Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

До Лебединського районного суду Сумської області звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовомдо [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 230322499 в розмірі 88381,73 грн.; за кредитним договором № 2428804170/711380 в розмірі 12000; за кредитним договором № 10894-08/2021 в розмірі 2288, всього заборгованість на загальну суму 102669,73 грн., а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 30.06.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 230322499. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників № 154 від 05.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 230322499. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 88381,73 грн., з яких: сума заборгованості за основному боргу - 21999,42 грн., сума заборгованості за відсотками - 66381,31 грн. Крім того, 27 липня 2021 року між ТОВ "КРЕДИТНА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА ГРУПА" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2428804170/711380. Кредитний договір було підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 19 квітня 2022 року між позивачем та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 2428804170/711380 у сумі 12000,00 грн. з яких: 3000 грн. - суми заборгованості за основою сумою боргу, 9000 грн. сума заборгованості за відсотками. Крім того, 17 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладенокредитний договір №10894-08/2021. Згідно з умовами договору відповідачу було надано грошові кошти. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 18.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №18022022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №10894-08/2021 від 17 серпня 2021 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав у зв`язку з чим відповідно до реєстру боржниківдо Договору факторингу №18022022 від 18.02.2022, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 2288 грн., яка складається з 1100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1188 грн. сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАЗПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги позивачем по відношенню до відповідача не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов`язань, позивач просить стягнути заборгованість за кредитними договоромами, а також понесені судові витрати у справі. Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] (а.с.66), ухвалою судді Лебединського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.67) 28 листопада 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій він визнає позовні вимоги частково, а саме: щодо кредитного договору № 230322499 від 30.06.2021 року - позивачем не доведено перед судом факту отримання за договором кредитних коштів, що само по собі виключає наявність правових підстав для стягнення із відповідача будь-яких коштів за вказаним кредитним договором. Крім того, здійснюючи аналіз наявних у справі документів, варто звернути увагу суду на те, що останні не містять доказів відчуження (переходу) права вимоги за кредитним договором № 230322499 від 30.06.2021 року від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», що в свою чергу робить неможливим перехід права вимоги позивача за теперішнім позовом до відповідача. Таким чином вважає, з урахування того, що матеріали справи не містять доказів отримання ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», права вимоги за кредитним договором № 230322499 від 30.06.2021 року від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відповідне право не могло бути відчужене ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь позивача, отже останнім не доведено його право на звернення до суду з даним позовом; щодо кредитного договору № 2428804170/711380 від 27.07.2021 року представник позивача зазначає, що позивачем в обгрунтування свої вимог не надано належним і допустимих достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених вимог. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцями своїх зобов`язань по договорах; щодо кредитного договору № 10894-08/2021 від 17.08.2021 представник позивача зазначає, що позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем кредитних коштів на суму 1100 грн. Від представника відповідача надійшла заява в якій він просить провести розгляд справи у його відсутності. Від представника позивача до суду надійшов відзив в якому він підтимує заявлені вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та провести розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 30 червня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 230322499. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надає позичальнику кредит в розмірі 22000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. (а.с.9-11) 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передає ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги. 31 грудня 2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. (а.с.12-14) 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» було укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «ЄЄАЗПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАЗПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. (а.с.15-17) Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 88381,73 грн. (а.с.17). Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п.1 ч.1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Щодо переходу прав вимоги, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», судом встановлено наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 230322499 був укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] 30 червня 2021 року. Натомість Договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», був укладений 28 листопада 2018 року, майже за три роки до укладання кредитного договору між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Тобто, на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та боржником [PERSON] . Відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі Договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Оскільки ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути в подальшому на підставі Договору факторингу від 20 жовтня 2022 року передано ТОВ «ФК «ЄАЗПБ». Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 22 вересня 2020 року між ним та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Крім того, в матеріалах справи відсутній Реєстр боржників № 154 від 05.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», на який посилається позивач, як на підставу переходу право грошової вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до відповідача [PERSON] , за договором кредиту № 230322499. З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором № 230322499 від 30 червня 2021 року, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором з відповідача [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Також судом встановлено, що 27 липня 2021 року між ТОВ "КРЕДИТНА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2428804170/711380. Згідно п.п.1.1. п. 1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. Згідно п.п. 1.4. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Згідно п.2.3 п. 2 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту. Згідно п.п.6.1 п. 6 кредитного договору цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача . 19.04.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивачем укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» зобов`язується передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 року підтверджується виконання п. 1.2. договору факторингу, а саме передачу реєстру боржників. Згідно витягу з Реєстру боржників за договором факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2428804170/711380 від 17.07.2021 року в сумі 12000 грн. Згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №2428804170/711380 від 17.07.2021 року становить 12000 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9000 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач стверджує, що відповідачу були надані кредитні кошти,за умовами укладеного договору які повинні були бути перераховані на його платіжну картку, проте, будь-яких доказів на спростування тверджень відповідача про те, що ним не було отримано цих кошів надано не було. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено факт перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів, а тому підстав для їх стягнення як і підстав для стягнення відсотків за їх користування не має. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором від 27.07.2021 року складений представником позивача і носить узагальнений розрахунок боргу, а не його детальний розрахунок по днях, починаючи з дати зарахування коштів на рахунок відповідача, а тому він не є належним доказом перерахуванням коштів відповідачу. В позові слід відмовити за його недоведеністю. Крім того, судом з`ясовано, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №10894-08/2021 від 17.08.2021 р., за умовами якого перше зобов`язалось надати другому кредит у розмірі 1100,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 328,5% річних від суми кредиту (а.с.36-38). Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та позивачем укладено договір факторингу №18022022 від 18.02.2022 р. (з додатками), на підставі якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №10894-08/2021 від 17.08.2021 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.40,42). З постанов Верховного Суду випливає, що для стягнення боргу недостатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості (наприклад, постанова від 20.05.2022р. у справі №336/4796/18). Матеріали справи не мстять будь-яких належних та допустимих доказів (меморіального ордеру, виписки по рахунку, заяви на видачу готівки, платіжного доручення тощо), на підставі яких Суд може з`ясувати обставини, які мають значення для справи, а саме чи виконано Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" перед [PERSON] грошові зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №10894-08/2021 від 17.08.2021 надано [PERSON] кредитні кошти у розмірі 1100 грн., якщо виконано, то яка дійсна заборгованість [PERSON] за цими договорами та з чого вона складається, зокрема, які платежі, передбачені наведеними договорами, були сплачені [PERSON] . Тобто Товариством не подано належних та допустимих доказів (первинних документів) виконання грошових зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" перед [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №10894-08/2021 від 17.08.2021, надані Товариством розрахунки заборгованості такими доказами не є). При цьому суд наголошує, що Товариством навіть не подано будь-яких розрахунків заборгованості [PERSON] , складених первинним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм". Враховуючи викладене, Суд вважає, що Товариством не доведено, що [PERSON] мав заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №10894-08/2021 від 17.08.202. перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм". При цьому суд позбавлений можливості з`ясувати обставини щодо наявності заборгованості [PERSON] за цими договорами та її розміру, оскільки матеріали справі не містять необхідних для цього належних та допустимих доказів. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed