Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

28.12.2023р. ТОВ «Мікрокредит» звернулось до суду з позовною заявою в якій зазначили, що 15.12.2020р. з [PERSON] був укладений договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 гривень на строк до 15.12.2021р. зі сплатою 149,532% річних від суми кредиту, з розрахунку 0,412% на добу. За умовами договору, повернення кредитних коштів та сплата відсотків повинна здійснюватися згідно графіку платежів, яких відповідач не дотримувалася, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 05.12.2023р. становить 9964,54 грн. В в`язку з цим, позивач просив стягнути з [PERSON] вказану суму боргу та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 09.01.2024р. в даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, 08.02.2024р. до суду надійшло клопотання генерального директора ТОВ «Мікрокредит» Артемійчук В.І., в якому він просив розглянути справу за відсутності їхнього представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштове відправлення було повернуто до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, \~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.12.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» та [PERSON] був укладений договір № 96320. Згідно предмету договору, сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 6000,00 гривень, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених в договорі. Сума кредиту надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської карти, які зазначені в додатку №1 до договору. Кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності. Відповідно до п. 5.1-5.2 Договору, сума кредиту підлягає поверненню позичальником до 15.12.2021 року. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 149,532 процентів річних від суми кредиту, у розрахунку 0,410% на добу. Згідно п. 10.1-10.2 Договору, позичальник зобов`язався виплатити кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом в поряду та строки, визначені цим договором, а також дотримуватися умов здійснення кожного платежу відповідно до цього договору. Пунктом 5.4 Договору та Графіком платежів передбачено, що сума платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів щомісячно складає 1247,66 грн. Перший платіж [PERSON] повинна здійснити 15.01.2021р. та в подальшому кожного 15 числа місяця здійснювати всі наступні платежі. З розрахунку заборгованості вбачається, що протягом січня-квітня 2021 року відповідач щомісячно сплачувала відповідні суми на погашення кредитної заборгованості. Однак, з травня 2021 року [PERSON] кошти не вносить, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом 05.12.2023р. становить 9964,54 грн. та включає в себе суму боргу за тілом кредиту та заборгованість по нарахованим відсоткам. Таким чином, судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами в передбачені кредитним договором строки відповідач не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано. Таким чином, суд прийшов до висновку, що виконання зобов`язань по поверненню кредиту та сплати процентів порушено з вини відповідача, а тому позовні вимоги ТОВ «Мікрокредит» є обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп.

Outcome: approved