Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] 26.10.2023 року (згідно дати поштового відправлення) подала до Жмеринського міськрайонного суду даний позов із вимогами стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. У позовній заяві [PERSON] викладено наступну позицію. З 14.05.2011 року вона з відповідачем у справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.11.2016 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На разі вони однією сім`єю не проживають та спільного господарства не ведуть. Зауважила, що відповідач добровільно надає допомогу на утримання дітей, але вона є недостатньою для гармонійного фізичного та духовного їх розвитку, тому вона з метою захисту своїх інтересів та інтересів їхніх дітей скористалась своїм правом на звернення до суду з позовом про призначення аліментів в судовому порядку, що передбачено законом, так як самостійно не в змозі забезпечити дітям належний рівень життя (а.с.1-2). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.11.2023 року відкрито провадження у цій справі із призначенням її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, зокрема відповідача [PERSON] у спосіб розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". 05.12.2023 року (в системі "Електронний суд") представник відповідача [PERSON] - адвокат Стефанович І.В. подала на відзив на позовну заяву, згідно якого просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а в решті позовних вимог відмовити. Вказала, що відповідач заперечує твердження позивача про те, що допомога на дітей, яку відповідач надає добровільно, є недостатньою для гармонійного, фізичного та духовного розвитку дітей. З січня 2018 року до вересня 2023 року з заробітної плати відповідача за його заявою здійснювались відрахування аліментів на утримання дітей у розмірі 30% від його доходу, що в грошовому еквіваленті складало у 2018 році понад 3300 грн, у 2019-2021 роках - понад 5200 грн, у 2022 році - понад 7000 грн, а з січня до вересня 2023 року відповідач сплатив на утримання дітей 160000 грн (понад 17700 грн на місяць). Наразі відповідач проходить службу у Національному університеті оборони України, інших доходів немає. Також на утриманні відповідача перебуває донька його дружини від першого шлюбу. Дружина відповідача проходить службу в м.Запоріжжя, у зв`язку з чим вимушена винаймати житло. Запоріжжя піддається щоденним обстрілам та атакам зі сторони рф, що робить проживання там досить небезпечним, тому з міркувань безпеки падчірка проживає разом з вітчимом в м.Києві. У м.Києві відповідач змушений винаймати житло з метою забезпечення дитині належних побутових умов. Тому відповідач змушений здійснювати значні витрати задля створення необхідних умов проживання своєї сім`ї, має на утриманні неповнолітню падчірку. Вказані обставини суттєво впливають на матеріальний стан відповідача. Вважає, що у позовній заяві жодним чином не обгрунтовано потреби дітей в забезпеченні на рівні 15000-17000 грн на дитину. Позивач перебуває у шлюбі. Позовна заява не містить доказів перебування на утриманні позивача дітей від нового шлюбу чи інших непрацездатних осіб. Позивач є військовослужбовцем, також отримує доходи, повинна та може утримувати дітей (а.с.21-23). 11.01.2024 року (згідно дати поштового відправлення) позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, згідно якого вона просила задоволити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що розмір аліментів, який вона просить стягувати, відповідає вимогам сімейного законодавства, а їх зменшення до 1/6 частини не буде спрямоване на належне забезпечення дітей та буде суперечити їхнім інтересам. Відповідач добровільно сплачує на дітей аліменти у розмірі 30% від його доходу, а вона ставить питання про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини, що становить 33%. Тому не зовсім зрозумілі аргументи відповідача щодо зменшення їх розміру до 1/6 частини. Враховуючи достатньо високе матеріальне забезпечення відповідача, його дружини, яка є військовослужбовцем, то орендна плата за квартиру, яка становить 5000 грн щомісячно, не вплине на рівень його забезпеченості. Зміна сімейного стану відповідача, орендна плата за квартиру не є безумовною підставою для зменшення аліментів. Належне забезпечення неповнолітніх дітей має пріоритетне значення. Сплачуваний розмір аліментів не перевищує максимально допустимого законом - 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а одержуваний дохід відповідача свідчить про його матеріальну спроможність якнайкраще забезпечувати дітей для задоволення їх потреб та розвитку. Не погодилась з аргументами відповідача, що в позові не обгрунтовані потреби дітей в забезпеченні на рівні 15000-17000 грн щомісячно. Так, із звіту про здійснення відрахування та виплату від 25.11.2023 року наданого відповідачем до відзиву на позовну заяву вбачається, що виплата на двох дітей 18000 грн відбулась тільки у січні, лютому 2023 року, а з березня до липня 2023 року ці суми відповідно складали 12943 грн, 11007 грн, 8742,10 грн, 11007 грн, відповідно покращувалось і матеріальне становище відповідача, а не погіршувалось у зв`язку із сплатою аліментів. Отже, надані до відзиву на позовну заяву договір про оренду житла, звіт про нарахування та виплату не спростовують спроможності відповідача сплачувати аліменти на дітей у розмірі, в якому просить відповідач (а.с.48-50). В судове засідання сторони за їх належним викликом до суду не з`явилися, подавши попередньо письмові заяви про розгляд зазначеної справи без їх участі, у яких позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задоволити, а представник відповідача просила задоволити позов частково в розмірі, зазначеному у відзиві на позов. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно копії довідок Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради від 04.08.2022 року №527-5001958751, №527-5001958548 та №527-5001958688 (а.с.6,7,8) позивача [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] взято на облік внутрішньо переміщеної особи за зареєстрованим місцем перебування за адресою: [ADDRESS] . З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с.9) і [NUMBER] (а.с.10) та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12) встаовлено, що сторони у справі є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на утримання яких є предметом спору. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00038539162 від 16.02.2023 року (а.с.11) між сторонами у справі 14.05.2011 року було укладено шлюб за актовим записом №265, який рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.11.2016 року у справі №487/5096/16-ц розірвано. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.27) відповідач у справі [PERSON] 14.02.2018 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Згідно копії довідки військової частини [NUMBER] від 24.11.2023 року №522/33 (а.с.25) дружина відповідача у справі - [PERSON] перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині. З копії довідки про доходи від 20.11.2023 року №182/3/1218 (а.с.26) вбачається, що відповідач у справі [PERSON] проходить службу в Національному університеті оборони України та його дохід за період з жовтня до листопада 2023 року сумарно склав 76820,18 грн; сплачені аліменти за вказаний період відсутні. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] (а.с.28) відповідач [PERSON] являється учасником бойових дій. З копії довідки Пенсійного фонду України (а.с.29-30) вбачається, що заробітна плата відповідача [PERSON] за останніх два місяці, а саме з липня до серпня 2023 року склала в сумі 136548,76 грн. Згідно копії звіту про здійснення відрахування та виплати військової частини [NUMBER] від 25.11.2023 року (а.с.37) за період з січня 2018 року до вересня 2023 року заробітна плата відповідача [PERSON] склала 869858,61 грн та з неї на підставі заяви [PERSON] на користь [PERSON] утримувалися стягнення в розмірі 30%, розмір яких за вказаний період склав 256757,76 грн. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд визнає аргументовано доведеним позивачем існування обов`язку щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] до досягнення ними повноліття відповідачем [PERSON] , який є їхнім батьком та власне батьківство щодо них останнім наразі не заперечено. Заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам матеріального закону та принципам розумності і справедливості, визначаючи сукупно із наданням дітям утримання позивачем загалом достатній рівень забезпечення потреб неповнолітніх осіб, за неперевищення обмеженого законом розміру утримання 1/2 частини заробітку (доходу) на сплату аліментів не обмежуватиме прав відповідача, надто з огляду на неповідомлення відповідачем про незадовільний стан власного здоров`я. При цьому суд визнає необгрунтованим доводи сторони відповідача щодо достатності сплати оспорюваних аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, надто за особистого представлення письмових доказів щодо вирахування за добьровільно поданою ним раніше заявою з його заробіиної плати на ім`я позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх синів в розмірі 30%, значення якого є незначно меншим та втім максимально наближеним до оспорюваного розміру аліментів, проте кратно більшим від визнаного в інтересах відповідача їх розміру. Суд також визнає неаргументованими твердження представника відповідача щодо перебування на утриманні відповідача [PERSON] доньки його дружини від першого шлюбу, оскільки суду не представлено документальних відомостей щодо усиновлення відповідачем цієї диитини за відсутності чого правових підстав надання ним утримання останній включно із обов`язком забезпечення житлом за його рахунок наразі немає. Також незалежно від триваючих шлюбних відносин відповідача [PERSON] його обов`язок забезпечення власним коштом оплати найму житла його дружини [PERSON] не передбачений законом приоритетнішим від першочергового обов`язку надання утримання неповнолітнім дітям, а також не встановлений представленим суду правочином від 16.09.2022 року (а.с.32) стороною якого не є вказаний відповідач, а укладення цього договору в інтересах сім`ї не є очевидним з урахуванням тверджень представника відповідача щодо постійного проживання [PERSON] із його підчіркою в іншому облавному центрі. Таким чином, суд визначає, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача до досягнення дітьми відповідного віку, що у достатній мірі відповідатиме заявленим позивачем потребам утримання неповнолітніх дітей, про незадовільний стан здоров`я яких наразі ніким не повідомлено, а також у сукупності із наданням їм тотожного утримання з боку позивача згідно солідарного обов`язку обох батьків щодо утримання неповнолітніх дітей. Тому позов підлягає задоволенню судом у повному обсязі. Відповідно до положень ст.430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн за відповідною ставкою вимог майнового характеру. Враховуючи викладене,

Outcome: approved