Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] \~звернулась до\~Дзержинського районного\~суду м.Харкова\~із позовом\~до АТ\~"Державний\~ощадний банк\~України",\~третя особа:\~Ізюмська державна\~нотаріальна контора\~Харківської області,\~в якому\~просить скасувати\~обтяження в\~Єдиному реєстрі\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна,\~а саме:\~заборону на\~відчуження житлового\~будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та належить\~на праві\~власності [PERSON] \~ [INFO] ,\~що була\~зареєстрована 13\~серпня 2007\~року Ізюмської\~державною нотаріальною\~конторою Харківської\~області,\~реєстраційний номер\~обтяження 5474356. \~ \~ \~ \~В обґрунтуванні позовний вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про права на спадщину за законом від 15 вересня 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Близнюківської державної нотаріальною конторою Щербиною В.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1038, [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок [PERSON] успадкувала після смерті сина [PERSON] ,\~який помер [INFO] . Після успадкування будинку стало відомо з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна, що 13 серпня 2007 року Ізюмською державною нотаріальною нотаріальною конторою Харківської області було накладено заборону на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 5474356). Підставою накладення заборони є договір застави, укладений з Ізюмським відділенням Ощадбанку, при цьому власник будинку зазначена [PERSON] . Відповідно до листа № 2299-ВС від 21 листопада 2023 року наданого Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, в період з 20 травня 1976 року до 15 серпня 1985 року власником будинку за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] В період з 16 серпня 1985 року по 11 січня 2001 року право власність на спірний будинок належало [PERSON] .\~З 12 січня 2001 року по [INFO] право власності належало [PERSON] . З [INFO] право власності на будинок перейшло [PERSON] , після смерті якого [PERSON] успадкувала право власності на житловий будинок. Таким чином [PERSON] ніколи не була власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому підстави накладення заборони є позивачу незрозумілими на невідомими. 09 листопада 2023 року на адресу Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області був направлений адвокатський запит з вимогами надати інформацію на яких підставах була накладена заборона на відчуження спірного будинку, але відповіді надано не було . 09 листопада 2023 року та 10 листопада 2023 року на адресу АТ «Державний ощадний банк» були направлені два адвокатські запити з вимогами надати інформацію, на яких підставах були накладені заборони та чи є матеріальні претензії до [PERSON] та покійного сина [PERSON] АТ «Державний ощадний банк» відмовив в наданні інформації з посиланням на банківську таємницю. В той же час Ізюмський відділ державної виконавчої служби листом № 51421 від 23 листопада 2023 року повідомив, що відсутні будь-які виконавчі провадження де боржником є [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Дзержинського районного суду від 04 грудня 2023 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дзержинського районного суду від 04 грудня 2023 року за клопотанням представника позивача було витребувано з АТ «Державний ощадний банк України» інформацію та копії документів на підставах яких 13 серпня 2007 року була зареєстрована заборона на відчуження житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . реєстраційний номер обтяження 5474356. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дзержинського районного суду від 04 грудня 2023 року за клопотанням представника позивача було витребувано у Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області інформацію та копії документів на підставі яких 13 серпня 2007 року була зареєстрована заборона на відчуження житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 5474356. \~ \~ \~ \~16 січня 2024 року на адресу суду від представника АТ «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив в позові відмовити повністю,\~посилаючись на\~те що,\~АТ «Ощадбанк»\~не є\~належним відповідачем\~у спорі\~про зняття\~арешту з\~майна. Зазначив, що нерухоме майно, яке розташовано за адресою; [ADDRESS] , в заставі Банку не перебуває, інформація щодо кредитної заборгованості [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» відсутня. Як вбачається з матеріалів справи запис щодо заборони на нерухоме майно, який датований 1998 роком, було внесено Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської\~області в\~2007\~році без\~повідомлень,\~заяв,\~листів чи\~клопотань АТ\~«Ощадбанк». 25 січня 2024 року від Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області надійшло повідомлення, в якому зазначено, що нотаріус проти задоволення позовних вимог не заперечує та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Також згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано обтяження за № 5474356 на будинок за адресою: [ADDRESS] , підстава обтяження-договір застави, б/н Ізюмський ощадний банк, яке було внесено в єдиний реєстр заборон відчуження 13.08.2007 року, дата виникнення заборони 26.06.1998 року №37. Зазначає, що в наряді інших договорів за датою 26 червня 1998 року за № 3-1827, є договір-порука від імені [PERSON] , яка забов`язалась погасити за вимогою Ощадбанка № 492 м. Ізюма платежі по позиці, отриманої [PERSON] , на будівництво житлового будинку. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2024 року підготовче провадження по справі закрито. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не з`явилась, у поясненнях просив розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що відповідно\~до свідоцтва\~про права\~на спадщину\~№ 1038\~від 15.09.2023\~року,\~виданим Близнюківською\~державною нотаріальною\~конторою Лозівського\~району нотаріального\~округу Харківської\~області Щербиною\~Вікторію Володимирівною спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його мати [PERSON] [INFO] . З копії витягу з Державного реєстру речових прав № 346726267 від 15 вересня 2023 року вбачається, що на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 13 серпня 2007 року державним реєстратором Ізюмською державною нотаріальною конторою накладено обтяження на підставі договору застави, б/н Ізюмський ощадбанк, де власником є [PERSON] . 09 листопада 2023 року представник позивача направив адвокатський запит на адресу Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області для надання інформації на якій підставі було накладено заборона на відчуження нерухомого майна. Відповіді на адвокатський запит представника позивача надано не було. 09 листопада 2023 року та 10 листопада 2023 року представником позивача були направлені адвокатські запити на адресу АТ «Державний ощадний банк України» для надання інформації щодо підстав накладення заборони на\~відчуження нерухомого\~майна (а.с. 22-25). З копії\~відповіді АТ\~«Ощадбанк» \~№11/5-19/6134/2023/с\~від 14 листопада 2023 року вбачається, що останнім повідомлено представника відповідача, що надання інформації відносно [PERSON] та [PERSON] є банківською таємницею. Відповідно до листа від Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 2299-ВС від 21.11.2023 року про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] в період з 20.05.1976 року по 15.08.1985 року, належало [PERSON] , в період з 16.08.1985 року по 11.01.2001 рік, належало [PERSON] , в період з 12.01.2001 року по 01.09.2002 рік, належало [PERSON] , в період з 02.09.2002 року по 31.12.2012 рік, належало [PERSON] . З інформаційної довідки наданої на адвокатський запит представнику позивача Східним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції від 23.11.2023 № 51421 вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі відсутні виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Частиною 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений частиною 2 статті 16 ЦК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що позов про скасування заборони на відчуження з майна може бути пред`явлений власником цього майна, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інший законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19). Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як вбачається\~з копії\~витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 13 серпня 2007 року Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області було накладено заборону на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 5474356),\~підстави обтяження:\~договір застави,\~б/н\~Ізюмський ощадбанк,\~власник:\~ [PERSON] . Однак, виявити в рамках якого саме виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника не вбачається можливим. В свою чергу, як зазначив представник АТ Ощадбанк у своєму відзиві на позовну заяву, нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] в заставі банку не перебуває. Зважаючи на вищенаведені обставини справи, суд встановив, що наявність запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є перешкодою в реалізації прав позивача, як власника майна, тому такі права підлягають захисту, оскільки наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту за відсутності виконавчого провадження, а також будь - яких відомостей про майнові претензії з боку АТ Ощадбанк, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, на що також вказує Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11. Крім того, Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Таким чином, суд \~вважає,\~що позовні вимоги позивача про скасування заборони з майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved