Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу квартири від 06 липня 2019 року дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову вказувала, що 06\~липня 2019\~року між\~нею та\~ [PERSON] була\~досягнута домовленість\~щодо купівлі-\~продажу квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Позивач передала\~ [PERSON] \~домовлену суму\~за відчуження\~зазначеного вище\~нерухомого майна\~у розмірі\~160000,00\~гривень,\~про що\~було вчинено\~відповідну розписку\~від 06\~липня 2019\~року. Між тим,\~після отримання\~грошей та\~передачі позивачу\~ключів та\~всіх документів\~(договору\~купівлі-продажу\~від 25.06.1994\~року та\~технічного паспорту)\~ [PERSON] \~виїхала з\~міста в\~невідомому напрямку,\~на телефонні\~дзвінки не\~відповідає,\~а тому\~засвідчити угоду\~нотаріально в\~даний час\~не є\~можливим. Від дальніх\~членів родини\~відповідачки позивач\~дізналась,\~що [PERSON] \~ [INFO] померла\~на території\~російської федерації\~в м.\~москва. Таким чином, зі смертю продавця власника об`єкту нерухомості, втрачено будь-яку можливість для нотаріального посвідчення укладеного договору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про в якій просила винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 06 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] передала [PERSON] домовлену суму за продаж вищевказаної квартири за адресою в розмірі 160000,00 гривень, [PERSON] претензій щодо сплати грошових коштів не має. Згідно наданої копії договору купівлі-продажу посвідченого 28.06.1994 державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Алексик Т.В., квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. москва, рф, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 05.05.2023. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Після укладання розписки та передачі повної суми вартості, відповідач надав всю правову та технічну документацію на спірний об`єкт нерухомості, оформлену на своє ім`я для нотаріального посвідчення правочину, та передав ключи для користування будівлею. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено що, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу а також, одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким ч. 3 ст. 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13. Відповідно до положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст. 209 ЦК України). На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Суд приймає до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує права та законні інтереси інших осіб, а також те, що сторони домовились про усі істотні умови укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину (були передані ключі та правовстановлюючі документи на нерухоме майно), даний правочин відповідає дійсній волі сторін, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від сторін зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved