Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 25 550 грн заборгованості за утримання машиномісця, 1725,47 - 3% річних, 6 872,87 грн інфляційної складової та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником паркомісця № 7 (підвал № 1) підземної автостоянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між [PERSON] та ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» 01 жовтня 2010 року укладено договір №1-06-7-1/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території. 01 червня 2015 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода, згідно якої щомісячна плата складає 340 грн. 01 липня 2021 року ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» направило додаткову угоду, згідно якої щомісячна плата складає 770 грн, яка залишились без відповіді. За надані позивачем послуги з утримання та експлуатаційного обслуговування автопаркінгу за адресою: [ADDRESS] за період з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 25 550,00 грн. Крім того, позивач просив застосувати штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 1725,47 грн. та 6 872, 87 грн. - інфляційної складової боргу. Ухвалою судді від 27 листопада 2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» 01 жовтня 2010 року укладено договір №1-06-7-1/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території. 01 червня 2015 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода, згідно якої щомісячна плата складає 340 грн. 01 липня 2021 року ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» направило додаткову угоду, згідно якої щомісячна плата складає 770 грн, яка залишились без відповіді. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 7.2 договору №1-06-7-1/ЛУ7Б у разі відсутності письмової заяви однієї з сторін про припинення або зміну цього договору, за один місяць до закінчення строку його чинності, його дія буде щоразу продовжуватись на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Відповідно до п. 7.3 договору №1-06-7-1/ЛУ7Б усі зміни та доповнення до даного договору дійсні з моменту їх підписання. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за договорами відповідач не виконує, в зв`язку з чим у останньої станом на 30 вересня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 25550 грн. та застосувати штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 1725,47 грн. та 6872,87 грн. - інфляційної складової боргу. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем заборгованість відповідача з лютого 2018 року по вересень 2023 року складає 25550 грн. З вказаним розрахунком суд не може погодитись оскільки, як вбачається з розрахунку щомісячна плата з липня 2021 року складає 770 грн. При цьому 01 липня 2021 року ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» направило додаткову угоду, згідно якої щомісячна плата складає 770 грн, яка залишились без відповіді, отже у відповідності до п. 7.3 умов договору позивач не мав права встановлювати нові тарифи. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 17 990 грн. (33 320 грн. (оплати, які мали бути проведені за період з лютого 2018 року по вересень 2023) - 15 330 грн. (зараховані оплати за вищевказаний період). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206 - в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Оплата комунальних послуг відбувається за умовами відповідних договорів про надання таких послуг за виключенням вищезазначеного. Тобто, нарахування пені, інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги у період з лютого 2022 є порушенням законодавства, що підлягає застосуванню в умовах воєнного стану. В зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції за період з 24 лютого 2022 року до 01 жовтня 2023 року задоволенню не підлягають. Отже, у зв`язку із простроченням оплати за житлово-комунальні послуги, вимоги позивача про застосування статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме: за період з 25 лютого 2018 по 23 лютого 2022 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 1584, 02 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 208,72 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2684 грн. До задоволення підлягають вимоги про стягнення з відповідача 22 122 ,74 грн, що становить 64,79 % від ціни позову. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 64,79 % х 2684 грн : 100% = 1738,98 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved