Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

Представник позивача,- адвокат Курілович С.О, звернувся в інтересах позивачки до суду із позовом про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарсько-побутових споруд і будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла мати сторін, - [PERSON] , якій належало на праві власності майно в тому числі житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт на ім`я позивачки, посвідчений секретарем Тіньківської сільської ради [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 08, згідно змісту якого заповіла усе своє майно донці, - [PERSON] . Заповіт не змінений та не скасований. Інша донька спадкодавиці, - [PERSON] , є особою з інвалідністю другої групи, тому на підставі приписів ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи наведену норму та ту обставину, що до кола спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] входять дві особи (дві дочки) то обов`язкова частка має складати не менше 1/4 частини майна. З огляду на те, що заповітом охоплено все майно заповідачки та є особа, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, спадкове майно спадкодавця [PERSON] , підлягає наступному поділу: спадкоємцю за заповітом [PERSON] припадає частки , а [PERSON] - спадкоємцю, яка має право на обов`язкову частку, - частка майна. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса та отримала у спадок частину майна, а саме частки земельних ділянок, згідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Однак,\~при зверненні\~до державного\~нотаріуса Чигиринської\~державної нотаріальної\~контори про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на нерухоме\~майно,\~а саме\~ \~житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , їй відмовлено нотаріусом через відсутність в неї документа, що посвідчує право власності, та з огляду на відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно. Також вказаний житловий будинок, рахувався (обліковувався) органом місцевого самоврядування як домоволодіння колишнього колгоспного двору, що не є тотожнім з поняттям житловий будинок. Крім того, відповідачка також претендує на спадкове майно, не погоджується із своєю часткою, тому іншим чином, ніж через суд, забезпечити спадкові права позивачки немає можливості. Враховуючи зазначене,\~позивачка просить,\~в порядку\~спадкування за\~заповітом,\~після [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,\~ визнати\~за нею\~право власності\~на 3/4\~частки житлового\~будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати стягнути із відповідача на її користь. Позивач та її представник, після проведеної технічної інвентаризації в рамках забезпечення доказів в цій справі, для чого судом було оголошено перерву у підготовчому провадженні, уточнили свої вимоги в частині предмету позову, а саме просили визнати, в порядку спадкування за заповітом, за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарсько-побутових споруд і будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок А-1, з прибудовою «а1»; літню кухню «Б»; сараї «В», «Г», «г», «Д»; гараж «Е»; вбиральню «Ж»; погріб «З»; хвіртки «№1», «№3»; ворота «№2»; огорожі «№4», «№5»; водоколонку «№6». В подальшому надали у судове засідання заяву про розгляд справи за їх відсутності, змінений позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, та просили суд його задовольнити, а понесені витрати залишити за позивачкою. Відповідачка вважала несправедливим заповіт матері на користь сестри на усе майно, проте позов визнала. Не мала заперечень щодо клопотання представника позивача про виготовлення технічної документацій (інвентаризації) на спірний житловий будинок, де вона зареєстрована але не проживає та зобов"язувалася надати спеціалістам БТІ доступ до нього. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має\~право визнати\~позов (всі\~або частину\~позовних вимог)\~на будь-якій\~стадії судового\~процесу. А згідно приписів ч.3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 цього Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Щодо спірного домоволодіння, як об`єкту спадщини, суд виходить з наступного. Як вбачається з досліджених судом документів і не оспорюється відповідачкою, домоволодіння, яке натепер має адресу: [ADDRESS] , - починаючи із 2001 р. і дотепер обліковується за [PERSON] , що збігається із змістом довідок, виданих 24.04.2023 р. за №107/06-01-12 Тіньківським старостинським округом Чигиринської міської ради (ас28-29), що починаючи із 28.08.2003 р. і дотепер вказане домоволодіння є місцем реєстрації [PERSON] , хоча фактично вона постійно проживає в с.Ревівка Черкаського (раніше Кам`янського ) району Черкаської області. В той же час зазначене домоволодіння не перебуває у її власності (як і власності інших осіб), що підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 18.08.2023 р. (ас30) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №344349964 (ас31). Оцініючи довідки органу місцевого самоврядування щодо облікування домоволодіння за певною особою в книгах погосподарського обліку суд зважує, що «облікування» не породжує для такої особи будь-яких майнових прав щодо нерухомого майн, а є лише способом первинного обліку, для накопичення і систематизації відомостей, які збирають місцеві ради по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень; цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється. Зазначений судом підсумок випливає із п.п. 1, 2 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 р. №56. Аналогічних висновків можна дійти і з ще раніше прийнятих: інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 р. №491; інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 р. №95; інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої наказом Держкомстату України від 17.07.2000 р. №234; інструкції по веденню погосподарського обліку сільських Радах народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства статистики України №48 від 22.02.1995 р.; вказівок по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 р. №69; вказівок по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 р. №5-24/26. Спірне домоволодіння, станом на 01.07.1990 р. та станом на 15 квітня 1991 року відносилося до суспільної групи - колгоспний двір, що підтверджується довідкою Тіньківського старостинського округу від 01.06.2023 р. №130/06-01-12 (ас32) і копіями сторінок погосподарської книги за 1986 1990 р.р. (ас 25-27, 33-36) та випискою з погосподарської книги Тіньківської сільської ради за 1991-1995 роки, виданої Тіньківським старостинським округом від 20.09.2023 р. №192/06-01-12 і обліковувалося за [PERSON] . Право власності на майно колгоспного двору а також його спадкування відбувається за особливою процедурою. Чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір», його поняття і припинення як майнового комплексу відбулося 15.04.1991 р., коли був введений в дію Закон України «Про власність». Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» передбачено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок. У відповідності до ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року невтратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаютьсяпрацездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання вучбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) у разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Підсумовуючи, із наданих документів та враховуючи норми законодавства, вбачається, що спірний будинок та надвірні господарсько-побутові будівлі, станом на 30.06.1990 р., належали до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 р., головою колгоспного двору була [PERSON] інших членів двору не було. Натомість відповідач втратила членство та право на частку в майні колгоспного двору, оскільки не менше трьох років підряд не брала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, оскільки починаючи із 1987 р. проживала в [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] ( [INFO] ) і дочкою [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується довідкою Рацівського старостинського округу Чигиринської міської ради від 11.09.2023 р. №50/12-05 (ас37-38). Згідно із роз`сненнями, наданими в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» , що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Тим самим, [PERSON] , проживаючи станом на 15.04.1991 р. (дату припинення колгоспного двору) у домоволодіння [ADDRESS] , є останнім і єдиним його членом і саме за нею у період від припинення колгоспного двору і аж до настання смерті, -18.11.2021 року, зберігалося право на нього. А у зв`язку з її смертю, належне їй право включається до спадкової маси на підставі приписів ст. 1218 ЦК України. Судом встановлено, згідно паспортних даних позивачка, - [PERSON] , громадянка України, народилася [INFO] в с. Тіньки, Чигиринського району, Черкаської області, РНОКПП [NUMBER] та є дочкою померлої, на підтвердження надані та досліджені судом копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копія Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 11-13, 16-17). [INFO] померла мати сторін,- [PERSON] , згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чигиринським відділом ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), 22.11.2021 року (а.с. 14). За життя, 05 лютого 2015 року, [PERSON] , на усе своє майно на ім`я [PERSON] склала заповіт, що посвідчений секретарем Тіньківської сільської ради Великою Л.О. та зареєстрований за реєстровим № 08 (а.с. 15). Заповіт не скасований та не змінений і є чинним, що не оспорювалося відповідачем. Відповідачка є іншою спадкоємицею першої черги за законом та має право на обов`язкову частку у спадщині, позаяк є особою з інвалідністю другої групи, безстроково з 23.09.2019 року згідно довідки МСЕК№2 серії 12ААБ№ 465805 (ас63). Згідно копій Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, за реєстровим № 158, 159, 160 від 28.02.2023 року позивачка успадкувала 3/4 частки належних [PERSON] земельних ділянок та зареєструвала в Державному реєстрі речових прав право власності на них (а.с. 18-23). З виписки з погосподарської книги Тіньківської сільської ради за 1991-1995 роки та Довідки Тіньківського старостинського округу, вбачається, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] , входило до колгоспного двору, останнім і єдиним членом якого і відповідно власницею була спадкодавиця, - [PERSON] (а.с. 25-27, 32). Згідно даних КП «Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2024 року за № 23/о та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №344349964 від 28.08.2023 року, право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.30-31). Після забезпечення доказів судом ( ас 70-72) відповідно до даних Технічного паспорта КП «ЧООБТІ» спірне домоволодіння складається з житловий будинок А-1, з прибудовою «а1»; літню кухню «Б»; сараї «В», «Г», «г», «Д»; гараж «Е»; вбиральню «Ж»; погріб «З»; хвіртки «№1», «№3»; ворота «№2»; огорожі «№4», «№5»; водоколонку «№6» ( ас 82-85) вартістю згідно оцінки 82600,0 грн, вартість частки на яку претендує позивачка становить 61950,0 грн (ас86). Нотаріусом позивачеві відмовлено у видачі відповідного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, та відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно (а.с.24). Вирішуючи справу по суті, суд зважує на відповідний пункт Пленуму Верховного Суду України, де в абз. 3 п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що твердження позивача є обґрунтованими та доведеними відповідними допустимими та достатніми доказами, які сумнівів у суду не викликають, вона є спадкоємцем за заповітом, який не скасований та не змінений, бажає прийняти спадщину, але не може іншим чином, ніж через звернення до суду, реалізувати свої спадкові права за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, крім того приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, яка має обов`язкову долю у спадщині, позов підлягає задоволенню. Оскільки відповідач за Законом звільнена від сплати судового збору, судові витрати по його сплаті слід залишити за позивачем на вимогу останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved