Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача, відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] , та [PERSON] . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, сторони проживають окремо. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Відповідач не бере участі у виховані та утриманні своїх малолітніх дітей, не цікавляться її станом здоров`я, матеріально їх не забезпечує. Усі матеріальні витрати на виховання, навчання та розвиток дітей несе позивач. Враховуючи, що батько дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться долею своїх дітей, не приймає участі у їх вихованні, тому позивач була вимушена звернутися до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити повністю. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 44). Відповідач у визначений в ухвалі суду від 29.01.2024 року строк, відзив на позовну заяву не подавав, в судові засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, попередньо надавши до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 33). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно відповіді Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 29.01.2024 року № 02-20/84, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 травня 2019 року по справі № 517/128/19 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 13-15) Оскільки батько дітей самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманні своїх малолітніх дітей, матеріально їх не забезпечував, позивач звернулася до суду щодо стягнення аліментів з [PERSON] . Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів Великомихайлівського відділу ДВС у Роздільнянському районі Одеської області від 14.06.2023 року № 21.23-32/7747, [PERSON] станом на 01.06.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а в загальній сумі заборгованість становить 146 305,61 грн., що в сукупному розмірі становить 30 місяців (а.с. 17). Згідно характеристик Комунального опорного закладу «Захарівський ліцей» Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , останні характеризуються позитивно. Крім того, серед іншого також зазначено, що мати приділяє належну увагу вихованню дітей та цікавиться шкільним життям дітей (а.с. 19,20). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 14.06.2023 року, умови створені задовільні. Батько дітей [PERSON] участі у виховані та матеріальному забезпеченні не приймає, не телефонує, аліменти не сплачує (а.с. 21). Згідно заяви [PERSON] про згоду на позбавлення батьківських прав від 09.06.2023 року, яка нотаріально завірена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. та зареєстрована в реєстрі за № 3701, [PERSON] надав згоду щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Відповідно ч. 5 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 5 від 26.02.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , Захарівська селищна рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що не суперечить і відповідає найкращим інтересам дитини (а.с. 41-42). Вирішуючи питання, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що за умовами ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судоми законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджуваних судом документів вбачається, що [PERSON] самоусунувся від виховання своїх малолітніх дітей та виконанням своїх обов`язків. Не цікавиться долею своїх дітей, не приймає участі у вихованні дітей, матеріально не забезпечує, не створює необхідні умови для проживання, виховання своїх дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , доведені, обґрунтовані, підтверджені належними доказами не суперечать висновку органу опіки та піклування, а тому підлягають задоволенню. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу про його право, передбачене ст. 169 Сімейного кодексу України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved