Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, в якій зазначає, що 01.12.2021 р. між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №1758855 від 01.12.2021 р. в електронній формі. Позивачем в порядку встановленому п.1.4 Договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 5500,00 грн. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не були повернуті. Відповідно до п.1.1., 1.5 Договору про споживчий кредит, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 13.12.2023 р. становить 16500,00 грн., з яких: 5500,00 грн. - основний борг; 11000,00 грн. - заборгованість по відсоткам. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про споживчий кредит №1758855 від 01.12.2021 р. в розмірі 16500,00 грн., а також стягнути судові витрати на оплату судового збору. 08.02.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в своєму клопотанні просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 01.12.2021 р. між відповідачем та ТОВ «Веллфін» було укладено в електронній формі Договір про споживчий кредит №1758855. Відповідачу було надано кредит в сумі 5500,00 грн. Згідно п.1.5 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1.8 відсотка від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн. за перший день користування позикою; 1.8 відсотка від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 договору (30 днів). (а.с. 15-36) Відповідач всупереч умовам кредитного договору не виконав своїх зобов`язань, і допустив виникнення заборгованості за кредитом, яка становить 16500,00 грн., з яких 5500,00 грн. основний борг, 11 000,00 грн. заборгованість по відсоткам, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.21-29). Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 1055 ЦК України. Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 2684 грн. 00 коп. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved