Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

13.06.2023 року представник ТОВ «Гіпербуд» - Стороженко Ю.В. звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу до відповідачів Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект», [PERSON] , [PERSON] , відповідно до змісту якого вказує, що позивач ТОВ «Гіпербуд» на підставі договору оренди землі №7800 від 04.05.2012 року являється орендарем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівель-ного контролю у Чернівецькій області товариству видано дозвіл на виконання будівель-них робіт №ЧВ11412152339 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга бу-дівництво торгового центру). Представник позивача зазначає, що позивач ТОВ «Гіпербуд» здійснило будів-ництво торгового центру, побудова якого, згідно звіту Приватної аудиторської фірми «Експрес-Аудит», коштувала позивачу станом на 30.09.2016 року 47663752,69 грн. Вказує, що по завершенню будівництва позивач звернувся до Інспекції державно-го архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради із заявою про прий-няття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. Стверджує, що Інспекція у прийнятті в експлуатацію об`єкта - відмовила. При цьому, рішенням Чернівецької міської ради №317 від 28.07.2016 року було припинено в односторонньому порядку вищезазначений договір оренди землі №7800 від 04.05.2012 року, який був укладений між Чернівецькою міською радою та позива-чем ТОВ «Гіпербуд». Також, 24.10.2016 року між Чернівецькою міською радою та відповідачем Обслу-говуючим кооперативом «ЖБК «Проспект» було укладено договір оренди землі №103 03, за умовами якого міська рада передала кооперативу в оренду земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06 лютого 2017 року в справі №926/4124/16, яке набрало законної сили, вищевказане рішення міської ради ви-знано недійсним та скасовано, а договір оренди землі №10303 від 24.10.2016 року, ук-ладений між міською радою та Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Проспект» ви-знано недійсним. Стверджує, що відповідач - Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Проспект», в неза-конний спосіб, використовуючи вищезазначений договір оренди землі №10303 від 24.10.2016 року, отримав сертифікат готовності на закінчений будівництвом об`єкт - «будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими тор-гово-офісними приміщеннями та паркінгом за адресою: [ADDRESS] (І черга - будівництво торгового центру)». При цьому, вищезазначений сертифікат був скасований постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 року у справі №926/1574/18. Стверджує, що Обслуговуючий кооператив «ЖКБ «Проспект», на підставі вище-вказаних скасованих судами документів, а саме: вказаного договору оренди землі та зазначеного сертифікату неправомірно набув статусу замовника будівництва та офор-мив право власності на торговий центр, після чого продав спірні нежитлові приміщення в торговому центрі ряду юридичних та фізичних осіб. Так, 14.04.2017 року між Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Проспект» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого кооператив (продавець) передав за плату, а [PERSON] (покупець) прийняв у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) № [NUMBER] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Надалі, 27.04.2017 року, між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] передав за плату, а [PERSON] прийняв у власність вищевказане приміщення. Позивач вважає, що Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Проспект» не був влас-ником торгового центру та відповідно не мав права продажу нежитлових приміщень у ньому, яке в подальшому було перепродано [PERSON] . На підставі викладеного, представник позивача просить суд визнати недійсним до-говір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) № [NUMBER] , за-гальною площею 58,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , від 14.04.2017 року, укладений між [PERSON] -вичем та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Пр-оспект», посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального ок-ругу Макеєвою Надією Василівною та зареєстрований в реєстрі за №5856; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) № [NUMBER] , загальною площею 58,9 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , від 27.04.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нота-ріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Надією Василівною та зареєстрований в реєстрі за №6152. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.06.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі за позовом ТОВ «Гіпербуд» до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект», [PERSON] , [PERSON] про ви-знання недійсним договору купівлі-продажу та призначено розгляд справи у підготов-чому судовому засіданні на 11.07.2023 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.07.2023 року було задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Гіпербуд» - Стороженка Ю.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Шев-ченківського районного суду м. Чернівці, з представником позивача ТОВ «Гіпербуд» - Стороженком Ю.В. поза межами приміщення суду за допомогою свого електронного кабінету з використанням власних технічних засобів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.12.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ТОВ «Гіпербуд» до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект», [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу до судового розгляду по су-ті на 21 грудня 2023 року. Представник позивача ТОВ «Гіпербуд» Стороженко Ю.В. в судове засідання призначене на 05.03.2024 року не з`явився, однак спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. В попередніх судових засіданнях підтримав обставини, що зазначені в позовній заяві та в письмових судових дебатах. Просив суд задовольнити позов ТОВ «Гіпербуд» в повно-му обсязі. Згідно спрямованої через канцелярію суду письмової промови в судових дебатах - представник позивача вказав, що звернення до суду з вимогами про визнання не-дійсними декількох договорів відчуження майна є належним способом захисту, що уз-годжується з практикою Верховного Суду в аналогічному спорі. Представник відповідача - Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект», [PERSON] в судове засідання, призначене на 05.03.2024 року, не з`явився, однак спря-мував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні. Просив суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Гіпербуд» в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча по-відомлялись судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Третя особа приватний нотаріус Макєєва Надія Василівна в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно оцінивши всі докази по справі, ви-слухавши пояснення сторін по справі, суд\~вважає, що позовні вимоги ТОВ «Гіпербуд» до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект», [PERSON] , [PERSON] про ви-знання недійсними договорів купівлі-продажу підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, вста-новленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизна-них або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, судом встановлено, що 04 травня 2012 року між Чернівецькою міською ра-дою та ТОВ «Гіпербуд» укладено договір оренди земельної ділянки №7800, за умовами якого на підставі рішення 22 сесії Чернівецької міської ради VI скликання\~\~від 29 бе-резня 2012 року №457, Чернівецька міська рада надала, а\~\~ТОВ «Гіпербуд» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, площею 1,3000 га для будівництва ба-гатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями, яка знаходиться в [ADDRESS] . Договір укладено строком на 10 років до 04.05.2022 року (а.с.7-11). 29.03.2012 року межі вищезазначеної земельної ділянки встановлено в натурі (а.с. 9). У подальшому, 29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-бу-дівельного контролю у Чернівецькій області видано ТОВ «Гіпербуд» дозвіл на вико-нання будівельних робіт №ЧВ11412152339 на будівництво на вказаній земельній ділян-ці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга: будівництво торгового центру) за адресою: м. Чернівці, проспект Незалеж-ності, 131. Генеральний підрядник - дочірнє підприємство приватного підприємства «Капітал інвест груп «Чернівцібудінвест» (а.с.12). Згідно звіту приватної аудиторської фірми «ЕКСПРЕС-АУДИТ» «Про фактичні результати стосовно відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності ТОВ «Гіпербуд» станом на 30 вересня 2016 року сума витрат ТОВ «Гіпербуд» на будів-ництво об`єкту - «будинок з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщення-ми та паркінгом (І - черга будівництво торгового центру)» за адресою: м. Чернівці, про-спект Незалежності, 131, складає 47663752 грн. 69 коп. (а.с.13-15). 05.01.2017 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чер-нівецької міської ради було відмовлено ТОВ «Гіпербуд» у видачі сертифіката №ЧВ 17 0170050382 у зв`язку з тим, що в акті готовності об`єкта до експлуатації від 14.11.2016 року наведено недостовірні відомості в пункті 13 про документ, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою (а.с.16). При цьому, з дослідженого судом рішення Господарського суду Чернівецької об-ласті від 06.02.2017 року у справі №926/4124/16, вбачається, що рішенням Чернівецької міської ради №317 від 28.07.2016 року було припинено в односторонньому порядку договір оренди землі №7800 від 04.05.2012 року на підставі п.9.5.2 вказаного договору (а.с.17-21). Водночас, згідно з дослідженого судом з ЄРСР рішення Господарського суду Чер-нівецької області по справі 926/403/16 від 03.06.2016 року, яке було залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016 року, вбачається, що вищезазначене рішення ЧМР №317 від 28.07.2016 року було визнано судом недійсним та скасовано. При цьому, вищевказаним рішенням Чернівецької міської ради №317 від 28.07. 2016 року також було надано Обслуговуючому кооперативу «ЖБК «Проспект» земель-ну ділянку за адресою проспект Незалежності, 131, площею 1,3000 га (кадастровий но-мер 7310136300:11:001:0022), в оренду на три роки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07). У подальшому, 24 жовтня 2016 року між Чернівецькою міською радою та Обслу-говуючим кооперативом «ЖБК «Проспект» укладено договір оренди землі №10303, за умовами якого Чернівецька міська рада надає, а ЖБК "Проспект" приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 131. В орен-ду передається земельна ділянка, загальною площею 1,3000 га, кадастровий номер 7310 136300:11:001:0022. Договір був укладений строком на три роки - по 24 жовтня 2019 року. 20.02.2017 року Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Проспект" через Центр надан-ня адміністративних послуг Чернівецької міської ради подав пакет документів з метою одержання сертифіката (для об`єктів ІV категорії складності). 22.02.2017 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради видано Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Проспект" сер-тифікат серії ЧВ №164170531809 на об`єкт "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом" (І черга - будівництво торгового центру), нове будівництво у [ADDRESS] . Проте, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.02.2017 року у справі №926/4124/16, яке було залишено без змін постановою Львівського апеляцій-ного господарського суду від 04.04.2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 23.08.2017 року, визнано недійсним та скасовано рішення Чернівець-кої міської ради 10 сесії VII скликання від 28.07.2016 року № 317 "Про припинення до-говору оренди землі від 04.05.2012 № 7800, укладеного між Чернівецькою міською ра-дою та ТОВ "Гіпербуд"; визнано недійсним договір оренди землі від 24.10.2016 № 10 303, укладений між Чернівецькою міською радою та Обслуговуючим кооперативом "ЖБК "Проспект" (а.с.17-21). При цьому, касаційна інстанція зазначила, що суди попередніх інстанцій пра-вильно встановили та виходили з того, що спірне рішення Чернівецької міської ради від 28.07.2016 року № 317 прийняте за відсутності передбачених статтею 31 Закону Ук-раїни "Про оренду землі" підстав для припинення договору оренди землі від 04.05.2012 № 7800 та з порушенням приписів частини 2 статті 20, статті 123, частини 1 статті 124, статті 186 Земельного кодексу України та статті 50 Закону України "Про землеустрій", оскільки зміна цільового призначення орендованої земельної ділянки із подальшою її передачею в оренду новому користувачу відбулася за відсутності проекту землеустрою. Зазначені обставини встановлені також постановою Верховного Суду у складі ко-легії суддів Касаційного господарського суду від 07.07.2021 року у справі № 926/15 74/18. Судом також встановлено, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 року у справі №926/1574/18 визнано незаконним та скасовано сер-тифікат серії ЧВ №164170531809, виданий Інспекцією державного архітектурно-буді-вельного контролю Чернівецької міської ради 22.02.2017 року (а.с. 22-35). При цьому, згідно з відомостями з ЄРСР судом також встановлено, що постано-вою Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 926/1574/18 касаційне провад-ження за касаційною скаргою Чернівецької міської ради в частині підстав, передбаче-них пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, - було закрито; касаційну скаргу Чернівецької міської ради задоволено частково; постанову Західного апеляційного гос-подарського суду від 26 січня 2021 року в частині задоволення вимог до Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування сертифікату серії ЧВ №64170 531809, виданого 22 лютого 2017 року, скасовано; у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні вимог до Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування сертифікату серії ЧВ №164170531809, виданого 22 лютого 2017 року, - було відмовлено; постанову Західного апеляційного господарського суду від 26 січня 2021 року в частині вимог до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект» про визнання незаконним та скасування сертифікату серії ЧВ №164170531809, виданого 22 лютого 2017 року, - було залишено без змін. Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що сертифікат серії ЧВ №164170531809, виданий 22.02.2017 року Інспекцією державного архітектурно-буді-вельного контролю Чернівецької міської ради Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Проспект" на об`єкт "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом" (І черга - будівництво торгового центру), нове будівництво у [ADDRESS] на даний час визнаний судом незаконним та являється таким, що скасований судом. На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд визнає наведені вище обставини вста-новленими та такими, що не підлягають доказуванню. Із дослідженої судом належним чином засвідченої копії договору купівлі-продажу від 14.04.2017 року вбачається, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Проспект» (продавець) передав за плату, а покупець [PERSON] , [INFO] , прийняла у власність нежитлове (торгове) приміщення №257, за-гальною площею 58,9 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Нежитлове приміщення, що є предметом цього договору, зареєстровано за продав-цем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2017 року на підставі сертифікату ДАБІ ЧВ №164170531809, виданого 22.02.2017 року, технічного паспорту, виданого ЧМКБТІ 24.02.2017 року, довідки №61, виданої Науково-виробничим товари-ством з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-земельне бюро» 09.03.2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого КП «Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу» 25.02.2017 року №81 259676. Продаж приміщення за погодженням сторін був здійснений за ціною 417600 грн. 00 коп. (а.с.5). В подальшому, 27.04.2017 року, між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (по-купець) було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] передав за плату, а [PERSON] прийняв у власність вищевказане приміщення №257, загаль-ною площею 58,9 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Продаж приміщення за погодженням сторін був здійснений за ціною 174320 грн. 00 коп. (а.с.6). Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного. Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх поруше-них, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забез-печення цивільних прав. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного зако-нодавства. У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; при-пинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення право-відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а та-кож у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи бу-ли порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Верховний Суд у постанові від 30 червня 2020 року у справі №310/4921/17 (про-вадження № 61-7016св19), дійшов до висновку про те, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) пра-вочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учас-ником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. При цьому, як було встановлено судом, позивач ТОВ «Гіпербуд», звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договорів купівлі-продажу від 14.04.2017 року та від 27.04.2017 року, посилався на те, що оспорюваними правочинами було порушено права ТОВ «Гіпербуд» як замовника будівництва, позбавлено його права здати будів-ництво в експлуатацію та оформити право власності на новостворене нерухоме майно, оскільки ЖБК «Проспект» не був власником торгового центру та не мав права продажу нежитлових приміщень у ньому. З огляду на зазначене, суд вважає, що ТОВ «Гіпербуд» наділений правом оспорю-вати вищезазначені договори купівлі-продажу від 14.04.2017 року та від 27.04.2017 року. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Окрім зазначеного, суд звертає увагу на основні засади цивільного законодавства щодо свободи укладення договору між учасниками цивільних правовідносин. Так, відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може супе-речити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам дер-жави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сто-рін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням ви-мог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, ви-мог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі до-сягли згоди з усіх істотних умов договору. При вирішенні даного спору, суд враховує роз`яснення надані в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09 листопада 2009 року № 9, відповідно до яких, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст пра-вочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Авто-номної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є не-додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встанов-лені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо не-дійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заін-тересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (прода-вець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (по-купцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України, договір купівлі-продажу вважа-ється укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на мо-мент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у май-бутньому (частина перша статті 656 ЦК України). Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (стаття 658 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на під-ставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (ство-рена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Осо-ба, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спо-руди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо дого-вором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналізуючи вище викладене, зокрема доводи сторін щодо правомірності укладе-ного правочину, суд звертає увагу на те, що правочином є вольова дія учасників цивіль-них відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обо-в`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права. Однією з підстав для визнання правочину недійсним є його невідповідність ви-могам закону. При цьому, досліджені судом докази беззаперечно підтверджують той факт, що Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Проспект» не був власником майна (речей та прав), які було відчужено за договором купівлі-продажу від нежитлового приміщення (торго-вого приміщення) № [NUMBER] , загальною площею 58,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , укладеного 14.04.2017 року, а отже відповідно до вимог ст.ст.203, 655, 656, 658 ЦК України не мав права укладати угоди по його від-чуженню. При цьому, постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року по справі № 727/7731/22 (провадження № 61-10610св23) було встановлено, що Обслуговуючий коо-ператив «ЖБК «Проспект» неправомірно набув статус замовника будівництва, викори-стовуючи який у подальшому оформив право власності на торгівельний комплекс. Враховуючи викладене, твердження представника відповідача про правомірне на-буття відповідачем Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Проспект» статусу замов-ника будівництва не можуть бути взяті судом до уваги. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Проспект» розпорядився майном, власником якого він не був, суд приходить до висновку про невідповідність оспорюваного правочину вимогам закону та його недій-сність. За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що спірний договір купів-лі-продажу від 14.04.2017 року, укладений між відповідачем [PERSON] та Обслуго-вуючим кооперативом «ЖБК «Проспект», - має бути визнаний судом недійсним. При цьому, згідно з частиною першою статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто, такий правочин не по-роджує переходу права власності до набувача (аналогічний правовий висновок на-ведено у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №910/1356/13). У силу принципу «Nemo plus iures transferre potest quam ipse habet» ("Ніхто не може передати більше прав, ніж має сам"), у даному випадку не виникає право власності й у майбутніх набувачів» (п. 43, 44 постанови). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №904/5693/20 від 11 серпня 2022 року. Проаналізувавши викладене, а також встановивши, що відповідач [PERSON] фактично не набув права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за ад-ресою: [ADDRESS] , за вищевказаним договором купівлі-продажу від 14.04.2017 року, то суд приходить до висновку, що [PERSON] не міг пе-редати право власності на вищезазначене нежитлове приміщення відповідачу [PERSON] , шляхом укладення спірного договору купівлі-продажу від 27.04.2017 року. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що спірний договір купівлі-продажу від 27.04.2017 року, в силу вимог ст.ст. 215, 236 ЦК України та вищевказаної правової позиції Верховного Суду, - також є недійсним. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внут-рішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду за-здалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кож-ного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі одно-типних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~ \~ \~ \~Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки ар-гументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає прин-цип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших орга-нів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рі-шення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). \~ \~ \~ \~За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету дока-зування в межах спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Гіпербуд»\~до відповідачів Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Проспект», [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу - є\~обґрунтова-ними та підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved