Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 16.03.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що півтора роки тому шлюбні відносини з відповідачем фактично було припинено, вони проживають окремо, не спілкуються та шлюб носить формальний характер, позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.02.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В позовній заяві представник позивачки просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, таким чином не заперечуючи проти розгляду справи за відсутності сторони відповідача. Відповідач в наданій заяві також просив розглядати справу без його участі, зазначивши про визнання позову. Враховуючи зазначене, відповідно до положень ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 березня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №133. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як зазначила в своєму позові позивачка та згідно поданої заяви визнано відповідачем, на теперішні час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та намірів відновлювати стосунки не мають. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Відповідно до ст.113 СК України та відсутності відповідних клопотань позивачки, після розірвання шлюбу прізвище останньої слід залишити без змін - [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в поданому позові позивачка просила покласти судові витрати на неї, понесені останньої відповідні судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: approved