Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 травня 2004 року Межівським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист по справ 2-454 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше одно неоподаткованого мінімуму доходів громадян в особі матері відповідача по справі [PERSON] , починаючи з 07.05.2004 року до їх повноліття. На підставі вищезазначеного виконавчого листа 14.10.2004 року було відкрито виконавче провадження № 17077838. Станом на 01 березня 2019 року заборгованість по аліментах склала 89\~763,57 грн. Позивач зазначає, що протягом 2008-2019 років постійного доходу, у зв`язку з відсутністю стабільної роботи, який би дозволяв йому виконувати свій обов`язок зі спати аліментів на утримання дітей, він не мав. Також, коли у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів на спільних з відповідачем дітей, у нього народилися діти від іншого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач вважає, що оскільки в період, починаючи з 2008 року він не мав постійного доходу з огляду на відсутність стабільного працевлаштування, а також у зв`язку зі зміною його сімейного стану наявністю інших трьох неповнолітніх дітей на утриманні, його матеріальний стан суттєво погіршився та зазначені ним обставини є такими, які мають істотне значення в розумінні частини 2 ст. 197 СК України і є достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості, яка утворилась через несплату ним аліментів. Позивач просить суд звільнити його від сплати аборгованості по аліментам, стягуваних на користь [PERSON] за рішенням Межівського районного суду Дніпропетровскої області по справі №2-454 на утримання дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в рамках виконавчого провадження №17077838 в Новомосковському відділі державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за період з 01.09.2008 року по 01.03.2019 року в сумі 89763 грн. 15 червня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. Ухвалою судді від 16 червня 2023 року зазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 28 червня 2023 року недоліки позовної заяви позивачем усунуті. Ухвалою судді від 30 червня 2023 року відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 27 липня 2023 року. Ухвалою судді від 30 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Прасолова Ігоря Вадимовича про проведення судових засідань, в режимі відеоконференції по справі. Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Такідзе Ірини Леонідівни про проведення судових засідань, в режимі відеоконференції по справі. Ухвалою Межівського районного суду від 28 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 жовтня 2023 року о 09 годині 15 хвилин в приміщенні Межівського районного суду Дніпропетровської області. Згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 24.10.2023 № 1003/0/15-23 «Про дострокове закінчення відрядження судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] до Межівського районного суд Дніпропетровської області» - достроково закінчено відрядження судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Філь О.Є. до Межівського районного суд Дніпропетровської області з 07 листопада 2023 року. 08 листопада 2023 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Літвіновій Л.Ф. Ухвалою судді від 20 листопада 2023 року справу прийнято до провадження, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22 січня 2024 року на 11:00 годину. Ухвалою судді від 17 січня 2024 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Такідзе Ірини Леонідівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у цивільній справі задоволено та постановлено судове засідання по цивільній справі № 181/864/23, яке призначено на 22 січня 2024 року на 11:00 годину, а також усі послідуючі судові засідання, провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника позивача [PERSON] адвоката Такідзе Ірини Леонідівни. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року закрито підготовче провадженя у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача, адвокат Такідзе І.Л., у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та прохають їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнає у повному обсязі та прохає відмовити у їх задоволенні. Представник третьої\~особи,\~Новомосковського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Новомосковському районі\~Дніпропетровської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Одеса),\~у підготовче\~судове засідання\~не з`явився,\~був повідомлений\~належним чином,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~жодних заяв\~від нього\~не надходило. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Так, у судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2004 року Межівським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист по справі №2-454 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян в особі матері відповідача по справі [PERSON] , починаючи з 07.05.2004 року до їх повноліття. На підставі вищезазначеного виконавчого листа 14.10.2004 року було відкрито виконавче провадження № 17077838. Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєли О.М. заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні №17077838 станом на 01 березня 2019 року складає 89 763,57 грн. Постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєли О.М. від 22.03.2019 року за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, на боржника [PERSON] було накладено штраф на користь стягувача [PERSON] у розмірі 44881,79 гривень, що складає 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів. Постановою старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Корєли О.М. про стягнення виконавчого збору від 04.08.2020 року, з [PERSON] було стягнуто виконавчий збір у розмірі 6612,54 гривень. У судовому засіданні встановлено, що станом на день звернення позивача до суду із відповідним позовом виконавче провадження завершено, але за [PERSON] , як за боржником у виконавчому провадженні, залишилася заборгованість. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 89763 грн. виникла не з його вини, а у зв`язку із обставинами, що мають суттєве значення, а саме: відсутністю постійного доходу та стабільної роботи протягом 2008-2019 років, який би дозволяв йому виконувати свій обов`язок зі спати аліментів на утримання дітей, а також зміною його сімейного стану наявністю інших трьох неповнолітніх дітей на утриманні, у зв`язку з чим його матеріальний стан суттєво погіршився та зазначені ним обставини є такими, які мають істотне значення в розумінні частини 2 ст. 197 СК України і є достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості, яка утворилась через несплату ним аліментів. Однак, суд не погоджується із даним твердження позивача з огляду на наступні обставини. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1,2 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дитини та повинен дотриматися балансу права платника аліментів та права дитини на утримання з боку батька. Позивач просить звільнити його від сплати аборгованості по аліментам на утримання дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 01.09.2008 року по 01.03.2019 року в сумі 89763 грн., посилаючись на ч.2 ст.197 СК України. Однак, дослідивши у судовому засідані надані позивачем докази, суд не знаходить підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, адже позивачем не було надано суду достатніх доказів для підтвердження того факту, що вказана заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Так, суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність постійного доходу та стабільної роботи протягом 2008-2019 років, який би дозволяв йому виконувати свій обов`язок зі спати аліментів на утримання дітей, оскільки позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього існували будь-які обмеження, що перешкоджали б йому працевлаштуватися, знайти стабільну роботу, отримувати дохід та своєчасно сплачувати аліменти, оскільки останньому було відомо,\~що з\~нього на\~підставі виконавчого\~листа по\~справі №2-454\~стягувалися аліменти на утримання дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян в особі матері відповідача по справі [PERSON] , починаючи з 07.05.2004 року до їх повноліття. Також суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на зміну сімейного стану та перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , адже зазначена обставина не є підставою для позбавлення старших дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , передбаченого чинним законом права на належне утримання з боку батька з метою забезпечення достатнього матеріального рівня їх життя. Також суд наголошує, що у зв`язку із вищезазначеними обставинами, позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів. Отже, обставин які б унеможливили виконання позивачем свого обов`язку щодо сплати аліментів судом не встановлено. Таким чином, враховуючи викладене вище, встановлені у справі обставини, досліджені судом докази, а також той факт, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, а отже у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно дост.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed