Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

11 вересня 2023 року представник ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" Крюкова М.В. через «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 58 649,18 грн. та судових витрат на загальну суму 2174,20 грн. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 10.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4750531 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 14000 гривень, строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту - 10.10.2021 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 14000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] . Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала. Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед кредитором 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №21-06/22, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідачки по кредитному договору перед позивачем не сплачена, тому останній просить стягнути із [PERSON] суму заборгованості в розмірі 58 649,18 грн., що складається із заборгованості за кредитом 14000 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом\~31110 грн., інфляційних втрат 11548,16 грн. та трьох відсотків річних 1991,02 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Крюкова М.В. в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того зазначила, що у разі неявки відповідачки не заперечує проти заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому Законом порядку, про що свідчить оголошення про виклик в судове засідання та неоднарозове надіслання судових повісток за місцем її реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Частинами 1,3 ст.12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до положень ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Ч.2 ст.1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст.\~1056-1\~ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору Відповідно до положень ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 10.09.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №4750531 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 14000,00 грн. (п. 1.3 кредитного договору). Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п. 1.4 кредитного договору). Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит видається в національній валюті України - гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п 2.1 кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом перерахування суми кредиту на платіжну картку, вказану позичальником в заявці на отримання кредиту. У пункті 11 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М531133, 10.09.2021 10:49:47 [PERSON] . Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також факт укладення договору про споживчий предмет та ознайомлення [PERSON] з правилами та умовами даного договору вбачається з копії паспорту споживчого кредиту, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). ТОВ «Авентус Україна» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачки кредитні кошти на загальну суму 14000,00 грн. Натомість, відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 58 649,18 грн., що включає: суму кредиту в розмірі 14000,00 грн., суму процентів за користування кредитом в розмірі 31110,00 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 11548,16 грн., суму трьох відсотків річних в розмірі 1991,02 грн. 21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] , за кредитним договором №4750531, в загальному розмірі 45 110,00 грн., що включає: суму кредиту в розмірі 14000,00 грн., суму процентів за користування кредитом в розмірі 31110,00 грн. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу, зазначену останньою при укладенні кредитного договору. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою. При цьому, ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», належним чином виконувало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідачка отримавши кредитні кошти, належним чином не виконувала свої обов`язки за договором. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості у відповідачки за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, суду не подано. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 14 000,00 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 31 110,00 грн. необхідно задоволити. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивачем на підставі ч.2 статті 625 ЦК України, нараховано інфляційні витрати в розмірі 11548,16 грн. та 3% річних в розмірі 1991,02 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, згідно п. 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента\~України №64/2022\~від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Згідно з ч. 2 ст.\~264\~ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, відтак, із врахуванням п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вбачає підстави для перерахунку інфляційних втрат та 3% річних в межах періоду, вказаного у позовній заяві. Так, позивачем нараховано інфляційні витрати за період лютий 2022 рік - травень 2023 року та 3% річних за період з 09.01.2022 до 30.06.2023 року. З огляду на викладене, суд зазначає, що стягненню підлягають інфляційні витрати з 01 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року включно, тому стягненню підлягають витрати у розмірі 721,76 грн./28 днів = 25,77 грн. * 23 дні = 592,71 грн., а також 3% річних за період з 09.01.2022 по 23.02.2022 року включно, в розмірі 170,55 грн. (45110,00 грн.*3:100:365*46), в іншій частині вимог необхідно відмовити. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, в судове засідання не з`явилася та не представила суду жодних доказів на спростування вимог позивача. З огляду на викладене, з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» слід стягнути грошові кошти за кредитним договором у сумі 45873,26 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2174,20 грн. З відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 45873,26 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 58649,18 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 78,21% (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 1700,44 грн. з розрахунку: 2174,20 грн. (сума сплаченого судового збору) х 78,21% (відсоток задоволених позовних вимог). Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі і витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано ордер серії АН №1075167 на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Крюковою М.В., договір №07/07-2022 про надання правової допомоги від 07.07.2022 року укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В., довіреність у порядку передоручення 06.09.2023 року, рахунок про оплату замовлення №6/29/06 від 29.06.2023 відповідно до якого, загальна вартість наданих послуг становить 10000,00 грн., платіжну інструкцію №598 від 29.06.2023 про сплату гонорару адвокату в розмірі 10000,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, а також вимоги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що сума судових витрат позивача понесених на оплату правничої допомоги, підлягає до відшкодування відповідачем пропорційно задоволених вимог у розмірі 7821, 63 грн. з розрахунку: 45873,26 грн. *10000 грн.:58649,18 грн. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 512, 514, 517, 526, 530, 625, 1046, 1048, 1054, 1056-1, 1077-1078, 1082 ЦК України,

Outcome: partial