Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

29 травня 2023 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовна заява мотивована тим, що 26.08.2019 між приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1696455, якимПАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 22.12.2019 приблизно о 18:00 год по вул. Лермонтова в Кривому Розі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої останньому було завдано матеріальних збитків. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2020 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також встановлено, що той керував транспортним засобом без права керування транспортним засобом відповідної категорії. На підставі страхового акту № ОЦ/000/918/19/0097 від 14.02.2020 ПАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15223,56 грн. 01.10.2020 між ПАТ «УПСК» та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому ж числі за полісом АО/1696455 від 26.08.2019. Відповідно до п.п. «б» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив стягнути з відповідача збитки в порядку регресу в розмірі 15223,56 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2020, визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та встановлено, що 22 грудня 2020 року о 18:00 год водій [PERSON] біля буд. 37 по вул. Лермонтова в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2101», державний номерний знак [NUMBER] не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу безпечно керувати автомобілем, що призвело до неконтрольованого заносу, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який стояв попереду, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 12.1 ПДР України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Довідкою інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Стукаленка Д. від 24.12.2019 встановлено, що згідно національної автоматизованої інформації системи України [PERSON] не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами. 14.02.2020 [PERSON] було виплачено ПАТ «УПСК» страхове відшкодування згідно страхового акту № ОЦ/000/918/19/0097 від 14.02.2020 в розмірі 15223,56 грн, що встановлено страховим актом № ОЦ/000/918/19/0097 від 14.02.2020 та платіжним дорученням № 9726 від 14.02.2020. 01.10.2020 між ПАТ «УПСК» та [PERSON] було укладено договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому ж числі за договором страхування укладеного з [PERSON] . Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідно категорії. При цьому, суд враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Таким чином, суд вважає вимоги позивача правомірними, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги з рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з договору про надання правничої допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, додаткової угоди № 0097 до договору про надання правової допомоги № 30/0119 від 30.01.2019, акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 13.03.2023, платіжної інструкції № Р24АР24А946765033D1198 від 13.03.2023, позивачу надано наступні послуги правової допомоги: аналіз судової практики та обговорення з правої позиції, написання позовної заяви та підготовка документів для подання до суду, подання позовної заяви через систему «Електронний суд». Вартість наданих послуг склала 4000 грн. З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг була доведена належним чином, та з урахуванням критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги під час розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved