Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, в якому просила суд визнати інформацію в Поясненнях від 29 січня 2021 року, яку розповсюдив відповідач, недостовірною. Позов обґрунтований такими обставинами. З моменту створення в 2015 році Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» (далі ОСББ «Весна-Новоселів 53») [PERSON] займала посаду голови ОСББ «Весна-Новоселів 53». 11 грудня 2016 року з порушенням вимог закону відбулися зібрання загальних зборів ОСББ «Весна-Новоселів 53», на яких було прийнято рішення про зміну керівника ОСББ «Весна-Новоселів 53». Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року у справі №521/5738/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року було визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ «Весна-Новоселів 53», оформлене протоколом від 11 грудня 2016 року. Позивач вказує, що рішенням Господарського суду Одеської області від 27 жовтня 2020 року у справі №916/178/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14 квітня 2021 року вона була поновлена на посаді голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» з 21 грудня 2016 року. Позивач стверджує, що під час розгляду судової справи до Південно-західного апеляційного господарського суду, ОСББ, як стороною процесу були подані письмові Пояснення, зокрема, посвідчені відповідачем [PERSON] , які містили неправдиву інформацію, а саме про те, що: «Були звернення до поліції щодо факту розтрати [PERSON] грошових коштів на суму 31065,92 грн.». Вважає, що поширена інформація, яка була доведена до відома багатьох осіб, є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності. Дії про які заявляє відповідач підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, що у свою чергу виключає віднесення до оціночних суджень чи критичних зауважень, доказів того, що стосовно позивача є вирок, який набрав законної сили, відповідач не надав. Доказів присвоєння коштів співвласників ОСББ не надано. Таким чином, позивач просить суд визнати інформацію в Поясненнях від 29 січня 2021 року, яку розповсюдив відповідач, недостовірною. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, заперечень щодо заочного розгляду справи не подавала. [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив не подавав. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Встановлено, що ОСББ «Весна-Новоселів 53» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням установчих зборів, оформленим протоколом №1 від 13 вересня 2015 року. Судом встановлено, що на підставі рішення установчих зборів співвласників ОСББ «Весна-Новоселів 53», оформленим протоколом №1 від 13 вересня 2015 року [PERSON] була обрана головою правління ОСББ «Весна-Новоселів 53». З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2016 року на загальних зборах ОСББ «Весна-Новоселів 53» було прийнято рішення, яке оформлено протоколом б/н від 11 грудня 2016 року про зміну керівника ОСББ «Весна-Новоселів 53» [PERSON] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року по справі №521/5738/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ «Весна-Новоселів 53», оформлене протоколом від 11 грудня 2016 року. Рішенням Господарського суду Одеської області від 27 жовтня 2020 року по справі №916/178/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14 квітня 2021 року [PERSON] з 21 грудня 2016 року була поновлена на посаді голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53». З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» Смагіна Г.О. по справі №916/178/20, були надані його Письмові пояснення від 29 січня 2021 року, відібрані адвокатом [PERSON] та підписаними мешканцями багатоквартирного будинку, розташованого по [ADDRESS] , у тому числі і відповідачем. Як зазначає позивач, [PERSON] у своїх письмових Поясненнях від 29 січня 2021 року зазначав, що «Були звернення до поліції щодо факту розтрати [PERSON] грошових коштів на суму 31065,92 грн.». Дані пояснення також підписані мешканцями будинку, у тому числі і відповідачем [PERSON] . Позивач стверджує, що вищевказані відомості є недостовірними. Суд зазначає,\~що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Главою 20 Книги другої Цивільного кодексу України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зазначене узгоджується із\~статтею 297 ЦК України, за якою фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частини першої\~ст. 277 ЦК України,\~ст. 32 Конституції України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За п. 15 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В свою чергу пунктом 17 вищенаведеної Постанови передбачено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо) може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлений спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у справі. Так, як позивач так і ОСББ «ВеснаНовоселів 53» в особі голови\~правління Смагіна Г.О. були учасниками конкретної справи, яка перебувала в проваджені Південно-західного апеляційного господарського суду, рішення по справі ухвалено по суті, наведена у спірних письмових Поясненнях інформація голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» від 29.01.2021 року, отримана адвокатом в межах процесуального закону, надавалась суду у якості доказу, викладена в процесуальному документі, досліджена, оцінена судом при ухвалені судового рішення в межах процедури здійснення судочинства. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 441/1547/17 (провадження № 61-12520св19. Оскільки процесуальним законом передбачений спеціальний порядок дослідження і оцінки доказів, а саме спірних пояснень голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» Смагіна Г.О., на підтвердження викладених обставин спору, підстави для визнання інформації недостовірною відсутні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка, дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів(вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] у своїх письмових поясненнях надав власну оцінку діям [PERSON] , тобто висловив суб`єктивні оціночні судження з приводу дій позивача, як колишнього голови правління ОСББ, які в силу вимог закону, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Дані судження також підтримали мешканці будинку, шляхом проставлення під письмовими Поясненнями свого підпису. Суд вважає, що оспорювана інформація не є недостовірною, а фактично є письмовим повідомленням голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» Смагіна Г.О. адресованим суду, про відомі йому обставини у справі № 916/178/20 із власними оціночними судженнями щодо подій у цій справі, а тому така інформація не може вважатись недостовірною інформацією. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на свої посилання як на підставу своїх вимог, правом на витребування доказів, передбаченого ст. 84 ЦПК України позивач скористалась на власний розсуд. Суд також вважає, що посилання позивача на обставини, які встановлені під час розгляду цивільної справи №521/1333/20 не підлягають застосуванню у вказаній справі, оскільки оцінка вказаній інформації вже надана в рішенні по цивільній справі №521/1333/20. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed