Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідачки. 1. 22.06.2023 року АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка) з вимогами про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 571/68 від 07 вересня 2021 року у розмірі 121322,58 гривень, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) 108998,36 гривень, відсотки за користування кредитом 12324,22 гривні та судових витрат у розмірі 2684,00 гривень. 2. Свої вимоги мотивує тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» особі ТВБВ № 10015/0571 філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 07 вересня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 571/68. Відповідно до Розділу 2 договору банк зобов`язується надати позичальнику на умовах договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 150000,00 гривень на строк 60 (шістдесят) місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше «06» вересня 2026 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. АТ «Ощадбанк» виконало свої зобов`язання, надавши кредит у встановленому договорі розмірі, однак позичальник в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 23 травня 2023 року складає 121322,58 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 108998,36 гривень та відсотки за користування кредитом 12324,22 гривень. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідачка відзив на позов не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення. (а.с. 69) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2023 року справа № 496/4556/23 була передана судді Портній О.П. (а.с. 47) 6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 27 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 50-51) 7. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 8. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 9. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 10. Судом встановлено, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10015/0571 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачкою 07 вересня 2021 року було укладено договір про споживчий кредит № 571/68. (а.с. 5-17) 11. З розділу 2 договору вбачається, що відповідачу був наданий кредит в загальному розмірі 150000,00 гривень, строком на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 06 вересня 2026 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. 12. Відповідно до розділу 2 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (відсотки) в розмірі 29 % річних. Зазначена відсоткова ставка є фіксованою. 13. Згідно з розділами 2, 3 договору, за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду в розмірі 7500,00 гривень протягом 1 банківського дня з моменту підписання цього договору. Розмір комісійної винагороди, встановлений цим підпунктом, залишається незмінним. 14. Згідно із розділом 3 договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 2500,00 гривень та сплату відсотків, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з жовтня 2021 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати відсотків відповідно до послідовності, визначеної цим договором. 15. Відповідно до розділу 4 договору банк при виникненні простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за кредитом та/або процентами, більш ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. 16. Згідно розділу 4 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе за цим договором зобов`язання. У строки, обумовлені Договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором. У випадку порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. Відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. 17. Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної відсоткової ставки за договором про споживчий кредит станом на 07 вересня 2021 року, загальна сума грошових коштів, які позичальник має повернути Банку становить 272422,77 гривні в тому числі чиста сума кредиту 262622,77 гривень, сума кредиту за договором 150000,00 гривень, відсотки за користування кредитом 112622,77 гривні, комісія за надання кредиту 7500,00 гривень, комісійна винагорода за зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника 50,00 гривень, комісійна винагорода за зняття/переказ кредитних коштів з поточного рахунку позичальника 2250,00 гривень. (а.с. 22) 18. На підтвердження виконання позивачем переддоговірних обов`язків перед наданням споживчого кредиту, останнім надано копію Паспорту споживчого кредиту від 06 вересня 2021 року (а.с. 18-19) та копію Графіку платежів станом на 06 вересня 2021 року, який є довідковим та складений станом на дату надання Паспорту споживчого кредиту (зворотній а.с. 20), з підписами позичальника, який є відповідачкою по даній справі. 19.\~З розрахунку\~заборгованості за\~основним боргом,\~відсотками,\~пенею,\~3%\~річних та\~інфляційних втрат\~за прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання згідно\~з кредитним\~договором №\~571/68\~від 07.09.2021\~року вбачається,\~що загальний\~розмір заборгованості\~відповідача перед\~позивачем,\~станом на\~23\~травня 2023\~року становить\~121322,58\~гривень,\~з яких:\~заборгованість за\~основним боргом\~(кредитом)\~ 108998,36\~гривень;\~відсотки за\~користування кредитом\~ 12324,22\~гривень;\~комісія \~0,00\~гривень;\~пеня за\~несвоєчасне за\~несвоєчасне погашення\~основного боргу\~(кредиту)\~ 0,00\~гривень;\~пеня за\~несвоєчасне погашення\~відсотків за\~користування кредитом\~ 0,00\~гривень;\~пеня за\~несвоєчасну сплату\~комісії \~0,00\~гривень;\~3%\~річних за\~несвоєчасне погашення\~основного боргу\~(кредиту)\~ 0,00\~гривень;\~3%\~річних за\~несвоєчасне погашення\~відсотків за\~користування \~0,00\~гривень;\~3%\~річних за\~несвоєчасну сплату\~комісії \~0,00\~гривень;\~втрати від\~інфляції за\~несвоєчасне погашення\~відсотків за\~користування \~0,00\~гривень;\~втрати від\~інфляції за\~несвоєчасну сплату\~комісії \~0,00\~гривень. (а.с. 23-24) 20. На підтвердження виконання Банком умов договору в частині надання кредиту та факту невиконання своїх зобов`язань боржником, надано виписку по картковому рахунку на ім`я [PERSON] за період з 07 вересня 2021 року до 07 червня 2023 року. (а.с. 25-31) V. Оцінка Суду. 21. Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. 22. Згідно із ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. 23. Відповідно до вимог ст.ст.\~76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. 24. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 25. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосудця та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. 26. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 27. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 28. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 29. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 30. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 31. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). 32. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. 33. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 34. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 35. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 36. За змістом ч. 2 ст. 10561 ЦК України розмір відсотків, тип відсоткової ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 37. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором про споживчий кредит № 571/68 від 07 вересня 2021 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. В порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. 38. Судом встановлено, що станом на 23 травня 2023 року заборгованість відповідачки становить 121322,58 гривні, з яких: 108998,36 гривень заборгованість за основним боргом (кредитом) та 12324,22 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 39. Сторонами було погоджено, розмір кредиту, відсоткової ставки і порядок нарахування, та розмір комісійної винагороди, але положеннями абз. 3 ч. 4 ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 40. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.п. 17, 23 ст. 1). 41. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. 42. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16. 43. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). 44.\~Окрім цього,\~у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~(у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 55\~Закону України "Про банки і банківську діяльність"\~(у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частинами 1, 2 ст.\~228\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3\~ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч. 4\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~і п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні\~Закону України "Про захист прав споживачів"\~(будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі ч. 4\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі\~Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016\~року". 45. Судом було встановлено, що банк за надання кредиту зобов`язав позичальника сплатити банку комісію за надання кредиту 7500,00 гривень, комісійну винагороду за зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника 50,00 гривень, комісійну винагороду за зняття/переказ кредитних коштів з поточного рахунку позичальника 2250,00 гривень. З розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, вбачається, що заборгованість за комісією відсутня, та сам факт отримання відповідачем кредиту дає суду підстави війти висновку, що відповідач сплатив банку комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 9800,00 гривень. 46. Проте, враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати такий платіж у договорі про споживчий кредит, за дії, які банк вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. 47. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. 48. Згідно з ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Учасниками справи відповідно до ч. 1 ст.\~42\~ЦПК України є сторони та треті особи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Отже, визнання позову відповідачем може бути підставою для задоволення позову за сукупності умов: 1) визнання усіма учасниками справи обставин, що мають значення для вирішення спору та не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України; 2) відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин; 3) якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та/або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. До зазначеного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у постанові від 25.05.2022 року № 675/2136/19. 49. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 36 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 50. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 51. Таким чином, судом встановлено порушення позивачем чинного законодавства. А відтак, у випадку, якщо суд вважає розрахунок заборгованості таким, що не відповідає тим відносинам, які склалися між сторонами та на підставі нього не можна визначити реальну суму заборгованості, то суд повинен здійснити свій власний обрахунок заборгованості, а не відмовити в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 02.10.2020 року № 911/19/19, від 22.06.2022 № 296/7213/15. 52. З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне здійснити свій власний обрахунок заборгованості. Отже позивачем заявлений розмір заборгованості за основним боргом (кредитом) 108998,36 гривень, але з урахуванням вищевикладеного: 108998,36-9800,00 = 99198,36 гривень реальний розмір заборгованості за основним боргом (кредитом), які встановлені судом та підлягають стягненню з відповідачки. 53. На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за основним боргом (кредитом) та відсотками за користування кредитом відповідачем визнано, суд вважає необхідним, позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за основним боргом (кредитом) та відсоткам за користування кредитом в межах встановлених судом, а саме: 99198,36 гривень - заборгованість за основним боргом (кредитом) та 12324,22 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, разом 111522,58 гривень, в решті позовних вимог слід відмовити. 54. Відповідно до п. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 55. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 56. Як вбачається з наданої платіжної інструкції (МО) № 3899 (#1289841934416) від 06 червня 2023 року, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2684,00 гривні, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2467,20 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 111522,58 грн. ? 2684,00 грн. ? 121322,58 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial