Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 01 лютого 2001 року між ним, [PERSON] , покупцем і [PERSON] , продавцем, посвідчений на Біржі Нерухомості «Едвайс-Консульт», зареєстрований в журналі біржових угод з нерухомістю за № 1174 та зареєстрований у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за р.№ 13409 - дійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 01 лютого 2001 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу цілого житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належав продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Бойко Л.Л. № 1-101 від 27 січня 1988 року та зареєстрованим в ММБТІ за реєстровим № 13409 від 08.02.1992 року. Договір купівлі-продажу, укладений між ним і продавцем [PERSON] , був зареєстрований відповідно до Закону України «Про товарну біржу» на Біржі Нерухомості «Едвайс-Консульт» 01 лютого 2001 року за № 1174, і 19.02.2001 року зареєстрований Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації за № 13409. Умови договору купівлі-продажу сторонами виконані в повному обсязі, ним сплачена відповідачу вся вартість вказаного будинку, позивач вселився у житло і користується ним, відповідач же, в свою чергу, отримав оплату за будинок, виселилася і претензій до позивача не має. Позивач також зазначив, що він, будучи людиною юридично необізнаною, у всьому покладалася на фаховий досвіт працівників біржі, які його переконали, що зазначений договір відповідає діючому законодавству і в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Проте, наразі позивачу стало відомо, що договір купівлі-продажу придбаного житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений на біржі, не є правовстановлюючим документом, а тому вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення. Вирішити вказане питання у позасудовому порядку неможливо, тому останній був змушений звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.09.2023 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.02.2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-нерухомого майна № 1174, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] продала, а позивач [PERSON] придбав будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Біржі Нерухомості «Едвайс-Консульт» у Журналі реєстрації біржових угод за реєстровим № 1174 від 01.02.2001 р. (відповідно до статті 15 Закону України Про товарну біржу, діючої на момент реєстрації договору) та у подальшому зареєстрований у Миколаївському МБТІ за реєстровим № 13409 від 19.02.2001 року. На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП "Миколаївським МБТІ" в якості правовстановлюючого документу, а за позивачем [PERSON] , як покупцем, зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] за реєстровим № 13409 від 19.02.2001 року. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимироз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу за реєстровим № 1174 укладений 01.02.2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved