Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

07.12.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування заборони відчуження з нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що в липні 2023 року у нього виник намір подарувати свій будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] своєму синові. 3 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, йому стало відомо, що на його будинок накладено заборону. Запис про заборону: реєстраційний номер обтяження: 37503; дата реєстрації: 22.06.2004 року; реєстратор: Баришівська районна державна нотаріальна контора,; підстава обтяження: повідомлення, б/н, Баришівський завод "Молнія"; додаткові дані: архівний номер: 2968563KIEV1000, архівна дата: 19.12.2000, дата виникнення: 01.03.1987 рік, № реєстру: 89667-2095, внутр. № 79012F342DF14A2B4936, коментар 22-1, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 3 1984 року по 1995 рік він працював на заводі "Молнія" та брав позику, яку повністю виплатив, оскільки на той час не виплативши кошти, не звільняли. 07.07.2023 року, представник позивача [PERSON] звернулась з адвокатським запитом до Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області. У відповіді на запит зазначено, що станом на 05.09.2023 рок у відділі відсутні на виконання та в архіві на зберіганні виконавчі документи, по яким могли бути накладені арешти на майно [PERSON] . 27.07.2023 року представник позивача звернулась з адвокатським запитом до Баришівської державної нотаріальної контори для отримання інформації щодо накладення заборони на будинок, на що була отримана відповідь в якій зазначено, що відповідно до ст. 8 Закону України "Про нотаріат", довідки про вчинені нотаріальні дії надаються лише особам, щодо яких або за дорученням яких вчинялась нотаріальна дія та на обґрунтовану вимогу суду, прокуратури, органів дізнання і досудового слідства. Позивач особисто звертався за отриманням інформації щодо накладення заборони та йому також було відмовлено. 22.09.2023 року представник заявника звернулась з адвокатським запитом до Приватного акціонерного товариства "Молнія" про надання інформації стосовно повідомлення, б/н, Баришівського заводу "Молнія", на підставі якого було накладено заборону. 02.10.2023 року від ПАТ "Молнія" надійшла відповідь, з якої вбачається, що відповідно до "Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документі", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, встановлено термін зберігання запитуваної інформації в три роки. Крім того, Баришівський завод "Молнія" було реорганізовано в ПрАР "Молнія" 12.10.2006 року, у зв`язку з чим було змінено керівництво, відділ бухгалтерії. В зв`язку з вищевикладеним, ПрАТ "Молнія" немає можливості надати запитуваний документ. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з позовом, який просить задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 28.12.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 14.03.2024р. на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] та його представника [PERSON] щодо підтримання позовних вимог та розгляду справи у їх відсутність. 22.02.2024р. на адресу суду надійшла заява відповідача щодо вирішення позову на розсуд суду та розгляду справи у її відсутність. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовільнити позов у повному обсязі. Відповідач представник Баришівської державної нотаріальної контори Малиновська Н. - у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином; надала на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги просила вирішити на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що в липні 2023 року позивач [PERSON] вирішив подарувати свій будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] своєму синові. 3 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, йому стало відомо, що на його будинок накладено заборону. Запис про заборону: реєстраційний номер обтяження: 37503; дата реєстрації: 22.06.2004 року; реєстратор: Баришівська районна державна нотаріальна контора,; підстава обтяження: повідомлення, б/н, Баришівський завод "Молнія"; додаткові дані: архівний номер: 2968563KIEV1000, архівна дата: 19.12.2000, дата виникнення: 01.03.1987 рік, № реєстру: 89667-2095, внутр. № 79012F342DF14A2B4936, коментар 22-1, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 3 1984 року по 1995 рік позивач працював на заводі "Молнія" та брав позику, яку повністю виплатив, оскільки на той час не виплативши кошти, не звільняли. 07.07.2023 року, представник позивача [PERSON] звернулась з адвокатським запитом до Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області. У відповіді на запит зазначено, що станом на 05.09.2023 рок у відділі відсутні на виконання та в архіві на зберіганні виконавчі документи, по яким могли бути накладені арешти на майно [PERSON] . 27.07.2023 року представник позивача звернулась з адвокатським запитом до Баришівської державної нотаріальної контори для отримання інформації щодо накладення заборони на будинок, на що була отримана відповідь в якій зазначено, що відповідно до ст. 8 Закону України "Про нотаріат", довідки про вчинені нотаріальні дії надаються лише особам, щодо яких або за дорученням яких вчинялась нотаріальна дія та на обґрунтовану вимогу суду, прокуратури, органів дізнання і досудового слідства. Позивач особисто звертався за отриманням інформації щодо накладення заборони та йому також було відмовлено. 22.09.2023 року представник заявника звернулась з адвокатським запитом до Приватного акціонерного товариства "Молнія" про надання інформації стосовно повідомлення, б/н, Баришівського заводу "Молнія", на підставі якого було накладено заборону. 02.10.2023 року від ПАТ "Молнія" надійшла відповідь, з якої вбачається, що відповідно до "Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документі", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, встановлено термін зберігання запитуваної інформації в три роки. Крім того, Баришівський завод "Молнія" було реорганізовано в ПрАР "Молнія" 12.10.2006 року, у зв`язку з чим було змінено керівництво, відділ бухгалтерії. В зв`язку з вищевикладеним, ПрАТ "Молнія" немає можливості надати запитуваний документ. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. За змістом положень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на описане майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року N31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року, відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 6 постанови КМУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат", нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 04.06.2009 р., щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна за заявою: установи банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підставою для реєстрації обтяжень є в тому числі визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Встановлено, що заборона на майно, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки, унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що з метою усунення обставин, які перешкоджають позивачу реалізувати у встановленому законом порядку свої права щодо розпорядження належним йому на праві власності майном, беручи до уваги відсутність підстав для продовження обтяження на майно і неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved