Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

у січні 2024 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, мотивована тим, що позивач з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний та проживають вони окремо. Малолітня донька поживає з позивачкою без реєстрації і в досудовому порядку вони з відповідачем не можуть врегулювати питання місця проживання дитини. У зв`язку з викладеним позивачка просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання. Ухвалою від 01.02.2024 суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 10:00 годину 29.02.2024 року. Одночасно залучив до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (а.с.). У підготовчому засіданні позивачка та її представниця позов підтримали та просили вирішити спір по суті на підготовчому засіданні з огляду на визнання відповідачем позову, пояснивши, що позивачка звернулася до суду, оскільки дитина проживає з нею, натомість батько дитини перебуває в Польщі та має намір виїхати до США, без його згоди позивачка не має можливості зареєструвати доньку за місцем її проживання, не може вирішити інші питання без згоди батька дитини. В досудовому порядку спір врегулювати не вдалося в зв`язку з відсутністю відповідача в Україні. Відповідач не з`явився, натомість направив заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позову не заперечує (а.с.28-32). Третя особа про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином та завчасно (а.с.25). Виходячи з викладеного, у відповідності зі ст.ст. 200, ч.4, 206 ч.4 ЦПК України, суд вирішив за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи на підготовчому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представниці, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку. Сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.06.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.9). Як убачається з довідки ОСББ «Соборності, 40в» про склад сім`ї, позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , в якій проживає разом з дочкою - [PERSON] , [INFO] , батько дитини [PERSON] у вказаній квартирі не проживає протягом останніх двох років ( а.с.7). У довідці № 01-21/29 від 17.01.2024 р., зазначено, що [PERSON] , [INFO] виховується в інклюзивній групі «Соняшник» початкової школи №43 Полтавської міської ради, проживає разом з мамою, яка відвідує батьківські збори, несе необхідні витрати на дитину, приймає активну участь у роботі групи та закладу ( а.с.8). Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , № 56 від 27.02.2024 р., наданого Службою у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради Полтавської області, дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] в належних умовах для її повноцінного розвитку і виховання. Батько проживає за кордоном та не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю (а.с.33). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності, які не виявлені у батька. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні не установлено, що визнання позову суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також як орган опіки та піклування, так і суд виходить з того, що малолітня [PERSON] , [INFO] з народження проживала з матір`ю, саме це місце проживання є для дитини звичним та психологічно комфортним. Мати дитини створює всі необхідні умови для гармонійного розвитку дитини у звичному для неї середовищі. Враховуючи надані сторонами суду докази, висновок органу опіки і піклування, яким визначено доцільним місце проживання дитини з матір`ю, суд вважає, що визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю забезпечить якнайкраще інтереси малолітньої дитини. Ураховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відповідно до ст. 142 ЦПК України позивачці потрібно повернути 50% судового збору, сплаченого за квитанцією № 8097-5360-5155-8670 від 23.01.2024 на суму 1211,20 грн, тобто в розмірі 605,60 грн, а решту суми в розмірі 605,60 грн стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved