Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 11 червня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилась донька: [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою .Позивач зазначає, що протягом останніх років проживання сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначає у позоі, що спільне життя з відповідачем не складалося через різні погляди на життя.Позивачка вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливими . Шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, а тому , збереження шлюбу буде суперечити їхнім спільним інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. На даний момент , ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. За глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. У зв`язку з наведеним у позові , позивач вирішила звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Спору щодо поділу майна з Відповідачем немає. Шлюб розриваєть вперше. Позивач\~\~ [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась однак, подала до суду письмову заяву про\~розгляд справи\~ про\~розірвання шлюбу\~ без\~її участі . Відповідач\~\~ [PERSON] у судове засідання повтороно не з`явився, хоча про\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлялась\~своєчасно та\~належним чином,\~в тому\~числі й\~шляхом повідомлення\~за допомогою\~СМС-повістки . У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось та у відповідності до ч. 4 ст.223 ЦПК України справа вирішується судом на підставі наявних у ній даних та доказів . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 11 червня 2015 року між\~\~ [PERSON] та [PERSON] \~\~було укладено шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 11.06.2015 р. за №647. Також встановлено\~судом,\~що під\~час шлюбу у сторін народилися донька [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим повторно Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 06.02.2018р. Шлюбні відносини як встановлено в судовому засіданні між сторонами припинено, позивач [PERSON] бажає розірвати шлюб і не має наміру примирятися з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , відзиву на позовну заяву до суду не подано. Неявку сторін [PERSON] та [PERSON] у судові засідання суд розцінює, як байдуже ставлення до шлюбу. Строк для примирення, як вбачаєтья з письмових заяв поданих до суду, позивачем , просить не надавати . Наведене вище дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітніх дітей. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved