Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

02.02.2024 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, в якій просить вирішити питання про розподіл понесених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суддя дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2024 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволено. У зв`язку із визнанням відповідачем позову, повернуто [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України судовий збір у розмірі 536,80 грн., сплачений за квитанцією АТ «Таскомбанк» 02.11.2023 р. №7776-2502-2347-9931. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, заява про ухвалення додаткового рішення подана у межах встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2023 р. між ТОВ «Амадео право» та [PERSON] укладено договір №20112023 про надання юридичних послуг. Вартість юридичних послуг згідно п.1.2 становить 15200,00 грн. і сплачується замовником шляхом внесення коштів у касу виконавця або шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Згідно акту приймання-передачі від 13.12.2023 р. ТОВ «Амадео право» виконав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги: правовий аналіз ситуації, заснований на вивченні матеріалів справи наданих замовником; підбір норматвино-правових актів, необхідний для вирішення справи; розробка плану і стратегії подальших дій; написання та подання заяви. Загальна вартість послуг становить 5000,00 грн. Факт оплати у розмірі 5000,00 грн. підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів від 10.11.2023 р., 30.11.2023 р. у розмірі 3500,00 грн. та 1500,00 грн. відповідно. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесених позивачем. Суд бере до уваги позицію викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, з урахуванням задоволення позову, надання позивачем усіх доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] та ухвалити у цій справі додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved