Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

09 січня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 753/8824/23, провадження №2/753/425/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Андрусенко Кирило Ігорович до [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Карпович Андрій Романович про стягнення грошових коштів. Від представника позивача [PERSON] адвоката Андрусенка К.І. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що позивач поніс додаткові витрати на участь адвоката у розгляді справи та просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 33 750,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Андрусенко К.І. присутні не були, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі позивача та його представника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Карпович А.Р. присутні не були, від представника відповідача надійшло заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник посилається на те, що позивач пропустив строк на звернення із вказаною заявою, тому просить суд залишити заяву без розгляду. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, заяву та заперечення на неї, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів та судовий збір у розмірі 11 189,99 (одинадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок) грн. Норма частини 8 статті 141 ЦПК України визначає, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В позовній заяві [PERSON] на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зазначено, що позивач поніс та очікує понести витрати, які пов`язані із розглядом справи у розмірі 40 000,00 грн., що складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу. Крім того [PERSON] в позові зазначив, що докази на підтвердження судових витрат будуть надані позивачем протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Рішення суду у справі № 753/8824/23, провадження №2/753/425/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів ухвалено 09.01.2024 року, заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення надана до суду 15.01.2024 року. Враховуючи викладене та норми ст.ст. 123, 124 ЦПК України, позивачем дотримано строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому підстав для залишення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду немає. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009). Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Розмір цих витрат встановлюється договором про надання правової допомоги за домовленістю сторін та ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.19 додаткової постанови ВП ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Стаття 137 ЦПК України не містить обмежень для стягнення витрат на правову допомогу особи, яка є фахівцем у галузі права та бере участь у статусі представника, а лише визначає критерії, які враховуються судом при визначенні розміру цих витрат, які підлягають відшкодуванню. Разом з тим у ч. 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, що передбачено ч. 5 ст.137 ЦПК України. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, про що зазначено у ч.6 ст.137 ЦПК України. Отже, за змістом вищезазначених норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18). Співмірність та пов`язаність з розглядом даної справи витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідач не оспорював і клопотання про зменшення їх розміру не заявляв, своїм правом на заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті у відзиві не скористався. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16). Оцінюючи докази з метою розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Суд враховує висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, в яких, серед іншого наголошено, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Також суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial