Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , 17 січня 2024 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2021 року по 20.05.2022 року (шість місяців) в розмірі 63369,60 грн, виходячи з розрахунку 123 (кількість робочих) Х 515,20 грн (середньоденна заробітна плата) = 63369,60 грн. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 21.08.2019 року по 26.07.2020 року, звільнений на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року по справі № 235/6773/21 було стягнуто з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній сплаті в розмірі 27276, 68 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.10.2021 року по19.11.2021 року в сумі 12124,80 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 17.01.2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 19 січня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 20 лютого 2024 року представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» надав клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 05 березня 2024 року. В подальшому представник відповідача відзиву на позовну заяву не надав. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 21.08.2019 року по 26.07.2020 року, звільнений на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року по справі № 235/6773/21 було стягнуто з відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній сплаті в розмірі 27276, 68 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.10.2021 року по19.11.2021 року в сумі 12124,80 грн (а.с. 6-10). Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом враховується наступне. Згідно статті 117\~КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, що набрав чинності 19 липня 2022 року, стаття 117\~КЗпП викладена в іншій редакції. За правиламистатті 117 КЗпП України(в редакції Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Статтею 58 Конституції Українивизначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно достатті 5 ЦК Україниакти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.11.2021 року по 20.05.2022 року (за шість місяців). Таким чином, за період до набрання\~Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX\~чинності 19 липня 2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в редакції\~Закону України № 3248-IV від 20 грудня 2005 року.. Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата позивача складає 515,20 грн., що встановлено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.11.2021 року по справі № 235/6773/21. Враховуючи наведене, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період з 20.11.2021 року по 20.05.2022 року, тобто за шість місяців. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період 20.11.2021 року по 20.05.2022 року складає: 123 робочих дні х 515,20 грн = 63369,60 грн. Викладені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про розрахунок судом до уваги не приймаються, оскільки такі доводи є безпідставними та не звільняють відповідача як роботодавця від передбаченого законом обов`язку у день звільнення провести з позивачем як працівником остаточний розрахунок. Відповідачем не доведено, що остаточний розрахунок при звільненні позивача був проведений не з його вини. Суд виходить з того, що рішенням Красноармійського міськрайоного суду Донецької області у справі № 235/6773/21 за позовом [PERSON] до ДП «ВК «Красноалиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, встановлено, що у день звільнення позивач не працював, то час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з наступного дня після отримання позовної заяви представником відповідача (19.10.2021 року), тобто з 20.10.2021 року. Тобто 19.10.2021 року відповідач достовірно знав про вимогу позивача щодо його розрахунку при звільненні, проте відповідач не вжив заходів щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем. Також частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~передбачено, що про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що підприємство письмово повідомляло позивача про нараховані суми, належні йому при звільненні. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбаченаст. 117 КЗпП Українивідповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно дост. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц. Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який до того ж перепав на час введення в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України, а також з врахуванням того, що рішенням Красноармійського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 19.11.2021\~року по\~справі №\~235/6773/21\~було стягнуто\~з відповідача\~ДП «ВК\~«Краснолиманська» на\~користь [PERSON] \~заборгованість по\~заробітній сплаті\~в розмірі\~27276,\~68\~коп.,\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 20.10.2021\~року по\~19.11.2021\~року в\~сумі 12124,80\~грн,\~до 21123,20 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст.141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 968,95 грн (а.с.4). Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 322,98 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial