти позову не спрямовував. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому статтями 247, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України. 6 лютого 2024 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи зі слідуючого. Суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 13 січня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). У період шлюбу у сторін народилося троє дітей: [INFO] - дочка [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [INFO] - син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [INFO] - син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), які згідно довідки про склад сім`ї від 30 січня 2024 року та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 30 січня 2024 року зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За змістом статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зконом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2024 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2 563 грн, віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3 196 гривні. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, визначений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який на час ухвалення рішення становить 2 563 грн (для дітей віком до 6 років) та 3 196 грн (для дітей віком від 6 до 18 років), матеріальний стан позивачки; враховує той факт, що на відміну від відповідача, діти проживають разом з нею і вона несе більші витрати пов`язані з їхнім вихованням та утриманням, а також враховує потреби дітей на їх фізичний та духовний розвиток та вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття буде достатнім, оскільки той з батьків, з ким проживають діти, також зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Посилання позивачки на те, що відповідач отримує за кордоном високі доходи в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження, не доведені належними та допустимими доказами. Враховуючи, що у відповідності до приписів статті 141 Цивільного процесуального кодексу України позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів на утримання дітей до суду, то у такому разі судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial