Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 27 листопада 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Ракошинської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, Україна за актовим записом №37. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. Вже два роки з відповідачем по справі вони проживають окремо, не підтримують жодних подружніх стосунків. Відсутність взаєморозуміння, підтримки та розходження поглядів на сімейні відносини призвели до того, що вони стали зовсім чужими. У зв`язку з наведеним просить суд шлюб розірвати та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи міститься заява, позивачки згідно якої просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач будучи відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №0600056069604, 0600087180384 у судове засідання не з`явився та про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву, не надходило. У зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2009 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Ракошинської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, Україна за актовим записом №37, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] виданого 27.11.2009 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ракошинської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, Україна (а.с.9). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено,\~що подружнє\~життя між\~сторонами не\~склалося. Про це свідчать ті обставини, що сторони вже два роки разом не проживають та шлюбних стосунків не підтримують. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до зазначеної вище норми Закону та з урахуванням того, що відповідачка виявила бажання і надалі носити прізвище " [PERSON] ", тому їй після розірвання шлюбу слід залишити зазначене прізвище.

Outcome: approved