Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року, з лютого 2023 року по квітень 2023 року та за липень 2023 року в сумі 2488,84 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням суду та від якого сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти проживають з позивачем. 30.12.2021 Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 06.10.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 2488,84 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. 16.10.2023 судом постановлено ухвалу про виправлення описки. 15.11.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзивна позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до довідки ДП обслуговування повітряного руху України відповідач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною по 07.02.2025. При цьому, приватним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 30.06.2022, у якій роботодавця [PERSON] було зобов`язано здійснювати відрахування із заробітної плати боржника та надати приватному виконавцю звіти про дані перерахування щодо сплати аліментів. Відповідно до довідки ДП обслуговування повітряного руху України від 07.11.2023, за період з червня 2022 року по листопад 2022 року нарахування та сплату аліментів здійснював роботодавець відповідача. Відповідно до довідок державного виконавця від 11.08.2022, 26.12.2022 заборгованість по аліментам була відсутня. Відтак, розрахунок, наданий державним виконавцем складено невірно, оскільки у лютому 2023 року відповідачем було сплачено кошти в сумі 2 833 грн. Також у вересні 2023 року відповідач звертався до державного виконавця щодо суми аліментів, і його було повідомлено, що необхідно сплачувати 2 833 грн., а у розрахунку державного виконавця щодо суми заборгованості вказано, що у липні та серпні 2023 року необхідно було сплатити 2969,00 грн. При цьому, у відповідача наявні квитанції про сплату коштів за виконавчим провадженням № [NUMBER]. Зважаючи на викладене, розрахунок позивача не відповідає дійсності, спростовується наданими до даного відзиву письмовими доказами, в тому числі, квитанціями про сплату аліментів, відтак відсутні підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів, оскільки жодних дій чи бездіяльності щодо ухилення від сплати аліментів відповідач не вчиняв, а позивачем не доведено протилежне. 30.11.2023 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що відповідач не враховував виконавчий збір, який з нього було стягнуто. При цьому, позивач отримував кошти з суттєвим запізненням. Зважаючи на викладене, вважає зроблений розрахунок вірним. Інших заяв по суті справи не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2021 у цивільній справі № 755/16844/21 вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 06.10.2021 року і до повноліття дітей. Постановою державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курилко І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/16844/21 Дніпровського районного суду м. Києва виданого 08.06.2022 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , який отримує дохід у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України. Згідно довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30.10.2023 [PERSON] дійсно працює в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на посаді провідного інженера-програміста відділу розвитку та підтримки бізнес систем управління з цифрової трансформації, інформаційних технологій та кіберзахисту. Дата прийняття на роботу 23.08.2016. [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років по 07.02.2025, або по фактичний його вихід на роботу. Відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 07.11.2023 № 43-21/344/23 про утримання за виконавчими листами з працівників Украерорух, з [PERSON] були утримані такі суми: в липні 2022 року - 7919,56 грн., серпні 2022 року - 7959,70 грн., вересні 2022 року - 7960,00 грн., жовтні 2022 року - 7960,01 грн., листопаді 2022 року - 1417,91 грн. Згідно довідок державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курилко І.О. у виконавчому провадженні № [NUMBER] борг зі сплати аліментів [PERSON] станом на 10.08.2022 та 26.12.2022 був відсутній. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 30.09.2021 по 31.08.2023, здійсненим державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курилко І.О. у виконавчому провадженні № [NUMBER], станом на 21.08.2023 заборгованість складає 2879,27 грн. Убачається, що предметом спору у даній справі є стягнення неустойки на нараховані аліменти на дітей за період з червня 2022 року по липень 2023 року. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (в редакції, чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Тобто стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з нормами ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, визначаючи обгрунтованість заявлених позовних вимог позивачем, досліджуючи наданий до суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 30.09.2021 по 31.08.2023, здійснений державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курилко І.О. у виконавчому провадженні № [NUMBER], станом на 21.08.2023, з урахуванням поданих відповідачем до суду доказів на спростування позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Згідно відомостей довідки-розрахунку № 71629 від 21.08.2023, у період з червня 2022 року по жовтень 2022 року за боржником обліковується заборгованість на загальну суму 107,90 грн., що є різницею від нарахованої до стягнення державним виконавцем суми та часткою від доходу, що розрахована роботодавцем, при цьому суд позбавлений можливості встановити підстави визначення відповідного розміру аліментів державним виконавцем, зважаючи на той факт, що у зазначений період державним виконавцем було звернуто стягнення на доходи боржника за місцем його роботи. Будь-яких обґрунтувань у цій частині позовна заява не містить. Поряд з цим, не може бути взятий до уваги факт прострочення сплати аліментів боржником у лютому 2023 року, оскільки до відзиву долучено квитанцію про сплату аліментів у визначеному розмірі у встановлений строк. Також, суд позбавлений можливості встановити обставини збільшення розміру аліментів у липні 2023 року, за який просить позивач стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів, оскільки довідка-розрахунок № 71629 від 21.08.2023 не містить будь-яких посилань щодо збільшення розміру у відповідний період, обізнаності відповідача у цій частині, що презюмює вину останнього сплачувати неустойку у вказаний період. Таким чином, наведені в позові обставини, не підтверджені відповідними доказами та не можуть слугувати підставами для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. При цьому, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, встановлено, що відсутня винна поведінка відповідача щодо сплати аліментів, оскільки останній не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дітей, тобто [PERSON] , як платник аліментів, довів, що вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім того, відповідач вносив щомісячні платежі на сплату аліментів своєчасно, а заборгованість по аліментах, у разі доведеності наявності такої, що прямо не випливає із поданих позивачем доказів, виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати аліменів, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed