Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

Позивач у жовтні 2023 року звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`ю. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] з [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю з лютого 1998 року за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] вели разом господарство, мали спільний бюджет, виховували разом дітей та неодноразово їздили на відпочинок разом з дітьми, потім з онуками, всі свята проводили разом в колі рідних та друзів. 09.12.2004 [PERSON] розлучився з [PERSON] . У 2012 році [PERSON] та [PERSON] переїхали разом до міста Києва. Спочатку орендували квартиру м. Києві, потім за сумісні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом. У 2020 році у [PERSON] виявили онкологічне захворювання, їй була проведена операція та призначено декілька сеансів променевої терапії, тому потрібні були кошти на лікування. В подальшому, щоб заробити кошти на лікування [PERSON] та повернути кредитні кошти, у 2020 році [PERSON] поїхав на заробітки до Польші, де працював та перерахував грошові кошти дружині. [INFO] [PERSON] помер на території Польщі. На теперішній час [PERSON] необхідно отримати свідоцтво про смерть [PERSON] , щоб в подальшому вступити у спадкові права. Оскільки їх шлюбні відносини не були офіційно зареєстровані, то [PERSON] вимушена звернутися до суду із цим позовом про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2023 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. До суду 09.11.2023 від Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти позовних вимог, оскільки він є неналежним відповідачем, у зв`язку з припиненням діяльності Дарницької районної у м. Києві ради шляхом ліквідації з 31.10.2010, тому єдиним представницьким органом міста Києва є Київська міська рада, яка представляє територіальну громаду міста Києва. До суду 29.11.2023 від позивача надійшли пояснення на відзив, відповідно до яких позивач просила відхилити заперечення відповідача, разом з тим, просила залучити співвідповідача Київську міську раду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2023, за клопотанням позивача, до участі у розгляді вказаної справи залучено співвідповідача - Київську міську раду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання з`явилась, вимоги позову підтримала та просила суд задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи за його відсутності з ухваленням рішення відповідно до законодавства України. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що знайома з [PERSON] та [PERSON] з 2001 року, були сусідами у м. Жовті Води, були у дружніх відносинах, святкували разом свята. [PERSON] та [PERSON] були як чоловік та дружина, лише тільки офіційно не розписані. Діти [PERSON] називали [PERSON] батьком. Потім вони переїхали у м. Київ, свідок була у них у гостях в м. Києві. Згодом [PERSON] поїхав у Польщю на заробітки, а [PERSON] залишилась в Україні. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] з 2000 року, були сусідами у м.Жовті Води,були у дружніх відносинах, святкували разом свята. [PERSON] та [PERSON] були як чоловік та дружина, жили як сім`я. Приблизно у 2015-2016 роках вони переїхали до м.Києва, свідок був у них у гостях в м.Києві. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що знайома з [PERSON] та [PERSON] , були у дружніх відносинах. Свідок з [PERSON] разом навчались та працювали. Свідок знала [PERSON] як чоловіка [PERSON] , зазначила, що вони жили разом як одна сім`я та разом їздили відпочивати. Свідок постійно була у гостях [PERSON] та [PERSON] , вони приємні люди. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що знайома з [PERSON] з 2014 року, познайомились у м.Києві, ходили один до одного у гості. Свідок також була знайома з [PERSON] , навіть не знала, що [PERSON] та [PERSON] не розписані, бо вони жили як одна сім`я. Потім [PERSON] поїхав у Польщю на заробітки, але з [PERSON] вони не розходились. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом установлено, що [PERSON] з [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю з лютого 1998 року за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] вели разом господарство, мали спільний бюджет, виховували разом дітей та неодноразово їздили на відпочинок разом з дітьми, потім з онуками, всі свята проводили разом в колі рідних та друзів. 09.12.2004 [PERSON] розлучився з [PERSON] . У 2012 році [PERSON] та [PERSON] переїхали разом до міста Києва. Спочатку орендували квартиру м. Києві, потім за сумісні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом. Факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як одна сім' також підтверджується і показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Виходячи з аналізу статті 3 СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу має значення для захисту матеріальних інтересів заявника, в тому числі права на спадкування. Однак, до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт того, що позивач була пов`язана спільним побутом та проживала однією сім`єю із померлим [PERSON] , тому суд вважає за можливим встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , в період часу з 01.01.2004 по день смерті [PERSON] , а саме до 01.07.2023. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved