Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

В листопаді 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив:1) встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2002 року до 26 травня 2011 року; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки 8000000000:91:447:0054, площею 0,0621 га, яка знаходиться в [ADDRESS] , що у Подільському районі; 3) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини садового будинку [ADDRESS] , що у Подільському районі; 4) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини садового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що з вересня 2002 року до 26 травня 2011 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з батьками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в квартирі останніх за адресою[ADDRESS] . 27 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який згодом було розірвано Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.12.2020 року №759/11677/20. В шлюбі в них народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] .До позовної заяви в якості доказів було долучено чотири фотокартки та копію довіреності від 17.01.2017 року, виданою [PERSON] на представництво її інтересів [PERSON] .Також додані копії замовлень покупця, фіскальних чеків, рахунків-фактур, видаткових накладних. Позивач також стверджував, що 31.01.2020 року за [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко Іриною Валеріївною було здійснено державну реєстрацію права власності на збудовані об`єкти нерухомості за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . При цьому зазначав, що сторонами внаслідок спільної праці та ведення спільного господарства вже під час шлюбу було збудовано два об`єкти нерухомості за цими адресами. Ухвалою від 08.12.2020 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк. Ухвалою від 28.01.2021 р. відкрито провадження у справі №758/13293/20 за вказаним позовом з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від14.02.2021 р. за заявою позивача забезпечено позов: заборонено [PERSON] вчиняти дії щодо продажу земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:447:0054 площею 0,0621 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], садового будинку [ADDRESS], садового будинку [ADDRESS] - до розгляду справи по суді. В квітні 2021 р. відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності, в якій просила суд визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на: земельну ділянку 8000000000:91:447:0054, площею 0,0621 га, яка знаходиться в [ADDRESS] ; садовий будинок [ADDRESS] ; садовий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що,позовні вимоги [PERSON] вона не визнає, сторони спільно почали проживати лише з моменту реєстрації шлюбу - з 27 травня 2011 року у її батьків в квартирі, за адресою: [ADDRESS] . Під час шлюбу в них народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з часу укладення тягар утримання сім`ї було покладено на неї. 26 квітня 2011 року, тобто за один місяць до укладення шлюбу, Позивачкою за особисті кошти була придбана земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:91:447:0054, яка знаходиться в [ADDRESS] разом із садовими будинками, які були побудовані ще в 1991 році. Кошти на придбання цієї ділянки до укладання шлюбу вона частково використала свої особисті, частково позичила у батьків та громадянки [PERSON] . Будинки не були на той час зареєстровані в БТІ, але фактично існували, та в подальшому поточно ремонтувались самою [PERSON] та за допомогою її батька [PERSON] . Особисті кошти позивач отримала в результаті здійснення підприємницької діяльності. Дана земельна ділянка була придбана разом із садовими будинками для особистого користування Позивача.До зустрічної позовної заяви в якості доказів було долучено копії Декларацій про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця та особи, яка претендує на зайняття посади державного службовця щодо себе та членів своєї сім`ї від 14.08.2009 р., 05.12.2006 року, та формами №П-2ДС від 05.12.2006 та 14.08.2009 року, заповнені особисто [PERSON] , де він особисто зазначає, що проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю мамою. Також було долучено копії довідки ЖБК «Моторист» №19/04/21-1 від 19.04.2021 року щодо складу проживаючих за адресою: [ADDRESS] ; довідок №75 та 76 від 27.01.2020 року щодо будівництва будинків до 1991 року, видані обслуговуючим кооперативом «СТ Дружба » за підписом самого [PERSON] (позивача за первинним позовом), який на той час працював на посаді голови правління цього кооперативу, копії декларацій та звітів суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] , копії розписок про боргові зобов`язання, видаткових накладних з товарними чеками до них, оплачених самою [PERSON] та її батьком [PERSON] , Копію договору підряду №1280 та Акту виконаних робіт від 06.06.2019 року. В підготовчому засіданні 07.06.2021 р. прийнято до провадження зустрічний позов та об`єднано в однепровадження з первіснимпозовом В червні 2021 р. представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Єфремовим В.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] заперечив проти задоволення зустрічного позову, обгрунтовуючи тим, що, проживав за адресою: [ADDRESS] протягом періоду часу з вересня 2002 року до 26 травня 2011 року, не повідомляючи про це органи реєстрації. Вважає, що не долучено беззаперечних доказів, що збудовані об`єкти є приватною власністю [PERSON] . Також долучив копію своєї трудової книжки. Сторонами позовні вимоги в подальшому не уточнювались і не змінювались. В підготовчому судовому засіданні 11.07.2023 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, протии задоволення зустрічного позову заперечували. Зазначили, що спірне майно у вигляді земельної ділянкип ридбанопід час шлюбу з відповідачем, а відтакмає бути поділеноміжподружжям. Позивач стверджував, що два будинки були побудовані на земельній ділянці вже після її придбання на спільні кошти подружжя. Вважали, що вимоги [PERSON] про визнання її права приватної власності на обидва будинки є необґрунтованими, оскільки вони побудовані під час перебування в шлюбі, в тому числі і незареєстрованому, а відтак, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Під час надання пояснень щодо позовних вимог [PERSON] підтвердив, що працював в Подільській РДА м.Києва, познайомився з [PERSON] у 2002 році, вони почали спілкуватися, свого житла не мав. З 2002 року почали спільне ведення господарства, оформили ТОВ, з 2003 року почалась спільна підприємницька діяльність. Разом їздили на море. У 2011 році придбали земельну ділянку, допомагав у веденні бізнесу. Позивач зазначав, що працював в Подільській РДА до 13.07.2009 року, про подання декларацій про свій майновий стан не пам`ятає, потім тривалий час не працював, повернувся до роботи 03.04.2017 року, був Головою правління садового товариства «Дружба». Дату початку і закінчення будівництва не пам`ятає, про подання декларації на початок будівництва будинків не пам`ятає. В будинок проживати разом переїхали у 2014 році. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечували. Відповідач надала пояснення суду, що познайомились з [PERSON] у 2002 році, спочатку стосунки були товариські та дружні. Декілька разів [PERSON] ночував в неї дома, коли її батьків не було дома та вони були на дачі. Вона являється приватним підприємцем з 2003 року, постійно подає декларації про прибутки, працює постійно. З [PERSON] не хотіла занадто зближатися, оскільки бачила що він веде нездоровий спосіб життя, зловживає алкоголем.Земельну ділянку з незареєстрованими на ній будівлями придбала у 2011 році до шлюбу, за свої кошти та кошти її батьків, в основному заощадження батька, а також позичала в родичів кошти для ремонту будинків. Будинки ремонтуються після розірвання шлюбних стосунків і досі, але певний час була перерва через судовий позов [PERSON] . Будинки, які були на ділянці, зареєструвала пізніше, коли з`явився на це час, [PERSON] сам підтверджував і визнавав при реєстрації, що будинки на ділянці були побудовані до 1991 року. Спільне проживання з [PERSON] до укладання шлюбу заперечувала. В будинок проживати разом переїхали у 2015 році, коли поміняли в будинку вікна. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, щоз вересня 2002 року до 26 травня 2011 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з батьками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в квартирі останніх за [ADDRESS] . 27 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON]зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління у м. Києва, актовий запис № 551, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.08.2020 р. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.2020 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.12.2020 року №759/11677/20 шлюб між сторонами розірвано. Постановою Київського апеляційного суду від 18.03.2021 року дане рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02.12.2020 року залишено без змін. Позивач та Відповідач в період з 2002 року до дати реєстрації шлюбу не перебували в зареєстрованому шлюбі з іншими особами, зареєстрованому у визначеному законом порядку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленніпорушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистомсвогоособистогонемайновогоабомайнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистомнаділена особа, права якоїпорушені, невизнаніабооспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чизаконнихінтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон абодоговір не визначаютьефективного способу захиступорушеного, невизнаногоабооспореного права, свободичиінтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позовівимогитакої особи можевизначити у своємурішеннітакийспосібзахисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом були допитані свідки, викликані позивачем. Свідок [PERSON] під час допиту повідомив що знає [PERSON] , як сусіда по гаражу, [PERSON] , також знає з 1994 року. В гості до них не ходив, в квартиру вхожий не був, знав, що [PERSON] побудувала магазин, [PERSON] йому розповідав, що це їх спільний бізнес, він допомагав їй за допомогою свого впливу в адміністрації, підтвердив що [PERSON] допомагав її батько. Самого будівництва будинку не бачив, бачив декілька разів [PERSON] з машиною в гаражах. Про спільний побут нічого не знає, лише зі слів третіх осіб. Свідок [PERSON] під час допиту повідомив, що знає [PERSON] як друга, [PERSON] також знає з 1980 року, більше спілкувався з її батьком, як сусід по гаражу. Що [PERSON] та [PERSON] разом жили він не знав, не знав також, щодо реєстрації шлюбу. Бачив, що ходили разом в гаражі. Самого будівництва будинку не бачив, бачив декілька разів [PERSON] в гаражах, та на земельній ділянці. Свідок [PERSON] під час допиту повідомив, що знає [PERSON] та є його рідним дядьком, проживає в квартирі [PERSON] давно, там же має проживати також і сам [PERSON] по [ADDRESS] . У лютому-березні 2003 року [PERSON] взяв деякі речі та повідомив, що поїхав проживати до жінки, якої не повідомив. Повідомив, що бачив будівництво будинку, але не повідомив рік, коли це відбувалося. Також судом були допитані свідки, викликані Відповідачем. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає [PERSON] приблизно з 2003-2003 рр. Він зустрічався з її дочкою [PERSON] , одружуватись ніхто не збирався. [PERSON] запропонував [PERSON] відкрити кіоск, для цього свідок разом з чоловіком дали їй 5 тисяч доларів та придбали їй для допомоги в роботі автомобіль «Таврія». [PERSON] іноді приходив в гості, казав, що допомагає [PERSON] з документами. Повідомила, що [PERSON] часто пропадав надовго через запої. До одруження [PERSON] проживала разом з батьками та дочкою в їх квартирі по [ADDRESS] .Потім придбала собі будинок на [ADDRESS] , вони з чоловіком - батьком [PERSON] допомогли їй з грошима 10 тис.доларів. в розмірі. Але грошей все одно не вистачало для придбання, тому вона позичила кошти ще в [PERSON] в розмірі 20 тис.доларів. Та ще пізніше вона позичила 30 тис. доларів, які в неї з`явились від продажу дачі та земельного паю, для ремонту придбаного будинку.Після купівлі будинку [PERSON] повідомила, що вони вирішили одружитися з [PERSON] , та після одруження у 2011 році вони деякий час разом проживали разом з батьками [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] .Ремонт будинку робили будівельники, оплачував та керував ремонтом в основному батько [PERSON] , який мав будівельну освіту та досвід, [PERSON] тривалий час взагалі не працював. Міг привезти лише інструменти з гаража на ділянку. Свідок [PERSON] підтвердила ті обставини, які зазначила [PERSON] у зустрічному позові, зокрема надання нею в борг 20 тисяч доларів для придбання земельної ділянки з будинком. Повідомила що [PERSON] побачила вперше приблизно у 2008 р. або 2010 р., коли він в якості водія привіз до неї в гості сім`ю [PERSON] . Дізналася вже пізніше, що [PERSON] з [PERSON] вирішили одружитися та стали проживати разом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, яківизнаютьсяучасникамисправи, зазначаються в заявах по сутісправи, поясненняхучасниківсправи, їхніхпредставників. Щодо позовної вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] у період з вересня 2002 року до 26 травня 2011 року, суд приходить до висновку про залишення без задоволення цієї позовної вимоги з наступної підстави. Метою позову, заявленого позивачем за первісним позовом, є поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання позивача однією сім`єю з колишньою дружиною як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна, при дослідженні якої необхідно встановити чи дійсно мало місце спільне проживання однією сім`єю. Тому в частині задоволення позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід відмовити. Дана позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 23 січня 2024 року при розгляді справи №523/14489/15-ц. Щодо позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки 8000000000:91:447:0054 та 1/2 частини садових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , суд приходить до висновку про залишення без задоволення цієї позовної вимоги з наступної підстави. При дослідженні доказів, які надав [PERSON] на підтвердження його проживання однією сім`єю з [PERSON] , судом не встановлено підтверджуючих фактів такого спільного проживання. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Верховний Суд вказав, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповіде положення міститься у постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц. Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18). Фотографії, надані суду позивачем, жодним чином не підтверджують факти ведення спільного господарства у сторін, більше того, неможливо встановити час та місце створення цих фотографій, а отже неможливо встановити чи підтверджують фони саме факт спільного перебування сторін до дня реєстрації шлюбу. Дві з них містять зображення сторін під час прогулянок, одна під час святкування. Четверта взагалі не містить зображення [PERSON] жодна з фотографій не містить підтверджень ведення спільного господарства, взаємних обов`язків, дій в інтересах спільної сім`ї. Свідки, яких суд допитав за ініціативою позивача, також не підтвердили ведення спільного господарства, взаємних обов`язків, дій в інтересах спільної сім`ї [PERSON] та [PERSON] , підтвердили лише існування спільної підприємницької діяльності сторін, посилаючись не на власні спостереження, а на слова [PERSON] . Підприємницька діяльність є іншим видом правовідносин людей, та відрізняється за змістом від їх спільного проживання в шлюбі. Підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). Сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18). Окрім того, позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано інших доказів ведення спільного господарства, взаємних обов`язків, дій в інтересах спільної сім`ї. Також жодним чином не доведено початок будівництва будинків на земельній ділянці, зокрема не надано жодної проектної або дозвільної документації щодо дати початку будівництва або введення будинку в експлуатацію. Натомість відповідачем [PERSON] надано документи, які підтверджують, що на земельній ділянці на час придбання існували будинки, що було підтверджено під час реєстрації цих будинків. Зокрема такими доказами є плани кооперативу різних років, довідки та акти за період часу з 1957 по 1986 роки, довідки, які видав та підписав сам позивач [PERSON] будучи офіційною особою, а саме Головою правління садового товариства «Дружба», при внесенні до Державного реєструречових прав на нерухомемайно відомостей щодо спірних будинків, як таких, що були побудовані до 1992 року, але не внесені до відповідного реєстру. Позивач не ставить під сумнів дану реєстрацію будинків, жодним чином не оскаржує дану дію, визнав в судовому засіданні існування таких довідок та їх видачу. Копію довіреності від 17.01.2017 року, виданою [PERSON] на представництво її інтересів [PERSON] суд також не може взяти до уваги як доказ спільного проживання до шлюбу, оскільки вона видана вже під час проживання в шлюбі у 2017 році, як пояснила [PERSON] одразу після народження спільної дитини у зв`язку з її доглядом за дитиною та оформлення певних документів з цим пов`язаних. Дана обставина також підтверджується свідоцтвом про народження дитини, в якому зазначено днем її народження [INFO] . Також додані позивачем копії замовлень покупця, рахунків-фактур, видаткових накладних жодним чином не підтверджують оплати таких товарів і робіт, фіскальні чеки стосуються інших оплат та не ідентифікують на який саме об`єкт призначались. Натомість відповідачем [PERSON] надано документи, зокрема копії видаткових накладних та товарні чеки до них, які підтверджують, що нею та її батьком [PERSON] здійснювались оплати по договорам щодо будівельних матеріалів та ремонтних робіт. Судом також враховано, що до квітня 2017 року позивач тривалий час не працював, жодним чином не пояснив своїх доходів, а отже викликає обґрунтований сумнів його твердження про те, що він мав змогу оплачувати будь-які будівельні роботи та утримувати сім`ю. Приписами ч.2 ст. З Сімейного Кодексу України визначено що сім`ю складають особи, які спільно прожинають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду під 03.06.99 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім 'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1ст. 3 б цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов 'язків подружжя. Згідночастинипершої статті 57 СК України особистою приватною власністьдружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору даруванняабо в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йомуособисто. Також, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі N 331/8757/14-ц (провадження N 61-48599св18)). Сам по собі факт реєстрації спірного нерухомого майна під час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надала суду докази того, що на земельній ділянці, яка була придбана до укладання шлюбу існували будівлі, які пізніше були внесені в установленому законом порядку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі і на підставі тих відомостей, які на тому етапі офіційно підтверджував і сам відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , видаючи офіційні довідки як посадова особа . Придбання земельної ділянки поза шлюбом також підтверджується і матеріалами нотаріальної справи за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2011 року, яка була витребувана з ініціативи відповідача за зустрічним позовом [PERSON] .. Серед інших документів наявна нотаріально засвідчена заява [PERSON] від 26.04.2011 року про те, що на момент укладання договору вона не перебуває а ні у зареєстрованому шлюбі, а ні у фактичних шлюбних відносинах (арк..спр. 222, том 2). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] також надала суду докази того, що проживала із своїми батьками та дочкою окремо від [PERSON] до дня шлюбу, зокрема послалася на власноруч заповнені [PERSON] . Декларації про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця та особи, яка претендує на зайняття посади державного службовця щодо себе та членів своєї сім`ї від 14.08.2009 р., 05.12.2006 року, та формами №П-2ДС від 05.12.2006 та 14.08.2009 року, де він особисто зазначає, що в той період часу проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю мамою, а також було копії довідки ЖБК «Моторист» №19/04/21-1 від 19.04.2021 року щодо складу проживаючих за адресою: [ADDRESS] , де не зазначено, що там проживав [PERSON] Кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень. Отже, сторона, яка посилається на тічиіншіобставини, знає і може навести докази, на основіяких суд можеотриматидостовірнівідомості про них. В іншомуразі, за умовинедоведеності тих чиіншихобставин суд вправівинестирішення по справі на користьпротилежноїсторони. Таким чином, доказування є юридичнимобов`язкомсторін і іншихосіб, якіберуть участь у справі. Отже з огляду на надані [PERSON] належні докази, а також відсутністю доказів зі сторони відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , які б спростовували твердження позивача, суд приходить до висновку, що на спірне майно не розповсюджується статус презумпції спільного сумісного майна подружжя, а воно є приватною власністю [PERSON] , оскільки придбано за особисті кошти позивача за зустрічним позовом не під час перебування в шлюбних відносинах. Тому суд вважає що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Пунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положення ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимог і заперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладені обставини, оскільки заявлені позивачем за зустрічним позовом докази ніким не спростовані, більше того, вони визнані і не оспорюються відповідачем за зустрічним позовом, суд вважає доведеним факт реєстрації спірних будинків в Реєстрі на тих підставах, що вони були побудовані до 1992 року, а отже перебували на земельній ділянці 8000000000:91:447:0054, площею 0,0621 га, яка знаходиться в [ADDRESS] , вартість земельної ділянки [ADDRESS] під час її купівлі-продажу за участю [PERSON] у квітні 2011 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, то з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом сплачений останньою при подачі зустрічного позову судовий збір в розмірі 11 350 грн. Крім того, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову, то підлягають скасуванню і заходи його забезпечення на підставі ст.158 ч.9 ЦПК України, застосовані ухвалою від 14.02.2021 р. до розгляду справи по суді. Враховуючи вищевикладене, ст.ст. 57-60,69,70 СК України, ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved