Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач -\~\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» (далі\~-\~\~ТОВ «ФК «ЄАПБ»),\~\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~\~заборгованості за\~кредитним договором\~в сумі 27837,50 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. \~В обґрунтування\~позову зазначено,\~що 26.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладено кредитний договір 20883-10/2021. 13.01.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, зокрема до відповідача, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло права такої вимоги. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків. Таким чином, у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 20883-10/2021 в розмірі 27837,50 грн., яка складається з наступного: 8500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19337,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі. Ухвалою від 05.12.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 29.01.2024 року задоволено клопотання відповідача про витребування у позивача усіх електронних та письмових доказів укладання в електронному вигляді кредитного договору 20883-10/2021 від 26.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] у їх хронологічній послідовності. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник позивача надіслала заяву на ухвалу суду, у якій вказала, що позивач не є стороною договору і не може надати електронні докази його укладання, у відповідності до умов кредитного договору його підписання здійснювалось шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Дійсність укладення договору таким чином вже неожноразово підтверджувалось в судовій практиці України. Також, фінансова установа надала додаткові докази, зокрема, розрахунок заборгованості та докази, що підтверджують надання коштів. Зауважила, що відповідач не може надати документи, які містять комерційну інформацію та розголошувати дані інших осіб боржників. В судовому\~засіданні відповідач\~ [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову повністю за недоведеністю вимог та покласти судові витрати на позивача. Узагальнюючи заперечення відповідача, з урахуванням її пояснень в судовому засіданні та письмових пояснень, можна дійти висновку, що на думку відповідача, наявні в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатись електронним документом та не є належним доказом укладення договору між сторонами по справі. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперова копія кредитного договору створювалася у порядку, визначеному\~ЗУ «Про електронну комерцію». Також позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, відповідні цифри у примірниках наданих договорів або затерті або відповідні пункти взагалі викреслені. Відсутність даних доказів, на думку відповідача, позбавляє суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі. Стверджує, що позивачем не надано жодних допустимих доказів на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів, договір вона не укладала. Проценти нараховано неправомірно і вони не співмірні із сумою боргу. Судом встановлено, що 26.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір 20883-10/2021. Кредитний договір та додатки підписано електронним підписом відповідача 1756 (а.с. 6-9). В процесі судового розгляду встановлено, що відповідачем по справі є саме [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується копіями паспорту відповідача та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. В позові та інших матеріалах справи прізвище відповідача помилково вказано, як [PERSON] або [PERSON] , при тому, що номер РНОКПП співпадає, що на думку суду є технічними описками, які не впливають на результати розгляду даної справи (а.с. 46, 47). 13.01.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло права такої вимоги, що підтверджується також актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року (а.с. 10-13). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 27837,50 грн., з яких: 8500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19337,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 14). До позовної заяви долучено розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 20883-10/2021 від 26.10.2021 року на загальну суму 27837,50\~грн.,\~яка складається\~з наступного:\~8500,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~19337,50\~грн.-\~сума заборгованості\~за відсотками\~ (а.с. 15). Слід зазначити, що після підписання відповідного договору факторингу позивачем не здійснювались будь-які нарахування по кредитному договору. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою ст. 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у\~\~письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за\~\~допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у\~\~випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей\~626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. \~ \~ \~ \~Згідно із\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Крім того,\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в\~\~електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» в редакції чинній на момент укладення кредитного договору передбачала, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору. Відповідно до\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1\~статті 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 516 ЦК України\~визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України\~визначено, що первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. За приписами\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі ст. 1080 ЦК України\~презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. \~ \~ \~ \~За правилом ст. 1082 ЦК України\~боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обовязку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. За встановленими у цій справі обставинами кредитний договір між [PERSON] (в договорі вказано [PERSON] ) та первісним кредиторами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. У пункті 7 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи\~\~ [PERSON] 1756. Отже, без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитні договора між первісним кредитором та відповідачем не було б укладено, відтак суд вважає, що [PERSON] уклала кредитний договір, факт укладення якого вона заперечує. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеним сторонами, суд доходить висновку, що цей правочин відповідно до\~ЗУ «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що спірний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» у наведеній вище редакції, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів\~ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «ЄАПБ» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Аргументи [PERSON] щодо відсутності доказів виникнення між нею та первісним кредитором зобов`язальних правовідносин суд не бере до уваги, оскільки відповідач не надала доказів укладенню договору не нею. При цьому, позиція [PERSON] будується на концепції «негативного доказу». Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №2-879/13 (провадження №61-10802cв18) сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видасться вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і у постановах від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15, від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та інш. Суд не бере до уваги також заперечення [PERSON] \~щодо не отримання кредитних коштів та ненадання позивачем документів первинного бухгалтерського обліку, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало суду докази перерахування на рахунок відповідача відповідних кредитних коштів, а саме, довідку iPAY вих. № 2919 231211142337 від 11.12.2023 (а.с. 76, 77). Натомість, [PERSON] не спростувала доводів сторони позивача про належність рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, саме їй, при тому вкотре використала концепцію «негативного доказу». Доводи [PERSON] щодо ненадання первинних документів, відсутності розгорнутого розрахунку заборгованості, суд вважає безпідставними. Наданий розрахунок та лист містять всі ознаки первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору), вказані документи завірені печатками товариства та підписом представника та директора (а.с. 15, 76). Заперечуючи проти укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, відповідач не надала витяг з особового рахунку про рух коштів за період з 26.10.2021 року по день пред`явлення позову до суду, тим самим не спростувала доводи позовної заяви про отримання нею коштів. Щодо доводу позивача про те, що нараховані відсотки за договором є явно завищеними, що не відповідає засадам добросовісності, розумності як загальним конституційним принципам верховенства права, то суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, цивільним законодавством закріплений принцип презумпції дійсності договорів, що означає, що всі правочини є дійсними допоки протилежне не буде визнано судом. Щодо відступлення права вимоги, суд, дослідивши договір факторингу, встановив, що стороною даного договору є первісний кредитор та ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідач стороною даного договору не є. Посилання відповідача про відсутність доказів на підтвердження оплати сторонами договору факторингу платежів за відступлення прав грошових вимог не спростовує факту укладення та дійсності даного договору, з огляду на відсутність судового спору про дійсність такого договору. За таких висновків суд вважає, що аргументи відповідача є необґрунтованими. Також, суд погоджується з розрахунками заборгованостей, наданими ТОВ «ФК «ЄАПБ», з огляду на відсутність жодних заперечень зі сторони [PERSON] щодо правильності та підставності саме арифметичних обчислень. Таким чином,\~права вимоги\~за договором\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 20883-10/2021\~ від 26.10.2021 року укладеного між первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» та\~ [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023. Як вбачається з кредитного договору, його підписано [PERSON] електронним підписом 1756. Отже з цього можна зробити висновок, що відповідач була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору. У порушення умов договору та закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому у неї виникла заборгованість. Так, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № 20883-10/2021 в розмірі 27837,50 грн., яка складається з наступного: 8500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19337,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. \~ \~ \~ \~Отже, на підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором підтверджені належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір розмірі 2684,00 гривень.

Outcome: approved