Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на його користь земельну ділянку площею 0,0951 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:071:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591414580000, та житловий будинок літера А, загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1834142680000. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що з народження він проживає та зареєстрований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету ради депутатів трудящих Ленінградського району м. Києва від 08.09.1986 року № 463/2 було прийнято в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] . 19.08.1999 року його матері [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0951 га, що розташована в [ADDRESS] , з призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 16.06.2006 року Київським міським БТІ було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок [ADDRESS] . 16.08.2006 року померла його мати [PERSON] та він став одноосібним власником вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Внаслідок втрати ним оригіналів документів, якими підтверджувалось право власності на належне йому нерухоме майно (житловий будинок та земельну ділянку) за допомогою родичів 21.11.2018 року було оформлено новий технічний паспорт на садибний і індивідуальний житловий будинок та згодом зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідну інформацію щодо його права власності на таке нерухоме майно. У період проживання у належному йому житловому будинку він жодних правовідносин з приводу продажу належних йому житлового будинку та земельної ділянки з іншими фізичними та/або юридичними особами не мав, жодних операцій з земельною ділянкою та побудованим на ній житловим будинком, що були б пов`язані з її купівлею - продажем чи іншою зміною власника, перереєстрацією тощо, не проводив, оскільки мав намір залишити нерухоме майно родичам, які надавали йому допомогу та піклувались про нього. 17.09.2021 року у будинку, який належить йому його родичами було встановлено присутність сторонніх осіб, а згодом було встановлено відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку та житловий будинок. Оскільки 17.09.2021 року він перебував у неадекватному стані, то його відвезли до Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня "Психіатрія" з метою надання йому необхідної психіатричної допомоги, у якому він перебував з 17.09.2021 року по 05.10.2021 року. Після перевірки стану належного йому нерухомого майна було встановлено, що 23.09.2021 року ним нібито було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за якими у власність [PERSON] було передано належне йому майно, однак у вказаний час він перебував на стаціонарному лікуванні та у будь-якому випадку не міг підписати зазначений договір, приміщення лікарні він не залишав, документів не підписував, дозволів, довіреностей та інших погоджень на продаж належного йому майна не надавав, жодних віносин з [PERSON] не мав, ніколи її не бачив та не спілкувався. Оскільки належне йому майно вибуло з володіння не з його волі, а внаслідок шахрайських дій інших осіб, то і право власності [PERSON] було набуто незаконно, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.10.2021 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. Справу передано судді 12.10.2021 року (а.с. 94--96 т. 1). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2021 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 99 т. 1). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2021 року забезпечено позов (а.с. 100-101 т. 1). 10.11.2021 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. надійшли пояснення до позовної заяви, у яких вказує, що 23.09.2021 року до неї звернулись громадяни України [PERSON] та громадянин України [PERSON] , який діяв в інтересах громадянки України [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської обл. Яковлевою І.М. з метою посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку літера А, житловою площею 90,3 кв.м., загальна площа 51,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0951 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:071:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591414580000. Житловий будинок належав продавцю на праві приватної власності на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, земельна ділянка належала продавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.На підставі інформації з Дкержавного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.09.2021 року за критерієм пошуку " [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] " встановлено ноявність зареєстрованого права власності на вищевказане нерухоме майно. Особу власника встановлено за паспортом [NUMBER] , виданого Святошинським РУ ГУМВС України в м.Києві 27.07.2010 року, відомості щодо наявності зазначеного паспорта за даними МВС України серед викрадених або встрачених не значиться, інформація про визнання недійсним документу в базі даних ДМС відсутня, інформація про викрадений та втрачений документ в базах даних МВС відсутня, інших шляхів перевірки у нотаріуса не існує. Візуальний огляд паспорта на відповідність зазначеного документа вимогам законів України сумніву не викликав. Особу представника покупця встановлено за паспортом [NUMBER] , виданого Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. 16.03.1988 року, відомості щодо наявності зазначеного паспорта за даними МВС України серед викрадених або встрачених не значиться, інформація про визнання недійсним документу в базі даних ДМС відсутня, інформація про викрадений та втрачений документ в базах даних МВС відсутня. Повноваження представника встановлені на підставі довіреності, посвідченої 10.06.2021 року Яковлевою І.М. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської обл. Яковлевою І.М. за реєстровим номером 1073, яка на дату посвідчення договору була дійсна. Після сплати збору з операції придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна та надання їй копії відповідних квитанцій банку, нею було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за реєстровим № 1052 та проведено його державну реєстрацію (а.с. 131-134 т.1). 11.11.2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позовна заява за своїм змістом є припущенням та не містить жодного доказу в підтвердження своєї правової позиції. Вказує, що 23.09.2021 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок літера А, загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1834142680000, а також земельну ділянку площею 0,0951 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:071:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591414580000, про що приватним нотаріусом Черниш М.О. 23.09.2021 року внесено два записи про право власності 44125907 та 44126123 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Продаж житлового будинку вчинено за 932 000,00 грн, а земельної ділянки за 455 000,00 грн, які покупець сплатив продавцю повністю в день укладання договору купівлі-продажу. Під час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна позивач особисто прибув до нотаріуса, надав правовстановлюючі документи та документи, що посвідчують його особу. Після детального вивчення умов договору, виправлення неточностей та описок, останній отримавши грошові кошти, в присутності нотаріуса, підписав його. Наявність довідки про перебування позивача в день вчинення нотаріальних дій стосовно купівлі-продажу нерухомого майна на стаціонарному лікуванні не свідчить про підписання зазначеного договору особою, яка не мала право відчужувати таке майно (а.с. 136-139 т. 1). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року витребувано докази (а.с.160 т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу (а.с. 168-170 т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 року віднослено провадження у справі (а.с. 174 т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2022 року погоджено строки проведення експертизи та надано додаткові матеріали для проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.182-184 т. 2). 16.03.2023 року до суду надійшов висновок експертів від 15.03.2023 року № 27212/2721322-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та цивільна справа №759/23040/21 (а.с. 200-218 т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.02.2021 року відновлено провадження у справі (а.с. 224-225 т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 23 т. 3). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов у повному обсязі, застосувати наслідки нікчемного правочину та витребувати з володіння відповідача на користь позивача спірні земельну ділянку та житловий будинок. Вважає договір купівлі продажу нікчемним, у зв`язку з тим, що він підписаний не [PERSON] , на момент підписання договору позивач знаходився у лікарні, оскільки має психіатричну хворобу. Відповідач та її представник у судові засідання, призначені на 07.06.2023 року, 25.07.2023 року, 20.10.2023 року, 10.11.2023 року, 14.12.2023 року та 28.02.2024 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача неодноразово просила відкласти судові засідання з різних підстав та судом з метою захисту прав сторін судові засідання були відкладені. Також представнику відповідача ухвалами Святошинського районного суду від 28.03.2023 року та 28.11.2023 року надавалась можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, але своїм правом вона не скористалась. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його представника, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», а також в рішенні у справі «Каракуця проти України» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до п.1.ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету ради депутатів трудящих Ленінградського району м. Києва від 08.09.86 № 463/2 було прийнято в експлуатацію індивідуальне домоволодіння житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 13-14 т.1). 19.08.1999 року на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.1998 року № 65 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0951 га, що розташована на території [ADDRESS] , з призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, про що видано відповідний Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 147527 (а.с. 15 т. 1). 16.06.2006 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок [ADDRESS] (а.с. 16-19 т.1). [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 17.08.2006 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. Спадкове майно, на яке видані свідоцтва складається з: житлового будинкеу з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0951 га за вказаною адресою (а.с. 29, 30 т. 1). Право приватної власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] 05.09.2006 року за реєстровим номером 27174 (а.с.29 зворот). Згідно державного акту про право власності на земельну серії КВ № 137226, виданого Київською міською Радою 17.11.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 05-7-02362 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0951 га, розташованої: [ADDRESS] (а.с. 20 т. 1). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну діялнку НВ-0001706692018 від 20.06.2018 року земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:75:071:0001, площею 0.0951 га зареєстрована 17.11.2006 року на праві власності за [PERSON] , підстава - свідоцтво про право на спадщину Дванадцята Київська державна нотаріальна контора 17.08.2006 8-5009, документ що посвідчує право: державний акт від 17.11.2006 КВ 137226 (а.с. 21 т. 1). Відповідно інформаційної довідки ПБ-2018 № 1693 від 12.10.2018 року Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" житловий будинок [ADDRESS] .Вернадського на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 12 від 17.08.2006 року № 8-5008 (а.с. 24 т. 1). 21.11.2018 року [PERSON] видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 25-27 т.1). [INFO] в газеті "Урядовий Кур`єр" [NUMBER] розміщено оголошення " Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії КВ № 137226 від 17.11.2006 року, кадастровий № 8000000000:75:071:0001, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] , вважати втраченим" (а.с. 88-89 т. 2). 25.06.2018 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в будь-яких органах, установах, організаціях з усіх питань пов`язаних з поновленням оформленням, отриманням та реєстрацією будь-яких документів на належні йому земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:071:0001 та житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довіреності, посвідченої 25.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за № 355 (а.с. 86 т. 2). У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з втратою оригіналу (а.с. 91 т. 2). Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 54091323 від 15.11.2018 року Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори зареєстровано видача дублікату свідоцтва про право на спадщину (а.с. 31 т. 1). Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 129842909 від 05.07.2018 року земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:75:071:0001, площею 0.0951 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591414580000 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 32, т.1). Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167431349 від 21.05.2019 року житловий будинок літ. "А", загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка місця розташування 8000000000:75:071:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1834142680000, належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 32 т. 1). 23.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 09.06.2021 року діяв [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О., зареєстрований в реєстрі за № 1052 (а.с. 176-182 т. 1). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на Реєстру прав власності на нерухоме майно № 278365825 від 06.10.2021 року житловий будинок літ. "А", загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка місця розташування 8000000000:75:071:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1834142680000 та земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:75:071:0001, площею 0.0951 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591414580000 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 35-36 т. 1). Відповідно копії висновку № 86 лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу [PERSON] інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу з 24.06.2003 року безстроково (а.с. 37 т. 1). Згідно копії довідки Міністерства охорони здоров`я України сер. КИ-1 № 060297 від 24.06.2003 року [PERSON] має другу групу інвалідності безстроково (а.с. 38 т. 1). Згідно копії рекомендації при виписці з 16 віділення Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня "ПСИХІАТРІЯ" від 05.10.2021 року [PERSON] був госпіталізований з 17.09.2021 року по 05.10.2021 року до Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня "ПСИХІАТРІЯ" (а.с. 40 т. 1). Відповідно довідки № 508 від 10.12.2021 року Київського міського психоневрологічного диспансеру № 4 [PERSON] перебував на диспансерному обліку з приводу хронічного нервово-психічного захворювання з 06.06.1987 року є особою з інвалідністю ІІ групи довічно з 2003 року (а.с. 85 т. 2). 06.05.2022 року КНП "Клінічна лікарня "ПСИХІАТРІЯ" повідомила, що [PERSON] знаходився на лікуванні у відділенні № 16 з 17.09.2021 року по 05.10.2021 року, отримав медичну допомогу на добровільних засадах, покинути лікувальний заклад 29.09.2021 року хворий не міг (а.с. 119 т. 2) Згідно відповіді Державної міграційної служби України № 115/22 від 22.08.2022 року на ім`я [PERSON] , [INFO] Ленінградським РУ ГУ МВС України в м.Києві 17.08.1996 року оформлено паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Паспорт громадянина серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] не оформлявся (а.с. 146 т. 2). Згідно відповіді Міграційної служби у м.Києві та Київській обл. за [PERSON] , [INFO] документований паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 17.08.1996 Ленінградським (Святошинським) РУГУ МВС України в м.Києві (а.с. 147 т. 2). 27.10.2021 року зареєстровано кримінальне провадження № 12021105080002596, згідно якого до Святошинського УП звернувся [PERSON] , який повідомив, що за адресою: [ADDRESS] без відома власника було переоформлено земельну ділянку на підставі підроблених документів (а.с. 155 т. 2). Згідно висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 15.03.2023 року № 27212/27213/22-32 підпис від імені [PERSON] , наявний у договорі купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О., 23.09.2021 року та зареєстрованому в реєстрі під № 1052 виконаний не [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м.Києві 17.08.1996 року, а іншою особою. Рукописний текст " [PERSON] " від імені [PERSON] у договорі купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. 23.09.2021 року та зареєстрованому в реєстрі під № 1052, виданий не [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м.Києві 17.08.1996 року, а іншою особою (а.с. 201-218 т. 2). Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач обґрунтовував його тим, що спірні земельна ділянка та житловий будинок вибули з його власності поза його волею. У позовній заяві позивач, серед іншого, посилався на положення статей 387, 388 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (, від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48) тощо. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89) тощо. Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Принцип непорушності права власності закріплений також у статті 321 ЦК України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказано, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 95, 98, 121, 123), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114-116, 142-144), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 12 лютого 2020 року у справі № П/811/1640/17 (пункт 42), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15, від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 94)). Позивач із дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц , від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти (пункти 9.65-9.66), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.47)). Позивачем доведено факт вибуття спірного майна із володіння позивача поза його волею, і, як наслідок, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном, оскільки встановлено, що підписи від імені [PERSON] , наявні у договорі купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О., 23.09.2021 року та зареєстрованому в реєстрі під № 1052 виконаний не [PERSON] , а іншою особою, та рукописний текст " [PERSON] " від імені [PERSON] у договорі купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. 23.09.2021 року та зареєстрованому в реєстрі під № 1052, виданий не [PERSON] а іншою особою, що підтверджено висновком експертів від 15.03.2023 року № 27212/27213/22-32 . Враховуючи, що спірна земельна ділянка та житловий будинок вибули з володіння позивача без його волі іншим шляхом, внаслідок чого [PERSON] набула земельну ділянку 39, кадастровий номер 8000000000:75:071:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591414580000, та житловий будинок літера А, загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1834142680000, то ефективним способом захисту порушеного права у цих правовідносинах є витребування спірного майна з підстав, передбачених статтями 387 і 388 ЦК України. Суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування майна від відповідача на користь позивача, оскільки встановлено незаконність вибуття спірного майна, а метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, а відтак [PERSON] має право на витребування майна з чужого незаконного володіння [PERSON] ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.102010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved