Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 2033483477 від 17 вересня 2020 року в розмірі 57429,41 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 17 вересня 2020 року між АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено договір № 2033483477, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит на споживчі потреби у розмірі 53476,00 гривень, зі строком повернення до 17 вересня 2025 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплачувати платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, який є невід`ємною частиною договору, та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором. Відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, утворилась заборгованість у розмірі 57429,41 гривень. 16 грудня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 16/12/22 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема право вимоги до відповідача. Позивачем направлено на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Проте відповідач свій обов`язок не виконав та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2023 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, в якому просив задовольнити позов в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи заяву представника позивача, та неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2033483477, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 53476,00 гривень на споживчі цілі шляхом видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів через касу банку, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 40,0% річних та строком дії 60 місяців, про що свідчать дані кредитного договору № 2033483477 та паспорт споживчого кредиту, де відповідач особистим підписом підтвердив свою згоду з вказаними умовами. Згідно п. 5 Паспорту споживчого кредиту порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення наведено в орієнтовному Графіку платежів, у додатку № 1 до Паспорту споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомився, про що свідчить його підпис у Графіку платежів. АТ «ОТП Банк» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 2033483477 від 17 вересня 2020 року та надало відповідачу кредит на умовах та розмірі, передбачених цим договором, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 16 грудня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 57429,41 гривень з яких: - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 42127,53 гривень; - сума заборгованості за відсотками в розмірі 15301,88 гривень. 16 грудня 2022 року між АТ «ОТП Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу № 16/12/22, відповідно до умов якого Клієнт передав, а Фактор прийняв право грошової вимоги, що належить Клієнту, і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості(сукупності невиконаних грошових зобов`язань боржників перед Клієнтом, які складаються із заборгованості боржників за тілом (основною сумою) кредиту, за неоплаченими відсотками за користування кредитом, за неоплаченою комісією). Відповідно до витягів з Додатку до Договору факторингу № 16/12/22 від 16 грудня 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2033483477 від 17 вересня 2020 року в сумі 57429,41 гривень. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Діджи Фінанс». Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2033483477 від 17 вересня 2020 року в загальному розмірі 57429,41 гривень підлягають задоволенню, при цьому враховує, що відповідачем були порушені умови кредитного договору № 2033483477 від 17 вересня 2020 року щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів, а на час розгляду справи суду не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у добровільному порядку, при цьому, умови договору позичальнику роз`яснені та зрозумілі, про що свідчить підпис останнього в кредитному договорі № 2033483477 від 17 вересня 2020 року та паспорті споживчого кредиту. Також, відповідачем в ході розгляду справи не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором та останній не скористався своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позов та доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, в разі наявності таких. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № 2033483477 від 17 вересня 2020 року не виконує, тому сума заборгованості в загальному розмірі 57429,41 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до платіжної інструкції № 4871 від 13 жовтня 2023 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривні.

Outcome: approved