Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16 травня 2006 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 57/07/К-Ф (надалі кредитний договір). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору Банк звернувся до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-9533/07 від 07.12.2007 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» грошові кошти, а саме: 268 637,80 гривень та штраф в сумі 16 400,00 гривень за рахунок заставного майна, а всього 285 034,80 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» державне мито в розмірі 1 700,00 гривень та витрати за ІТЗ розгляду справи в розмірі 30,00 гривень, а всього 1 730,00 гривень. В подальшому Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий документ, який був направлення на виконання до органу державної виконавчої служби. Вищевказане рішення суду виконано в примусовому порядку 27.10.2022 року (згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 64061611 від 27.10.2022 року на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (фактично повне виконання виконавчого документа). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 57/07/К-Ф від 16 травня 2006 року за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (включно) сума боргу становить 6 943,61 дол. США. Просить стягнути з відповідач на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (включно) 6 943,61 дол. США та понесені судові витрати в розмірі 3\~808,77 грн. 15.01.2024 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Романчук І.І. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимогах в зв`язку з їх безпідставністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задоволити. Представник відповідача адвокат Мушкеєв В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заслухавши думку сторін, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16 травня 2006 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 57/07/К-Ф (надалі кредитний договір). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору Банк звернувся до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-9533/07 від 07 грудня 2007 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» грошові кошти, а саме: 268 637,80 гривень та штраф в сумі 16 400,00 гривень за рахунок заставного майна, а всього 285 034,80 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» державне мито в розмірі 1 700,00 гривень та витрати за ІТЗ розгляду справи в розмірі 30,00 гривень, а всього 1 730,00 гривень. Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист, який був направлення на виконання до органу державної виконавчої служби. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області № 2-9533/07 від 07.12.2007 року виконано в примусовому порядку 27.10.2022 року (згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 64061611 від 27.10.2022 року на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (фактично повне виконання виконавчого документа). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускаються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] Кредитного договору, факт отримання останнім кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-9533/07 від 07.12.2007 року, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Звертаючись до суду із позовом, АБ «УКРГАЗБАНК» як на підставу для задоволення позовних вимог посилався на положення ст. 625 ЦК України та висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 травня 2018 року про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ АБ «Укргазбанк» надало розрахунок 3% річних, виходячи із суми боргу у валюті кредиту доларах США. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2). Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, враховуючи, що заборгованість за основним договором було стягнуто з відповідача [PERSON] рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 2-9533/07 від 07.12.2007 року у національній валюті, то 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань має бути обрахована також у національній валюті за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, який визначений у позовній заяві. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу та кількості днів прострочення в 1810 за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року і становить 14 506,00 грн. Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково. Згідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 153 грн. 33 коп.(14\~506 грн. 00 коп. х 2 684 грн. 00 коп./253 918,09 грн. 00 коп.).

Outcome: partial