Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

04.05.2023 року Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб зареєстрований у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, Київської області. [INFO] від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , про що 08 вересня 2010 року Виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 285 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] . Спільне життя у Позивачки з Відповідачем не склалося, рішенням суду № 369/3472/20 від 19.06.2020 року шлюб було розірвано. Після розлучення батьків, дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її матеріальному забезпеченні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, участі в її фізичному та духовному розвитку не приймає, з сином не спілкується, не навідує його, не телефонує та жодним чином не цікавиться його життям. Зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зв`язок колишнє подружжя не підтримує, зокрема з наявної у Позивачки інформації, [PERSON] більше трьох років тому виїхав на постійне місце проживання за межі України, відомостей про конкретне його місцеперебування у позивачки немає. Позивачка разом із сином зареєстрована та проживає разом за однією адресою, що підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади. За адресою місця проживання Позивачки, проводилося обстеження житлово-побутових умов, на підставі чого було видано Акт обстеження умов проживання. У квартирі, де Позивачка проживає разом з сином, створені всі умови для нормального проживання і виховання дитини, її повноцінного та гармонійного розвитку. Вказує, що син [PERSON] навчається в 6-А класі ліцею-інтернату №23 «Кадетський корпус» Шевченківського району м. Києва, що підтверджується довідкою № 38 від 28.02.2023 р. Відповідно до характеристики, яку видав директор ліцею про сина Позивачки, мати надає належну увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться його навчанням. Натомість біологічний батько [PERSON] до ліцею не приходив, не спілкувався з вчителями, не цікавився навчанням дитини, батьківські збори не відвідував. Зазначає, що син [PERSON] добре фізично розвинений, відвідує гурток РЕГБІ. Довідкою клініки «Pulse» від 09.04.2023 року, підтверджується, що дитина знаходиться на обліку у педіатра та за медичною допомогою зверталась лише у присутності матері, [PERSON] . З вихованням та доглядом за [PERSON] матері допомагає її чоловік, [PERSON] , який не є біологічним батьком хлопчика, однак піклується про нього як про рідну дитину. [PERSON] виконує всі батьківські обов`язки по відношенню до сина своєї дружини, [PERSON] . У хлопчика з вітчимом складаються добрі, довірливі стосунки. На підставі викладеного, просила суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше визначеного законодавством мінімального розміру аліментів на дитину, починаючи з дня подання цієї позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні, встановивши загальний порядок дослідження доказів. 28.02.2024 року, від представник позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала частково в частині позову про позбавлення батьківських прав, що стосується стягнення аліментів просили в цій частині вимоги залишити без розгляду, не заперечувала щодо заочного розгляду справи, просила суд задовольнити позов. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2024 позов в частині стягнення аліментів залишено без розгляду, за заявою представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб зареєстрований у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, Київської області. [INFO] від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 08.09.2010 року Виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області серії [NUMBER] , про що зроблено відповідний актовий запис № 285. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/3472/20 від 19.06.2020 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище Позивача змінено на « [PERSON] ». Місце проживання та реєстрації [PERSON] підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади. 29 квітня 2023 року за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , з метою засвідчення створених належних побутових умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , було здійснено обстеження домоволодіння, в якому проживає позивач з дитиною. На підставі вказаного обстеження, від 29.04.2023 року було складено акт, яким підтверджується, що за місцем проживання [PERSON] створені належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини. Кімната, яка облаштована для дитини, умебльована, є необхідні речі побуту та вжитку. Для дитини створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Судом встановлено, що [PERSON] навчається в 6-А класі ліцею-інтернату №23 «Кадетський корпус» Шевченківського району м. Києва, що підтверджується довідкою № 38 від 28.02.2023 р. Відповідно до характеристики, виданої директором ліцею про сина Позивачки, підтверджується, що вихованням дитини займається тільки його мати. Батько [PERSON] , [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини, жодного разу не цікавився його навчанням і ніколи не з`являвся до навчального закладу на батьківські збори. Відповідно до довідки клініки «Pulse» від 09.04.2023 року, підтверджується, що дитина знаходиться на обліку у педіатра та за медичною допомогою зверталась лише у присутності матері, [PERSON] . З вихованням та доглядом за [PERSON] матері допомагає її чоловік, [PERSON] , який не є біологічним батьком хлопчика, однак піклується про нього як про рідну дитину. Реєстрація шлюбу позивача з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 вересня 2022 року, виданим Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.09.2022 року, актовий запис № 2509. [PERSON] виконує всі батьківські обов`язки по відношенню до сина своєї дружини, [PERSON] . У хлопчика з вітчимом складаються добрі, довірливі стосунки. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд, оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини [PERSON] та її матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Досліджені докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] його дитини [PERSON] , судом не встановлено. Також, судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагався виконувати батьківські обов`язки. Відповідно до нотаріально засвідчених пояснень [PERSON] та [PERSON] , матеріальним забезпеченням та розвитком свого сина займається виключно мати [PERSON] . Батько [PERSON] жодним чином не бере участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] . На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Outcome: approved