Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги, в якій просив стягнути з відповідача надміру виплачені кошти допомоги при народженні дитини у розмірі 1 720,00 грн. та допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування у розмірі 7 921,66 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Державна допомога Відповідачу призначалась та виплачувалась на [PERSON] , [INFO] , яка перебувала під опікою відповідача та якій була призначена державна допомога при народженні дитини, а також допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, яка передбачена та призначається згідно з Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 року (далі Порядок). 28.10.2020 року Відповідач звернулась із відповідною заявою до Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про призначення державної допомоги при народженні дитини, а також допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. На підставі наданих Відповідачем документів, передбачених п.27 Порядку призначення, Управлінням було призначено Відповідачу допомогу при народженні дитини за період з 01.08.2020 року по 31.08.2020 року у розмірі 10 320,00 грн., за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року у розмірі 860,00 грн. щомісячно; допомога на дітей, які знаходяться під опікою або піклуванням за період з 01.10.2020 року по 30.09.2021 року у розмірі 4 575,83 грн. Відповідно до п.49 Порядку призначення, особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). 02 липня 2021 року Відповідач звернулась до Управління із заявою про призначення допомоги при усиновленні дитини, так як рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11.05.2021 ухвалено оголосити громадян України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] усиновителями [PERSON] , [INFO] . На підставі отриманої інформації Управлінням було прийнято рішення щодо припинення виплати допомоги Відповідачу та визначено обсяг надміру виплачених коштів, оскільки кошти вже були виплачені на початку місяця. Відповідачу були надіслані повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів, проте, відповідач до теперішнього часу добровільно не повернула суму надмірно сплачених коштів, тому позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що нею вчасно були виконані вимоги законодавства, жодних завідомо недостовірних даних її родина не надавала. Позивач мав довести, що нею допущене зловживання, проте, таких обставин в позові не зазначено, та належних та допустимих доказів позивачем не надано, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 06.03.2024 позивачем на електронну адресу суду були подані пояснення, згідно яких підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Вислухавши заперечення відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради №334 від 23.10.2020 встановлена опіка над дитиною [PERSON] , [INFO] ; призначено [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] ; визначено місце проживання малолітньої за місцем проживання опікуна. [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач допомоги при народженні дитини за період з 01.08.2020 року по 31.08.2020 року, за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року щомісячно; та як отримувач допомоги на дітей, які знаходяться під опікою або піклуванням за період з 01.10.2020 року по 30.09.2021 року. Державна допомога відповідачу призначалась та виплачувалась на [PERSON] , [INFO] , яка перебувала під опікою відповідача та якій була призначена державна допомога при народженні дитини, а також допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, яка передбачена та призначається згідно з Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 року (далі Порядок). 28.10.2020 року Відповідач звернулась із відповідною заявою до Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про призначення державної допомоги при народженні дитини, а також допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. На підставі наданих Відповідачем документів, передбачених п.27 Порядку призначення, Управлінням було призначено Відповідачу допомогу при народженні дитини за період з 01.08.2020 року по 31.08.2020 року у розмірі 10 320,00 грн., за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року у розмірі 860,00 грн. щомісячно; та допомогу на дітей, які знаходяться під опікою або піклуванням за період з 01.10.2020 року по 30.09.2021 року у розмірі 4 575,83 грн. 02 липня 2021 року Відповідач звернулась до Управління із заявою про призначення допомоги при усиновленні дитини, так як рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11.05.2021 ухвалено оголосити громадян України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] усиновителями [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало чинності 30.06.2021 та отримано відповідачем 02.07.2021. На підставі отриманої інформації Управлінням було прийнято рішення щодо припинення виплати допомоги Відповідачу та визначено обсяг надміру виплачених коштів, оскільки кошти вже були виплачені на початку місяця. З метою повернення бюджетних коштів у добровільному та досудовому порядку Відповідачу були направлені Повідомлення №77 від 25.01.2022 року, №76 від 25.01.2022 року, №15 від 17.01.2023 року та №14 від 17.01.2023 року щодо припинення надання та повернення надміру перерахованої допомоги з визначенням суми надміру сплачених коштів, порядку та банківських реквізитів Управління щодо самостійного їх повернення до бюджету. Судом встановлені наступні правовідносини. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Так, відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми. Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлено, що державна допомога на дитину, яка перебуває під опікою чи піклуванням, призначається відповідно до цього Закону та порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок призначення та виплати державної допомоги, встановлений «Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751. Даний Порядок визначає перелік документів, які повинні бути надані для призначення державної допомоги, підстави для призначення виплати та її припинення та перелік дій особи-отримувача у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги, тощо. Статтею 16 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 25 Порядку передбачено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини. Згідно ст.17 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на підставі рішення про встановлення опіки чи піклування. Статтею 18 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 26 Порядку визначено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, надається у розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми. Пунктом 27 Порядку встановлено, що для одержання допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, до органу соціального захисту населення подаються, окрім іншого, довідки про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує на дитину опікун чи піклувальник (у разі одержання пенсії на дитину органи соціального захисту населення використовують відомості про розмір пенсії, що надійшли від органів Пенсійного фонду України на електронних носіях інформації). Відповідальність за достовірність наданої органу соціального захисту населення інформації щодо неодержання аліментів або щодо їх розміру покладається на опікунів чи піклувальників. Пунктами 28, 29, 31 Порядку встановлено що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на дванадцять місяців, з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно органами соціального захисту населення за місцем проживання опікуна чи піклувальника або дитини. Згідно п. 49 Порядку особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, ст. 1215 ЦК України, встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Звертаючись до суду із позовом, управління соціального захисту населення посилалося на те, що відповідач своєчасно не повідомила позивача про зміни у складі сім`ї, оскільки рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11.05.2021 ухвалено оголосити громадян України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] усиновителями [PERSON] , [INFO] . Внаслідок неподання відповідачем відомостей, які впливають на призначення і виплату державної допомоги, виникла переплата бюджетних коштів, яка відповідачем не повернута. Судом враховано, що законодавцем передбачені два винятки повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні ор-гани повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Судом встановлено, що відповідач не допустила будь-якої недобросовісної поведінки, не подавала до органів недостовірної інформації та не вчиняла жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати їй державної соціальної допомоги. Крім того, рішення про усиновлення від 11.05.2021 набрало чинності 30.06.2021 та було отримано відповідачем 02.07.2021, та одразу в цей же день відповідач звернулась до управління соціального захисту населення та повідомила про зазначене, надавши відповідне рішення суду, та у заяві від 02 липня 2021 року міститься допис, із зазначенням повторного звернення і зазначенням виду допомоги - допомога при усиновленні дитини. Отже, позивачем не доведено недобросовісності набувача під час отримання державної соціальної допомоги. Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд вважає, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на відповідача надмірного тягаря. Крім того, позивач не надав суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України, покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed