Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Позивач АТ «ОТП Банк» звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 30 січня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №2022627475, який за своєю правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. На підставі цього договору банк відкрив клієнту картковий рахунок та встановив кредитний ліміт, тобто, виконав свої зобов`язання за договором. У той же час, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості, у зв`язку із порушенням умов договору, станом на дату складання позовної заяви заборгованість відповідача перед банком становить 67694,47 грн, що складається із заборгованості по тілу - 56800,00 грн, заборгованості по відсотках - 10894,74 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість у вказаному розмірі та витрати по сплаті судового збору у сумі 2481,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив (а.с. 104-105). У відзиві посилався на те, що предметом кредитного договору №2022627475 від 30 січня 2019 року є кредитування придбання смартфону Хуавей за 6749,10 грн. та комплекту програмного забезпечення за 749,90 грн. Оцінюючи розрахунок по кредиту, відповідач зазначив, що крім повної сплати по кредитному договору №2022627475 від 30 січня 2019 року з невідомих причин у даному розрахунку з`явилась виписка по картці «ОТП Банк», яка була відкрита паралельно. Дана картка не є кредитною, судячи з розписки, що міститься у кредитній справі. Позивачем також не надано доказів укладення договору з відповідачем саме на вказаних банком умовах. Кредитний договір, на укладення якого посилається позивач як на підставу позову, є нікчемним. Крім того, позивачем не доведено розміру заборгованості відповідача. Наданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості викликає обґрунтовані сумніви. Тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2023 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено продовжувати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. В тексті позовної заяви позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною ним в заявах на адресу суду - [ADDRESS] . За вказаною адресою відповідач судові повістки не отримав. Вони повернулись до суду без вручення адресату з довідкою потової організації про причини невручення, в тому числі - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Відповідач про зміну своєї адреси не повідомляв. За вказаним ним номером телефону повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду справи не представилось за можливе, на телефонний дзвінок він не відповів. Тому, оскільки у суду була відсутня інша можливість повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання він викликаний через оголошення на сайті «Судової влади» в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України. Крім того, в тексті відзиву відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 104-105). Також відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 116). На підставі викладеного, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 січня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір №2022627475 (надалі - кредитний договір) (а.с. 4-5). Згідно з п.1.1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені договором не пізніше 30 січня 2021 року. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (п.1.3). Згідно розділу 2 даного договору попередньо ознайомившись з усіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків, невід`ємною частиною яких є ця заява-анкета про надання банківських послуг, позичальник також просив оформити йому поточний (картковий) рахунок . Цим розділом також закріплено порядок видачі та обслуговування кредитної лінії. Згідно паспорту споживчого кредиту, який підписаний обома сторонами, передбачено розмір кредиту, який видається в розмірі 7499,00 грн. на 24 місяці. Також даним паспортом кредиту передбачено встановлення кредитної лінії у розмірі 3500,00 грн. з можливістю збільшення, на 36 місяців. Цим же паспортом кредиту передбачено і сплату процентів за ставкою 5% на місяць (а.с. 6). Також паспорт споживчого кредиту містить підпис відповідача, про його ознайомлення з умовами кредитування за розділом 1 кредитного договору, орієнтовним графіком повернення кредиту та графіком платежів (а.с. 6). У матеріалах справи містяться належні документи на підтвердження виконання зобов`язань банком за розділом 1 кредитного договору (а.с. 12, 16, 17). У той же час, звертаючись до суду з даним позовом, банк просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по картковому рахунку за користування кредитними коштами. У матеріалах справи міститься інформація про отримання відповідачем кредитної картки № [NUMBER] (а.с. 18). На підтвердження позовних вимог позивачем надано звіт-рахунок за період з 31.01.2019 року по 30.10.2022 року, у якому міститься інформація про користування вказаною кредитною карткою (а.с. 22-59). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів"). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не повністю виконував умови взятого на себе зобов`язання, не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування кредитом. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №2022627475 становить 67694,47 грн, що складається із заборгованості по тілу - 56800,00 грн, заборгованості по відсотках - 10894,74 грн. На підтвердження існування та розміру заборгованості позивач, крім іншого, надав суду звіт-рахунок за період з 31 січня 2019 року по 30 жовтня 2022 року від 22 листопада 2022 року [PERSON] за рахунком [NUMBER] із зазначенням основної картки [NUMBER] (а.с. 22-59) . Крім цього, у наданому банком розрахунку заборгованості відображено весь рух коштів по рахунку відповідача із зазначенням дати, типу операції, сум використаних коштів та нарахованих на них відсотків станом на 30 жовтня 2022 року. Інформація, відображена у розрахунку заборгованості відповідає даним із звіту-рахунку щодо руху коштів по рахунку [PERSON] (а.с.60-78). Відповідно до розрахунку заборгованість [PERSON] , станом на 30 жовтня 2022 року перед банком становить 67694,47 грн, що складається із заборгованості по тілу - 56800,00 грн, заборгованості по відсотках - 10894,74 грн. Так, 17 грудня 2020 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №278/2177/15-ц, підтвердив раніше висловлену правову позицію щодо належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій с первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15. На підставі викладеного судом встановлено, що наданий банком звіт-рахунок по рахунку [PERSON] є належним та допустимим доказом користування відповідачем кредитними коштами та розміру його заборгованості. Оскільки відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача пропорційно до задоволених відносно нього вимог підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати у розмірі 2481 грн., понесені ним зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved