Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що шлюб між ним та [PERSON] розірвано 24.10.2022. Від вказаного шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які від народження проживають разом із позивачем, яким створено належні умови проживання та виховання, мати від участі у вихованні та утриманні дітей самоусунулась та допомоги не надає. У зв`язку з тим, що діти постійно проживають разом з батьком, який піклується про них, забезпечує їх матеріально та займається їх вихованням, вважає, що найкращим інтересам дітей відповідатиме визначення місця їхнього проживання з батьком. Просив визначити місце проживання дітей з [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У судове засідання позивач не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24.10.2022 заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] від 15.08.2023 батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.09.2023, санітарно-гігієнічні умови проживання дітей дотримані; водопостачання та водовідведення в будинку присутні; в будинку чисто; для дітей є окремі куточки для навчання; ліжка; шафи для одягу; наявний одяг по сезону; їжею забезпечені (а.с.10). Згідно з актом обстеження будинку від 13.09.2023, батько [PERSON] проживає разом зі своїми синами - [PERSON] , [PERSON] , донькою - [PERSON] , дружиною - [PERSON] та бабусею - [PERSON] у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , який у задовільному стані, дотримані всі санітарно-гігієнічні умови (а.с.11). Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської Полтавського району Полтавської області №120 №05.10.2023 виконавчий комітет Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області вважає за доцільне визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.49-50). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з принципом 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір`ю. У пункті 18 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Також слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитин и, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При вирішенні спору суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини. Фактично діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні, матеріальної допомоги відповідач не надає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на утриманні також і неповнолітньої дитини. На підставі вищевикладеного, суд, врахувавши фактичне місце проживання дітей, які на даний час проживають з батьком, вік дітей, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved