Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи - служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2016, який було розірвано рішенням суду 31.08.2020. В шлюбі у подружжя народилась діти - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживали з січня 2020 року, діти проживали з матір`ю, але з травня 2020 року відповідач фактично покинула дітей, за місцем проживання з`являлась рідко, діти залишались тривалий час без догляду, дитячий садок не відвідували, перебували в неохайному вигляді, часто були голодні, не отримували за необхідністю медичної допомоги. В травні 2020 року позивач забрав дітей та вони почали проживати разом та з того часу відповідач повністю припинила спілкування з дітьми, не цікавилась ними, не проявляє будь-якого піклування та до теперішнього часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, тобто нехтує своїми батьківськими обов`язками. Діти знаходяться на повному утриманні позивача та він особисто займається їхнім вихованням та розвитком. Судовим наказом винесеним Березнегуватським районним судом Миколаївської області від 13.07.2020, з відповідача на користь позивач стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки, проте відповідач жодного разу не сплачувала аліменти та існує заборгованість. Діти майже не пам`ятають мати. Відповідачка характеризується з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 181-1 КУпАП за заняття проституцією. Ухвалою судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15.07.2021 справу направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою від 15.12.2021 прийнято до провадження та відкрите провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 14.08.2023 залучено до участі у справі як третю особу - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради та витребувані докази. 02.11.2023 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав та представник третьої особи просив про розгляд справи за її відсутності, відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК ММР. Ухвалою від 17.11.2023 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 18.01.2024 позивач надав заяву про долучення до матеріалів справи доказів. 01.03.2024 представник служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради надав до суду заяву про розгляд справу за її відсутністю. 04.03.2024 позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив про задоволення позову, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином на адресу її реєстрації та через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку з тим, що місце її проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, причини неявки суду не повідомила, відзиву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явилась та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що позивач і відповідач з 15.10.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 31.08.2020. В шлюбі у подружжя народились діти - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, з травня 2020 року діти проживають разом із батьком та знаходяться на його утриманні. Позивач разом з дітьми проживали та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики Березнегуватського закладу дошкільної освіти №2 Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 05.05.2021, малолітні [PERSON] та [PERSON] приживають з батьком, який займається їхнім вихованням, мати дітей до закладу не приходила, дітьми не цікавилась. За інформацією КНП "Березнегуватський центр первинної медики-санітарної домоги" Березнегуватської селищної ради від 05.05.2021 №91, [PERSON] перебувала на обліку закладу з 08.06.2020, її піклуванням займався виключного батько. Після повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України та введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, позивач разом із дітьми, як внутрішньо переміщені особи, переїхали проживати до Закарпатської області. Рішенням виконкому Свалявської міської ради Закарпатської області від 30.05.2022 №123, місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] визначено разом із батьком [PERSON] . Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 01.07.2023 №4804-5002842602, №4804-5002842603, [PERSON] разом із малолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] на теперішній час проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей висновку органу опіки та піклування від 01.11.2023, відповідно до характеристики, виданої Шевченківським ВДВС у Миколаївському районні Миколаївської області від 12.10.2023 за №30490, [PERSON] працює на посаді старшого державного виконавця, характеризується позитивно, самостійно виховує своїх дітей. За місцем проживання по [ADDRESS] , створені усі необхідні умови для проживання дітей, відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 01.11.2023. Малолітня [PERSON] навчається в Миколаївській гімназії №43 ім. К.Ф. Ольшанського Миколаївської ради Миколаївської області, згідно довідки №50 від 12.10.2023, [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад №140, згідно довідки від 13.10.2023 №32, мати контакту з закладом не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вихователями не спілкується, батьківські збори не відвідує, в садочок [PERSON] приводить та забирає тільки батько. Згідно декларацій про вибір лікаря, які укладені [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] перебувають під наглядом КНП ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги №7". Відповідачка, як встановлено органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] не проживає, зі слів сусідів, близько двох років, характеризується посередньо. Згідно інформації наданої адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради від 18.05.2021 №416/03.0-22/03.07/2, 03.02.2021 до адміністрації надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 15.04.2020 відносно [PERSON] за ч.1 ст. 181-1 КУпАП (заняття проституцією), 16.02.2022 винесено постанову за №80 про закриття справи у зв`язку із закінченням, на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до інформації Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 12.11.2020 за №3555/09.02-11, з 01.11.2020 [PERSON] було припинено виплату допомогу при народженні дитини, яка народилась [INFO] , на підставі інформації Миколаївського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 15.10.2020 за №1456, у зв`язку із встановленням факту не проживання дитини разом із матір`ю тривалий час. 13.07.2020 Березнегуватським районним судом Миколаївської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON] і [PERSON] у розмірі 1/3 частки доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з 10.07.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленого 25.07.2023 головним державним виконавцем Заводського ІДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса), станом на 30.06.2023 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання [PERSON] і [PERSON] , згідно судового наказу від 13.07.2020 винесеного Березнегуватським районним судом Миколаївської області, становить 67567,68 грн. Крім того, при складанні висновку, органом опіки та піклування, було взято до уваги соціально-психологічні висновки від 03.10.2023 за №36209/74.01-16/23-2 та №36210/74.01-6/23-2, згідно яких, стосунки [PERSON] з матір`ю є емоційно відстороненими, оскільки дитина досить тривалий час з нею не спілкується, по відношенню до матері відчуває образу через те, що вона їх залишила без попередження, не приходить, не грається з ними, має надію, що мати їх любить, навіть будучи далеко, з боку матері не відчуває любові, захисту, підтримки, піклування, має прив`язаність до батька. У малолітнього [PERSON] стосунки з матір`ю емоційно відстороненими, оскільки дитина досить тривалий час з нею не спілкується, образ матері начебто відступній у внутрішньому світі дитини, по відношенню до матері відчуває злість через те, що вона їх залишила, з боку матері не відчуває любові, захисту, підтримки, має прив`язаність до батька. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, від 01.11.3023 за №4508/02.02.01-22/03/14/23, орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання своїх неповнолітніх дітей та небажання виконувати свої батьківські обов`язки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачка, тривалий час свідомо не піклується про своїх малолітніх дітей, не забезпечує їхній фізичний та духовний розвиток, не стежить за їхнім здоров`ям, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, тому, в інтересах дітей, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON] і [PERSON] . Позивач суд про розподіл судових витрат не просив.

Outcome: approved