Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

У липні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 54 394,81 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 27.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та [PERSON] було укладено договір про відкриття поточного (карткового) рахунку, видачу кредитної платіжної карти та їх обслуговування № [NUMBER] (далі - договір), згідно п 1.1 якого відповідачу було відкрито поточний (картковий рахунок) № [NUMBER] в гривні з можливістю встановлення/відкриття відновлювальної кредитної лінії, надано у користування платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер до неї на підставі отриманої від власника рахунку заяви за встановленою Банком формою, інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України та Правил користування картрахунком та платіжними картками ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», які є невід`ємною частиною Договору і розміщені на офіційному сайті Банку, що здійснює їх обслуговування. Згідно п.1.2. даного договору Максимальний (граничний) розмір доступного кредитного ліміту на картрахунку встановлюється у сумі 100 000,00 грн. За користування кредитною лінією Банк щоденно нараховує, а власник рахунку щомісячно у терміни, передбачені п.2.5. договору сплачує проценти у розмірі 30,0% річних (фіксована процентна ставка)( п.1.4. договору). Вказує, що банком зобов`язання за договором виконано у повному обсязі і відповідачу відкрито кредитну лінію на суму 100 000,00 грн, шляхом зарахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] в гривні в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК». Відповідачем умови договору своєчасно не виконані, обов`якові платежі по договору встановлені договором у строки не сплачені, тому залишок заборгованості по кредитній лінії перенесено банком на рахунки простроченої заборгованості з 05.03.2020. Внаслідок невиконання умов договору відповідач має заборгованість перед позивачем, яка станом на 24.06.2020 становить 54 394,81 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитним лімітом - 53 899,99 грн; 3% річних за прострочення сплати кредиту відповідно до ст.625 ЦК України - 494,82 грн. Враховуючи викладене, позивач звернуся до суду за захистом свої прав та стягненням заборгованості за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит щодо відомостей. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14.09.2020 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Згідно відповіді на запити від 08.10.2020 відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 03.02.2021 до суду представником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подано заяву про заміну сторони позивача у справі, оскільки 22.12.2020 між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № ІІ-2020. Згідно вказаного договору право вимоги до боржників за кредитним договором №541325 від 27.02.2018 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.03.2021 замінено первісного позивача АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». В подальшому у судове засідання, яке призначене на 07.03.2024 сторони по справі не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявні клопотання представника позивача про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі, що надійшли до суду 07.12.2021, 15.12.2021, 11.04.2022, 10.11.2022, 17.02.2023, 11.04.2023, 04.10.2023, 22.02.2024. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату і час розгляду справи по суті повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзиву до суду не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] було укладено договір про відкриття поточного (карткового) рахунку, видачу кредитної платіжної карти та їх обслуговування № [NUMBER] , згідно п 1.1 якого відповідачу було відкрито поточний (картковий рахунок) № [NUMBER] в гривні з можливістю встановлення/відкриття відновлювальної кредитної лінії, надано у користування платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер до неї на підставі отриманої від власника рахунку заяви за встановленою Банком формою, інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України та Правил користування картрахунком та платіжними картками ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», які є невід`ємною частиною Договору і розміщені на офіційному сайті Банку, що здійснює їх обслуговування. Згідно п.1.2. договору максимальний (граничний) розмір доступного кредитного ліміту на картрахунку встановлюється у сумі 100 000,00 грн. За користування кредитною лінією Банк щоденно нараховує, а власник рахунку щомісячно у терміни, передбачені п.2.5. договору сплачує проценти у розмірі 30,0% річних (фіксована процентна ставка)( п.1.4. договору). Відповідно до п. 2.5. договору власник рахунку зобов`язаний щомісячно, протягом 25 днів після розрахункового дня, сплачувати обов`язковий платіж, що включає в себе 5 % від фактично використаної суми кредитної лінії. Банк зобов`язання за договором виконав у повному обсязі і відповідачу відкрив кредитну лінію на суму 100 000,00 грн, шляхом зарахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] в гривні в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», що підтверджується випискою по даному картковому рахунку. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 24.06.2020 становить 54 394,81 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитним лімітом - 53 899,99 грн; 3% річних за прострочення сплати кредиту відповідно до ст.625 ЦК України - 494,82 грн. 22.12.2020 між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № ІІ-2020, згідно якого право вимоги за кредитним договором №541325 від 27.02.2018 (із заборгованістю в розмірі 53899,99 грн) перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань, або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Ці норми дають банку підстави для дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитним договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір №541325 від 27.02.2018, умови якого були виконані позичальником шляхом надання відповідачу кредитних коштів. Матеріалами справи підтверджено, що сторони погодили істотні умови кредитного договору. Оскільки відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконала, утворилась заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, яка станом на 24.06.2020 складає54 394,84 грн та підлягає стягненню. Будь-яких доказів на спростування заявлених позовних вимог та визначеного розрахунку, відповідачем суду надано не було, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,00 грн за подання позову до суду.

Outcome: approved