Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач звернуся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що\~30.07.2020\~року\~в м. Одесі по вул. Св.Ріхтера, 146\~відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марок\~«Nissan Tiіda», реєстраційний номер [NUMBER] , «Hyundai Getz», реєстраційний номер [NUMBER] та «Renault Kango», реєстраційний номер [NUMBER] . 09.09.2020 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/14170/20 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнаний відповідач. В результаті ДТП автомобіль марки «Hyundai Getz», реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є позивач, отримав пошкодження механічного характеру. Розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу визначений висновком судового експерта Федотова Ф.В. №7035 та становить 146\~190 грн. В досудовому порядку ПП «Перспектива» сплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 130 000 грн. в межах ліміту відповідальності, обумовленої договором страхування. Враховуючи різницю між фактичним розміром шкоди (146\~190 грн.) та страховою виплатою (130 000 грн.), яку здійснила ПП, 16\~190 грн. позивач просив стягнути з відповідача. Позивач стверджував, що в наслідок ДТП йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в отриманому стресі, порушені нормального ритму життя, вимушеному звернені до суду за захистом порушеного права. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив в 20 000 грн. Окрім того, позивач вважав можливим застосування до виниклих правовідносин статті 625 ЦК України, стягнувши на його користь три процента річних від простроченої суми 1 453 грн. 11 коп. та інфляційні втрати 8\~228 грн. 21 коп. В порядку статті 141 ЦПК України позивач просив присудити на його користь судовий збір, витрати на експертний висновок, правничу допомогу. Позивач в процесі розгляду справи заяви про залишення позову без розгляду, відмову від позову не подавав. Відповідач процесуальним правом надання відзиву не скористався. Враховуючи викладене, спір вирішений судом на підставі наявних доказів. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 30.07.2020 року в м. Одесі по вул.Св.Ріхтера, 146 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марок «Nissan Tiіda», реєстраційний номер [NUMBER] , «Hyundai Getz», реєстраційний номер [NUMBER] та «Renault Kango», реєстраційний номер [NUMBER] . 09.09.2020 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/14170/20 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнаний відповідач. В результаті ДТП автомобіль марки «Hyundai Getz», реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є позивач, отримав пошкодження механічного характеру. Розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу визначений висновком судового експерта Федотова Ф.В. (фізична особа-підприємець, свідоцтво Міністерства юстиції України № 851 від 23 серпня 2013 р.) № 7035 та становить 146 190 грн. В досудовому порядку ПП «Перспектива» відшкодувало позивачу 130 000 грн. в межах ліміту відповідальності, обумовленої договором страхування. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 16 190 грн. Відповідач в добровільному порядку шкоду, заподіяну позивачу шкоду не відшкодував. Відповідно ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 28 Закону 1961-ІV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. В силу ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи надані позивачем докази позивачем доведена протиправна, винна поведінка відповідача, яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою майну шкодою. Розмір майнової шкоди відповідачем не спростований. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під час визначення підстав для стягнення компенсації моральної шкоди, суд з`ясовує : -чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру - за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні - в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, з чого він при цьому виходить -інші обставини, що мають значення для ви рішення спору. Зазначене узгоджується із статтями 12, 81 ЦПК України, за якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідальність за моральну шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується із доводами позивача про заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає в отриманому стресі, порушенні нормального ритму життя. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем не спростований. Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обставин справи, суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача в розмірі 5 000 грн. Докази для стягнення компенсації в більшому розмірі (експертиза, тощо) відсутні. Суд погоджується із доводами позивача, що стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання поширюються на всі види грошових зобов`язань. Такий висновок надано Великою Палатою Верховного суду у постанові від 16.05.2018 року. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідачем не спростований. Судові витрати на оплату судового збору та отримання експертного висновку підлягають присудженню на користь позивача в порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial