Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Немирівської міської ради, [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті, відкрилася спадщина, яка складається, із належної померлій [PERSON] 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є діти: дочка, [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON] ), син - [PERSON] , [INFO] , мешкає в м. Вінниця та чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка стверджує, що вона прийняла спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. На момент відкриття спадщини вона була неповнолітньою особою та була зареєстрована в одному житловому будинку зі спадкодавцем в [ADDRESS] . У неї на зберіганні знаходиться ощадна книжка серія [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , видана на ім`я [PERSON] Ощадною касою №2929/01 с. В. Бушинка. [PERSON] ще за свого життя подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті дружини [PERSON] та цією ж заявою відмовився від видачі йому свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. [PERSON] , також відмовився від прийняття спадщини після смерті матері, про що подав відповідну заяву до Немирівської державної нотаріальної контори. [PERSON] зазначає, що вона єдина спадкоємиця за законом на майно [PERSON] . Інших спадкоємців за законом немає. Заповіту немає. У 2012 році [PERSON] оформила свої спадкові права на земельну частку (пай) розміром 2,27 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень» с. Велика Бушинка, належну [PERSON] та майновий пай, про що 17.02.2012 року Немирівського державною нотаріальною конторою їй видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. У січні 2023 року позивачка звернулась до Немирівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на належну [PERSON] 1/4 частку житлового будинку в [ADDRESS] . Однак, отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на цю 1/4 частину житлового будинку та відсутність державної реєстрації права власності на даний житловий будинок, про що 02.02.2023 року нотаріусом видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, 30.12.2022 року Рішенням державного реєстратора Немирівської міської ради [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/4 частку даного будинку за [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. [PERSON] зазначає, що житловий будинок в [ADDRESS] був побудований її батьками у 1972 році, приналежні до нього господарські будівлі та споруди - у період 1972-1991 рр. ЇЇ покійні батьки, [PERSON] та [PERSON] , були членами колгоспу та проживали в цьому будинку до дня своєї смерті. Відповідно до довідки Немирівської міської ради № 5190 від 24.07.2023 року, згідно із записом в погосподарській книзі №3 Великобушинської сільської ради за 1991-1995 роки, житловий будинок, особовий рахунок № [NUMBER] , по [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 15 квітня 1991 року (день набрання чинності ЗУ «Про власність») склад двору наступний: 1. [PERSON] , [INFO] - голова домогосподарства 2. [PERSON] , [INFO] - чоловік 3. [PERSON] , [INFO] - син 4. [PERSON] , [INFO] - дочка Отже, житловий будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір і [PERSON] , як голова колгоспного двору, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ), як члени цього двору, мали право по 1/4 частині кожен на житловий будинок в майні колгоспного двору на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР. Згідно довідки КП «Немирівське бюро технічної інвентаризації» станом на 01.01.2013 року житловий будинок в [ADDRESS] зареєстрований за : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1/4 частині кожному Тульчинським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі ФЖІ, Р.№76 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Великобушинської сільської ради 09.08.2010 року. За [PERSON] прав власності не зареєстровано. Матір позивачки при житті не отримала правовстановлюючого документа на належну їй частину житлового будинку з невідомих причин. Вищезазначене Свідоцтво про право власності від 09.08.2010 року на даний житловий будинок було видано сільською радою вже після її смерті. [PERSON] зазначає, що її матір, будучи головою колгоспного двору та одним з його членів, мала у власності % частки житлового будинку в [ADDRESS] . Також позивачка повідомила, що 09.02.2023 року приватним нотаріусом Люлько Л.М. їй видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки житлового будинку в [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] . На даний час інша 1/2 частина даного житлового будинку належить позивачці на праві спільної часткової власності. У зв`язку із зазначеним, [PERSON] не може оформити свої спадкові права на спадщину в позасудовому порядку, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28.08.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 25.09.2023 у справі витребувано з Немирівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкриту після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ускова С.Е. позов підтримали та просили його задовольнити із підстав, зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У заяві зазначив, що спадщину після матері не приймав, оскільки на день її смерті був зареєстрований в м.Вінниці, на підтвердження надав копію паспорта. Позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Представник відповідача Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечував. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, встановив наступне. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народилася в с.Велика Бушинка Немирівського району Вінницької області. 04.11.2001 зареєстровано шлюб з [PERSON] , 1981 року народження, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.06.2082 р. [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.11.2001 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 04.11.2001 одружились, після одруження прізвище подружжя - « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла в м.Немирів Немирівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті залишилося спадкове майно та заведена спадкова справа №1501/2010. Відповідно до довідки №1194, виданої в 2011 році виконкомом Великобушинської сільської ради, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку і надвірних будівель, які знаходяться в [ADDRESS] . Сертифіката на право на земельну частку(пай) розміром 2,27 га в умовних кадастрових гектарах, виданого Немирівською РДА 11.12.2001 року. Майнового сертифікату розміром 2170 грн., виданого Великобушинською сільською радою 21.02.2008, грошових заощаджень, які знаходяться в Немирівському відділенні ощадного банку на рахунку № [NUMBER] . Спадкоємцями за законом є: дочка [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Інших спадкоємців, передбачених законом чи заповітом, немає. Фактом прийняття спадщини є спільне проживання спадкоємиці [PERSON] та спадкодавця [PERSON] в одному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] на момент відкриття спадщини. З довідки №5193 від 24.07.2023, виданої виконкомом Немирівської міської ради, встановлено, що згідно погосподарської книги №1 Великобушинської сільської ради 1996-2000 роки, особовий номер [NUMBER] , гр. [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день відкриття спадщини після померлої [PERSON] за даною адресою зареєстровані громадяни: чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла, звернувшись 02.10.2010 із заявою до Немирівської державної нотаріальної контори на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14.07.2010. Разом з тим, судом встановлено, що в свідоцтві про народження [PERSON] та в свідоцтві про смерть [PERSON] є невідповідність, а саме: в свідоцтві про народження позивачки матір по батькові записана « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про смерть її по батькові - « [PERSON] ». Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2011 встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , 1982 р.н., та [PERSON] , яка померла [INFO] , які є між собою донькою і матір`ю. Згідно довідки державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. [PERSON] є спадкоємицею за законом на спадкове майно, належне [PERSON] , померлої [INFO] . Син [PERSON] - [PERSON] після смерті матері спадщину не прийняв, про що свідчить його заява до Немирівської державної нотаріальної контори від 15.09.2010. Також, згідно копії паспорта серії [NUMBER] станом на 04.09.1996 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] - [PERSON] ( що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.02.1970, згідно якого [PERSON] , 1947 р.н., та [PERSON] , 1950 р.н. одружилися 20.02.1970 і після одруження їм присвоєно прізвище [PERSON]) 11.06.2010 подав заяву до Немирівської державної нотаріальної контори про не прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] помер в с.Боблів Немирівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 17.01.2012 державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) та право на майновий пай, належні [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. від 02.02.2023 №119/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну померлій [INFO] [PERSON] частку житлового будинку під [ADDRESS] . Відмова мотивована не поданням представником спадкоємця правовстановлюючих документів на частку житлового будинку під [ADDRESS] , належну померлій [INFO] [PERSON] та відсутністю державної реєстрації права власності на даний житловий будинок. Відповідно до довідки №5190 від 24.07.2023, виданої виконкомом Немирівської міської ради, згідно із записом в погосподарській книзі №3 Великобушинської сільської ради за 1991-1995 роки житловий будинок, особовий рахунок № [NUMBER] по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року склад двору: [PERSON] , [INFO] . - голова домогосподарства, [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - донька. Згідно виписок №2392, 2391, 2390, 2389, 2388, 2387 від 30.03.2023, виданих виконкомом Немирівської міської ради, за 1971-1973 р.р., 1974-1976 р.р., 1977-1979 р.р., 1980-1982 р.р., 1983-1985 р.р., 1985-1990 р.р. та №5191 від 24.07.2023 за 1996-2000 р.р., копії погосподарської книги за 1991-1992 р.р., погосподарський номер об`єкта відкритий на гр. [PERSON] за адресою: с.Велика Бушинка, Вінницького (колишнього Немирівського) району Вінницької області, в яких вона значиться як голова д/г. Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] виготовлений 08.07.2010 на [PERSON] (1/4 частка, [PERSON] ( 1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (право власності не зареєстровано). Відповідно до свідоцтва про право власності на майно серії [NUMBER] від 09.08.2010, виданого виконавчим комітетом Великобушинської сільської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Великобушинської сільської ради від 06.07.2010 №26 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] - частка, [PERSON] - частка, [PERSON] - частка. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ №251791 від 09.08.2010 КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності ([NUMBER]) 09.08.2010 (Виконавчий комітет Великобушинської сільської ради) на праві приватної спільної часткової власності за: [PERSON] - частка, [PERSON] - , [PERSON] - частка. Згідно довідки КП «Немирівське БТІ» №36 від 27.01.2023 по даним архіву КП «Немирівське БТІ» станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , зареєстрований за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по частині кожному Тульчинським бюро технічної інвентаризації 09.08.2010 в реєстровій книзі ФЖ1, Р№76 на підставі свідоцтва про право власності ([NUMBER]), посвідченого виконавчим комітетом Великобушинської сільської ради 09.08.2010. За [PERSON] право власності не зареєстровано. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №65989226 від 30.12.2022 державним реєстратором Немирівської міської ради Кахно Ю.М. відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна (спільна часткова частина) на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Підставою відмови в реєстрації стала відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить до майна колгоспного двору, членами якого станом на 15.04.1991 були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, [PERSON] та і інші члени родини: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , дочка [PERSON] набули право власності на вказане будинковолодіння в рівних частках, а саме, кожний член двору набув право власності на 1/4 його частку. При цьому, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свої частки права власності на зазначений будинок зареєстрували 09.08.2010, а [PERSON] - не встигла та померла в 1996 році. Отже, за життя [PERSON] належала частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , однак не була належним чином зареєстрована. Згідно пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 04.09.1996 до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За положеннями ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. 534, 553, 555 цього Кодексу). Стаття 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З матеріалів спадкової справи №1501/2010, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається, що згідно постанови державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №119/02-14 від 02.02.2023 Ускова С.Е. , діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] , 31.01.2023 звернулася до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належну померлій [INFO] [PERSON] частку житлового будинку під [ADDRESS] . Зазначеною постановою Усковій С.Е. державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва [PERSON] про право на спадщину за законом на зазначену частку житлового будинку у зв`язку із не поданням представником спадкоємця правовстановлюючих документів на частку житлового будинку під [ADDRESS] , належну померлій [INFO] [PERSON] та відсутністю державної реєстрації права власності на даний житловий будинок. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з копії технічного паспорту, будинок за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1972 році. Питання набуття права власності на той час регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність 19 січня 1996 року на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі №175/2254/15. Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п.3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Згідно з п.20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України у своєму листі зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як встановлено судом, на підтвердження права власності спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , на частку будинку, 1972 року побудови, розташованого за адресою: [ADDRESS] , до матеріалів справи долучено виписки №2392, 2391, 2390, 2389, 2388, 2387 від 30.03.2023, виданих виконкомом Немирівської міської ради, за 1971-1973 р.р., 1974-1976 р.р., 1977-1979 р.р., 1980-1982 р.р., 1983-1985 р.р., 1985-1990 р.р. та №5191 від 24.07.2023 за 1996-2000 р.р., копію погосподарської книги за 1991-1992 р.р., згідно яких погосподарський номер об`єкта відкритий на гр. [PERSON] за адресою: с.Велика Бушинка, Вінницького (колишнього Немирівського) району Вінницької області, в яких вона значиться як голова д/г. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачкою спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Враховуючи те, що [PERSON] , є спадкоємицею за законом після смерті матері [PERSON] , спадщину прийняла, проте позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку за обставин незалежних від її волі, альтернативного шляху визнати право власності на спадкове нерухоме майно в поза судовому порядку немає, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивачки, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved