Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

06.02.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, КП «УНІВЕРС» ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, про стягнення заборгованості із заробітної плати. Вимоги позову мотивовані тим, що з 06.05.2019 позивач працював в КП «Готель Україна» ЗОР. З 01.02.2020 по 31.08.2020 йому не виплачувалася заробітна плата. 31.08.2020 його звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні розрахунок з ним проведений не був. Рішенням Шевченківського районного суду від 12.01.2023 в справі 336/1425/22 на його користь з КП «Готель Україна» ЗОР стягнута заборгованість з заробітної плати за період з 01.02.2020 по 31.08.2020 у сумі 34221,57 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 695 грн. 36 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 160 058 грн. 80 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат в розмірі 4 571 грн. 11 коп. Повний розрахунок з позивачем за вказаним рішенням суду проведено 27.12.2023. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.01.2023 по 27.12.2023 у розмірі 67462,8 грн, суму індексації заробітної плати в розмірі 9 376,50 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн та усі понесені судові витрати в справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Голіщева Володимира Юрійовича до комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради, комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, Запорізької обласної ради, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації та моральної шкоди та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи у судове засідання. Відповідач Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради 04.03.2024 подало відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заперечує проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (в редакції чинній з 19.07.2022). Позивач був звільнений із займаної посади 31.08.2020. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2023 у справі № 336/1425/22 охоплено, встановлений чинною нормою ст. 117 КЗпП України, максимальний період, за який може бути нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Отже судом вже вирішено питання щодо відповідальності роботодавця за час затримки розрахунку при звільненні та відновлено порушене право позивача у цій частині. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, стягнутий рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2023 у справі № 336/1425/22 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого у понад чотири рази перевищує розмір належних йому при звільненні сум є достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок. Згідно зі статтею Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Компенсація підлягала нарахуванню та виплаті щомісячно, а тому про порушення свого права щодо неотримання додаткової винагороди за березень 2021 року (та кожен подальший календарний місяць) позивач повинен був дізнатися не пізніше моменту нарахування/отримання заробітної плати за відповідний місяць. Позивач не міг бути необізнаним кожного наступного місяця, у якому не отримував спірну виплату. Виплата вказаних сум індексації є зобов`язанням роботодавця під час перебування працівника у трудових відносинах, та не пов`язана з виплатою сум, належних позивачу при звільненні (тобто право на їх отримання не пов`язане з настанням події - звільнення). Єдиною чинною процесуальною нормою, яка підлягає застосуванню у даних правовідносинах, є ч. 1 ст. 233 КЗпП України, яка встановлює тримісячний строк для звернення до суду за кожним періодичним платежем окремо. Заявлена сума індексації заробітної плати нарахована за період з березня 2021 року по грудень 2022 року, а отже вимога щодо її стягнення подана з пропуском (понад рік) передбаченого законом строку. Вимоги про стягнення моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на відсутність доказів на підтвердження її завдання. Крім того, питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті несвоєчасної виплати належних позивачу грошових коштів, було розглянуто у рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2023 у справі № 336/1425/22. Відповідач Комунальне підприємство «Готель України» відзив на позовну заяву не надало. Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків: \~ \~ \~ \~З 06.05.2019 позивач працював в КП «Готель Україна» ЗОР. 31.08.2020 [PERSON] звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду від 12.01.2023 в справі 336/1425/22 на користь [PERSON] з КП «Готель Україна» ЗОР стягнута заборгованість з заробітної плати за період з 01.02.2020 по 31.08.2020 у сумі 34 221,57 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 695 грн. 36 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 160 058 грн. 80 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат в розмірі 4 571 грн. 11 коп. За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП «Готель «Україна» ЗОР перебуває в процесі припинення з 06.05.2022. За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП «Універс» ЗОР є правонаступником КП "ВЕТПРЕПАРАТИ" ЗОР. Згідно з п.1.3 статуту КП «Готель «Україна» ЗОР підпорядковане, підзвітне та підконтрольне ЗОР. Відповідно до п.. 4.1.статуту підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків згідно з чинним законодавством, може мати реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, круглу печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи, а також бланки з власними реквізитами. Пункт 4.4. статуту передбачає, що підприємство несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.10.2. статуту підприємство втрачає право юридичної особи і визнається таким, що припинилося, з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про його припинення. Запорізька обласна рада 15.02.2022 прийняла рішення № 10 про припинення КП «Готель Україна» ЗОР шляхом приєднання до КП «Універс» ЗОР. Законодавцем 01.07.2022 року внесені зміни до КЗпП України, які набули чинності з 19.07.2022, якими словосполучення власник або уповноважений ним орган замінені на роботодавець. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) зроблено висновок, що «у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. З урахуванням того, що згідно пункту 3 наказу Міністерства освіти і науки України від 15 вересня 2015 року № 933 Житомирський державний технологічний університет є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» та не пов`язується з державною реєстрацією припинення ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» датою виникнення універсального правонаступництва Житомирського державного технологічного університету щодо ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій», який припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання наказу № 933 - 15 вересня 2015 року, з якої він є правонаступником ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій». Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з висновків Верховного Суду, КП «Універс» ЗОР є правонаступником КП «Готель «Україна» ЗОР з 15.02.2022 і належним відповідачем. Вирішуючи вимогу позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.01.2023 по 27.12.2023, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116, 117 КЗпП України (в редакції чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2023 у справі № 336/1425/22 стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 по день розгляду справи у розмірі 160 058 грн. 80 коп. Отже судом вже стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах шестимісячного строку, встановленого ч.1 ст. 117 КЗпП України. Тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.01.2023 по 27.12.2023. Відповідно до ч.1,2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно з наданим позивачем розрахунком, він просить стягнути індексацію заробітної плати за період з березня 2021 року по грудень 2022 року (арк.с.47). Згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України продовжував дію адаптивного карантину на території України та постановою № 383 від 27.04.2023 продовжив його дію до 30.06.023. Тобто строк звернення до суду з такою вимогою сплив 01 жовтня 2023 року. Тому суд вважає, що вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексації заробітної плати задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Рішенням Шевченківського районного суду від 12.01.2023 в справі 336/1425/22 на користь [PERSON] з КП «Готель Україна» ЗОР стягнута заборгованість з заробітної плати за період з 01.02.2020 по 31.08.2020 у сумі 34 221,57 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 695 грн. 36 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 160 058 грн. 80 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат в розмірі 4 571 грн. 11 коп. Як слушно зазначив представник відповідача, питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті несвоєчасної виплати належних позивачу грошових коштів було розглянуто Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 12.01.2023 у справі № 336/1425/22, тобто така вимога позивача була вже предметом розгляду у вказаній справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, тому вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають залишенню без задоволення. Ухвалою суду від 06.02.2024 відстрочено позивачу сплату судового збору розміром 1211,20 грн до ухвалення судового рішення у цій справі. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають стягненню з позивача.

Outcome: approved