Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] 17\~460,18 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 2\~684, 00 грн судового збору та 5\~000, 00 грн витрат на професійну правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 18.11.2023 року у м. Львові на вул. В.Великого, 35А відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, та транспортним засобом «Hyundai I30» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 08.12.2023 року у справі № 462/9838/23, яка набрала законної сили, відповідача [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у спричиненні даної ДТП. Так як 22.02.2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ТОВ «МАСТЕР МАРТІНІ УКРАЇНИ» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 370011/4615/0000063, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку із застрахованим автомобілем марки «Hyundai\~I30» д.н.з. [NUMBER] , сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування, то на підставі звернення страхувальника та складеного страхового акту, відповідно до вимог ст. 979 ЦК України, позивач 22.11.2023 року здійснив виплату ТОВ ТОВ «МАСТЕР МАРТІНІ УКРАЇНИ» страхового відшкодування у сумі 17460,18 грн. Оскільки на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то в силу ст.ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку суброгації. За наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.01.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження не подала, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не скерувала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім\~для того,\~щоб вважати\~повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Водночас у своїй постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 352/54/19, провадження № 61-9596св21 ВС зазначив, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. За змістом частин першої та другої статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному\~обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове\~право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 1187\~ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За вимогами частини першої статті 1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] \~18.11.2023 року о 12:20 год. на вул. В.Великого у м.Львові, керуючи автомобілем «FORD» д.н.з. [NUMBER] та рухаючись заднім ходом, не впевнилася в безпечності маневру та здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб «HYUNDAI» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. Постановою Франківського\~районного суду\~м.\~Львова від\~08.12.2023\~року у\~справі №\~465/9838/23,\~яка набрала\~законної сили,\~ [PERSON] \~було визнано\~винною у\~вчиненні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП,\~а саме\~у спричиненні\~даної ДТП.Вказані обставини в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України не доказуються. На час настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «FORD» д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, що стверджується відомостями з ЦБД МТСБ (а.с. 28). Відповідно до ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 11/ вбачається, що автомобіль «Hyundai I30» д.н.з. [NUMBER] , на праві власності належить ТОВ «МАСТЕР МАРТІНІ УКРАЇНА». Також судом встановлено, що 22.02.2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ТОВ «МАСТЕР МАРТІНІ УКРАЇНА» було укладено сертифікат добровільного страхування наземного транспорту № 370011/4615/0000063, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку із застрахованим автомобілем марки «Hyundai I30» д.н.з. [NUMBER] сплатити особі, яка має право керувати ТЗ на законній підставі, страхове відшкодування. Строк дії договору - до 28.02.2024 року. Згідно із умовами договору страховим випадком є ДТП. Сторонами договору добровільного страхування погоджено, що кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО. Загальна страхова сума 700000,00 грн та франшиза становить 0 % /а.с. 12/. За змістом статті 993\~ЦК України та статті 27\~Закону України\~«Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1192\~ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Аналогічний висновок викладено у постановах: ВС № 753/11069/16 від 17.02.2021 року; № 910/17947/15 від 03.02.2021 року. З заяви № 14687101850 про подію за ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №370011/4615/0000063 /а.с. 10/ вбачається, що [PERSON] , як особа, яка має право на керування транспортним засобом на підставі наявного у нього посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу згідно із пунктом 2.2 Правил дорожнього\~руху України, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 10\~жовтня 2001\~року №\~1306 /а.с. 11/, повідомив страховика про настання страхового випадку. З акту огляду транспортного засобу від 20.01.2024 року /а.с. 19/ вбачається, що у автомобіля марки «Hyundai I30» д.н.з. [NUMBER] наявний ряд механічних пошкоджень внаслідок ДТП. З ремонтної калькуляції та рахунка до неї /а.с. 14, 15-18/ вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 17460,18 грн. Згідно із страховим актом № 14687101850 від 21.11.2023 року /а.с. 9/ АТ «СК «УНІКА» визнало ДТП, яка мала місце 18.11.2023 року у м. Львові на вул. В.Великого,35А за участю транспортного засобу «FORD» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та транспортним засобом «Hyundai I30» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , страховим випадком і прийняло рішення про виплату ТОВ «МАСТЕР МАРТІНІ УКРАЇНА» страхового відшкодування у розмірі 17460,18 грн. З платіжного доручення №125992 від 22.11.2023 року вбачається, що АТ «Страхова компанія «Уніка» перерахувало ТОВ «МАСТЕР МАРТІНІ УКРАЇНА» страхове відшкодування у розмірі 17460,18 грн /а.с. 8/. Таким чином,\~у зв`язку\~з виплатою\~позивачем страхового\~відшкодування до\~нього перейшло\~право вимоги\~до завдавача\~шкоди у\~деліктному зобов`язанні\~у межах\~виплаченого потерпілому\~страхового відшкодування,\~тобто відбулася\~заміна кредитора\~у деліктних\~відносинах,\~що виникли\~у зв`язку\~із завданням\~шкоди власнику\~застрахованого автомобіля «Hyundai I30» д.н.з. [NUMBER] . Із врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн, що стверджується платіжною інструкцією від 19.12.2023 року /а.с. 6/. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.11.2023 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір доручення на правові послуги, а 01.11.2023 року додаткову угоду до такого, згідно із умовами якої повірений має право залучати до виконання обов`язків по наданню правової допомоги адвокатів. 02.11.2023 року між ФОП [PERSON] та Адвокатським бюро «Білий» укладено договір № 2/23ю про надання правової допомоги, предметом якого є надання правової допомоги клієнту у справі за позовом ПрАТ «СК «УНІКА» та узгодили їх вартість послуг у сумі 5000 грн. Відповідно до Акта прийому передачі наданих послуг № 1/34795 від 01.11.2023 року бюро надало правові послуги на суму 5000 грн, а саме проведено збір і аналіз документів у справі, досліджено достовірність документів, як доказів, складено та подано позов до суду. Така сума професійної правничої допомоги є співмірною із складністю справи та обсягом наданої правової допомоги, а тому, беручи до уваги узгоджені сторонами тарифи, суд дійшов переконання про задоволення вимоги щодо відшкодування коштів на професійну правничу допомогу у такій сумі. Крім цього, на підставі ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий судовий збір в розмірі 2684 грн. 00 коп.

Outcome: approved