Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені та в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення надміру сплачених аліментів. Позов мотивований тим, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 05 грудня 1995 року був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі народилася спільна дитина відповідач [PERSON] . 22 лютого 2011 році шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, а спільну дитину залишено на проживанні з матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківського області від 15 березня 2011 року, справа № 2-407/11, ухвалено стягувати з позивача [PERSON] , [INFO] на користь відповідача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини відповідача [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% (тридцять відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2011 року і проводити до набуття дитиною повноліття. 3 01 вересня 2013 року відповідач [PERSON] навчалася на денній формі навчання у Коломийському медичному коледжі ім. І. Франка на підставі укладеного між відповідачем [PERSON] та Коломийським медичним коледжем ім. І. Франка договору № 70\\2013 від 13 серпня 2013 року. Враховуючи зазначені вище обставини, на підставі звернення відповідча [PERSON] до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до позивача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, 03 вересня 2014 року було ухвалено рішення у цивільній справі № 346/4422/14-ц, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, задоволено, ухвалено стягувати з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , у розмірі однієї третьої частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 12 серпня 2014 року і проводити до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Вказав, що позивач сумлінно виконував свій батьківський обов?язок щодо утримання своєї доньки, за весь період жодного разу не ухилявся від сплати аліментів на користь відповідача [PERSON] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року (цивільна справа №346/2225/18), позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про припинення обов?язку з утримання повнолітньої працездатної дитини, задоволено, припинено з 01 липня 2017 року обов?язок [PERSON] щодо утримання повнолітньої дочки [PERSON] у вигляді щомісячної сплати аліментів, у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] 23-річного віку на користь [PERSON] , стягнення яких розпочато з 12 серпня 2014 року. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської область від 24 вересня 2018 року, цивільна справа № 346/2225/18 набрало законної сили 01 листопада 2018 року. Про те, за час примусового виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2014 року (цивільна справа №346/4422/18), у період з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року з позивача по справі [PERSON] відраховувались (стягувались) аліменти на утримання повнолітньої працездатної дочки відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , на підставі виконавчого листа, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області від 03 вересня 2014 року по цивільній справі №346/4422/14-ц. Загальна сума відрахованих (стягнутих) аліментів з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] у зазначений вище період, становить 37 549 (тридцять сім тисяч п?ятсот сорок дев?ять) гривень 40 копійок. Просить з врахуванням вимог ч.2 ст.85 СК України, стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача [PERSON] надміру сплачені аліменти в сумі 37\~549 (тридцять сім тисяч п?ятсот сорок дев?ять) гривень 40 копійок. Заперечуючи проти позову, представником відповідачів [PERSON] , подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву, представник посилається на те, що позивач у грудні 2018 року звертався до суду з аналогічним позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь безпідставно набутого майна, а саме - 37 549,40 грн. безпідставно відрахованих аліментів за період з 01.07.2017 по 31.08.2018 рік. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року справа №? 346/6377/18 у задоволенні позову відмовлено, з тих підстав, що позивач не довів факту недобросовісності, зловживань з боку відповідача, та у справі відсутні докази того, як саме позивач дізнався про переплату аліментів, позивачем не було допущено помилки при сплаті аліментів на свою дитину, що викликають можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Також суд зауважив, що хоча аліменти сплачувались відповідачці, про те вони йшли на утримання спільної дочки, якій на момент ухвалення судового рішення від 03.09.2018 року ще не виповнилось 23 роки. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 червня 2019 року дане рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2019 рок,у залишено без змін. Крім того, колегія суддів зауважила, що згідно ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. У частині 2 зазначеної статті вказано, що той з батьків або інших законних представників дитини, на ім?я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліменти виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач [PERSON] використала названу позивачем суму коштів, сплачених в якості аліментів, не за цільовим призначенням. Тобто, судом уже було прийнято рішення з приводу даного спору, між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили. Однак, позивач повторно звернувся до суду з аналогічним позовом про стягнення з відповідачів на свою користь надміру сплачених аліментів за період з 01.07.2017 по 31.08.2018 рік на загальну суму - 37 549,40 грн. Вказала, що при цьому, у поданому позові, позивач посилається на частину 2 статті 85 Сімейного кодексу України, яка ніби то має такий зміст : «що якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки.» Проте, в Сімейному Кодексі України, взагалі не має статті такого змісту. Зазначені норми статей Сімейного кодексу України, на які посилається позивач, відносяться до глави 9 Сімейного кодексу України та регулюють правовідносини по утриманню подружжя і ніякого відношення до аліментних обов?язків батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання немає, дані обов?язки передбачає глава 16 Сімейного кодексу України. Також Сімейним кодексом України не передбачена можливість повернення аліментів стягнутих на утримання дитини чи визнання їх такими що одержані без правової підстави. Вказала, що жодної рахункової помилки при відрахуванні з заробітної плати допущено не було, стягнення аліментів із заробітної плати позивача відбувалося за виконавчим листом виданим Коломийським міськрайонним судом, в якому зазначалось стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] у розмірі однієї третьої частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення проводити до досягнення [PERSON] 23- річного віку. Тобто виконавча служба та безпосередньо бухгалтерія за місцем роботи позивача, діяли в межах чинного законодавства, проводячи відрахування відповідно до рішення суду. В даній справі [PERSON] отримала від позивача спірні грошові кошти у вигляді аліментів. При цьому, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідачів згідно до чинного рішення суду, в якому зазначено, що виплату аліментів проводити до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Зазначила, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог. Наявність рішення суду про припинення стягнення аліментів, доказує тільки час з якого позивач вирішив не сплачувати аліменти ( серпень 2018р.). Проте, позивачем не доведено факту недобросовісності зі сторони відповідачів. Крім того, на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача [PERSON] , в яких зазначено, що державним виконавцем Другим відділом державної виконавчої служби у м. Чернівці на Головного бухгалтера Відокремленого підрозділу пасажирське Вагонне Депо Чернівці ДТГО Львівська залізниця було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Стягнуті кошти надсилати [PERSON] . Таким чином з позивача [PERSON] проводилося стягнення аліментів на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2014 року №45897866, яке було відкрито на підставі виконавчого документа №346/4422/14-ц, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області виданого на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2014 року у цивільній справі №346/4422/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки. Представником відповідачів було подано заяву про застосування позовної давності, в якому представник вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, у межах якого він мав звернутися до суду із даним позовом, так як про факт надміру сплачених (стягнутих) із нього аліментів позивачу [PERSON] стало відомо 12.12.2017 року, а саме з дня отримання довідки №988, виданої Коломийським медичним коледжем ім.І.Франка, в якій міститься інформація про те, що термін навчання відповідча [PERSON] у Коломийському медичному коледжі становив з 01.09.2013 по 30.06.2017 рік, і яку позивач [PERSON] самостійно долучив як доказ до позовної заяви поданої до Коломийського міськрайонного суду за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про припинення обов`язку з утримання повнолітньої працездатної дитини, цивільна справа №346/2225/18. На підставі вищенаведеного, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. До того ж, представником позивача подано додаткові пояснення, в якому останній вказав, що у відповідності до довідок про доходи від 17 вересня 2018 року №228 та №229, виданих головним бухгалтером ПАТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ «Пасажирське вагоне депо Чернівці» у період з липня 2017 року по серпень 2018 року аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] продовжувалися стягуватися аліменти на утримання [PERSON] та перераховувались на реквізити [PERSON] у наступному порядку; липень 2017 року 2765,81 грн.; серпень 2017 року 2184,65 грн.; вересень 2017 року 2486,33 грн.; жовтень 2017 року 2033,43 грн.; листопад 2017 року 2183,53 грн.; грулень 2017 року 2889,76 грн.; січень 2018 року 3157,83 грн.; лютий 2018 року 3149,71 грн.; березень 2018 року 6406,50 грн.; квітень 2018 року 894,02 грн.; травень 2018 року 3005,65 грн.; червень 2018 року 3342,81 грн.; липень 2018 року 2742,58 грн.; серпень 2018 року 303,79 грн. Таким чином, в період з липня 2017 року по серпень 2018 року вілбулось надмірне стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в сумі 37549,40 грн, які були перераховані на реквізити відповідача [PERSON] . У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, у нього з дочкою склались неприязні відносини, оскільки він продовжував сплачувати аліменти після завершення дочкою [PERSON] навчання у навчальному закладі. Про закінчення навчання дочки [PERSON] дізнався у 2017 році, оскільки звертався до навчального закладу, де навчалась його дочка, задля отримання довідки про закінчення навчання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, та просив його задоволити з підстав викладених у ньому, щодо застосування строків позовної давності зазначив, що в період дії карантину продовжено трирічний строк позовної давності. Крім того, вказав, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту постановлення Коломиським міськрайонним судом рішення про припинення стягнення аліментів, тому строк звернення з позовною заявою до суду стороною позивача не порушено. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та пояснила, що з позивачем [PERSON] , який являється її батьком, були хороші відносини, вона з матір`ю на вихідні приїжджала до нього та вони спільно проводили час. Вказала, що коли вона закінчила навчання, то повідомила батька про завершення навчання і на прохання останнього передала йому оригінал відповідної довідки із навчального закладу. Зазначила, що батько знав про те, що вона вже не навчається, однак надалі продовжував сплачувати аліменти. Згодом, через певний період часу, відповідач дізналась, що її батько [PERSON] звернувся до суду із позовом про припинення стягнення аліментів. Представник відповідачів [PERSON] підтримала думку відповідача та просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року позов [PERSON] до відповідачів по справі [PERSON] , третя особа: [PERSON] про припинення обов`язку з утримання повнолітньої працездатної дитини задоволено. Припинено з 01 липня 2017 року обов`язок [PERSON] , [INFO] , щодо утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у вигляді щомісячної сплати аліментів, у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] 23-річного віку на користь [PERSON] , стягнення яких розпочато з 12 серпня 2014 року (а.с.7-9). Як вбачається із довідок про доходи від 17 вересня 2018 року №228 та №229, виданих позивачу [PERSON] - Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» сума сплачених аліментів: у період з січня 2017 року по грудень 2017 року становить 27\~707, 44 гривень, а у період з січня 2018 року по серпень 2018 року 23\~005, 89 гривень (а.с.10-11). Згідно із довідки виданої Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» «Пасажирське вагонне депо Чернівці» аліменти з позивача [PERSON] було перераховано на користь відповідача [PERSON] за період з 2017 по 03.08.2018 року (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частинами 2, 3\~ст. 82 СК України\~якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки.\~\~Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:\~\~1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;\~\~2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Статтею 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. У відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-151 ЦС 13, від 22 січня 2014 р., згідно до\~ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті особою кошти, то належать до виплат, встановлених п 1. ч.1 вказаної статті, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела таку виплату, та факту недобросовісності набувача коштів, грошові кошти поверненню не підлягають. Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати КЦС від 20.06.2018 року №501/2500/15-ц зазначено наступне.\~Статтею 1215 ЦК України\~визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення\~статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Подібні висновки щодо застосування\~статті 1215 ЦК України\~викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа № 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа № 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа № 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа № 473/2859/17. Згідно з пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. У відповідності до\~ст.411 ЦПК України\~правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Частина 4\~ст. 263 ЦПК України\~передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6\~ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". В даному випадку, спірна сума була сплачена позивачем відповідачу на виконання судового рішення, як аліменти. Суми чергових щомісячних платежів сплачувались позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача. За таких обставин, з огляду на природу спірних правовідносин, враховуючи, що спірна сума набута відповідачкою є аліментами, підстави для її повернення позивачу відсутні. Під час розгляду справи представником позивача не доведено факту недобросовісності, зловживань з боку відповідача, у справі відсутні докази того, як саме позивач дізнався про переплату, позивачем не було допущено помилки при сплаті аліментів на свою дитину. Крім цього, суд зауважує, що хоча аліменти сплачувались відповідачці, однак вони йшли на утримання їх спільної дочки, якій на момент ухвалення рішення Коломийського міськрайонного суду від 03.09.2018 року ще не виповнилось 23 роки. Судом встановлено, що позивачем не пропущено строк позовної давності. З врахуванням встановлених по справі обставин та наведених вимог закону, що права чи інтереси позивача не порушені, суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, судом не досліджується питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування строку позовної давності. На підставі\~наведеного та

Outcome: dismissed