Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

Зміст позовних вимог У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить суд: - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» суму в розмірі 10 248,70 дол. США 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2010 у справі № 2-3550/2009; - стягнути пропорційно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» судовий збір в сумі 5 621,71 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1126730600, відповідно до якого Банк надав кредит у розмірі 149 800 доларів США, зі ставкою за користування кредитом в розмірі 12,9% річних строком до 12.12.2022. Також 12.12.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] в забезпечення вимог Кредитного договору укладено Договір поруки 164310-12.12.2007. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2010 у справі № 2-3550/2009 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та ПП «Локо» на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 180 811,68 доларів США 12.03.2012 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва замінено сторону виконавчого провадження № 21697079 з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк». 24.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» укладено Договір № 1456/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до пп. 1.1 якого продавець ПАТ «Дельта Банк» передає у власність покупцеві ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до Додатку № 1 до Договору до правонаступника стягувача перейшло також право вимоги за кредитним договором № 11267306000 в 12.12.2007. 21.07.2020 Деснянським районним судом м. Києва у справі № 2-627/10 задоволено заяву ТОВ «ФК «Гефест» та замінено сторону у виконавчих листах відносно відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3, яка постановою Київського апеляційного суду у справі №2-627/10 від 08.10.2020 залишена без змін. Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідачів на підставі ст. 625 ЦПК України 3 % річних за період з 18.08.2020 по 23.02.2022. Позиція сторони відповідача Представник [PERSON] вказує, що відповідачів, як поручителів, в порушення вимог ст. 516, 517 ЦК України повідомлено не було про зміну кредитора у кредитному зобов`язанні. Представник відповідача-1 зауважує, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний повернути суми, передбачені статтею 625 ЦК України. Разом із тим, позивач здійснив нарахування 3 % річних за період, коли строк кредитування ще не закінчився 12.12.2022. Представник відповідача-1 зазначає, що позовна заява була подана 28.08.2023, разом із тим, позивач включив до позовних вимог 3 % річних за період з 18.08.2020 по 27.08.2020, хоча цей період знаходиться поза межами позовної давності, тому він заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача. Рух справи Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у справі № 754/11906/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3% річних задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 10 248,70 доларів США. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 2810,86 грн витрат зі сплати судового збору. Стягнуто [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 2810,85 грн витрат зі сплати судового збору. 12 листопада 2023 року [PERSON] , через представника - адвоката Смірнова Андрія Андрійовича, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у справі № 754/11906/23, в якій просив суд скасувати вказане заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року вказану заяву залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення недоліків. Від представника заявника до суду подано заяву на усунення недоліків, в якій наведено поважні причини неявки в судове засідання [PERSON] та неповідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року прийнято до розгляду заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3% річних. Призначено вказану заяву до розгляду у судовому засіданні на 24 січня 2024 року. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року задоволено. Скасовано заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у справі № 754/11906/23 та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні. У судовому засіданні 28.02.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (судової повістки) до електронного кабінету представнику відповідача-1 адвокату Смірнову Андрію Андрійовичу. Відповідач-2 до суду не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач-2 повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання, проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2010 у справі № 2-3550/2009 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та ПП «Локо» на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 180 811,68 дол. США, що становить 1448120,78 грн та судові витрати у розмірі 1820,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2012 замінено сторону виконавчого провадження № 21697079 з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2018, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2018, поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання з дня набрання ухвалою суду законної сили. 24.05.2019 між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір № 1436/К про купівлю-продажу майнових прав, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передає у власність покупцеві - ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути в майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку № 1 до цього Договору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2020 у справі № 2-627/10 задоволено заяву ТОВ «ФК «Гефест», замінено сторону у виконавчих листах про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та ПП «Локо» з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Гефест». Постановою Київського апеляційного суду від 08.10.2020 у справі № 2-627/10 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2020 залишено без змін. Норми права та мотиви суду Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох відсотків річних у сумі 10 248,70 доларів США, нарахованих за період з 18.08.2020 по 23.02.2022 за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2010 у справі № 2-3550/2009. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідачі згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2010 у справі № 2-3550/2009 мають грошове зобов`язання перед ТОВ «ФК «Гефест» в сумі 180811,68 доларів США, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Слід зазначити, що у вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15, яким було визначено, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), також зазначено, що зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до частини статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Проте відповідачами не надано доказів виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2010 у справі № 2-3550/2009, ні первісному кредитору, ні новому кредитому. Частинами першою - четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги статті 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з розрахунком сума 3 % річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 18.08.2020 по 23.02.2022 становить 10 248,70 доларів США. Суд не може погодитися з розрахунком позивача, оскільки в ньому допущено математичні помилки. Тому, розрахунок суми 3 % річних є таким: з 18.08.2020 до 31.12.2020: 180 811,68 x 3 % x 136 : 366 : 100 = 2 015,61 доларів США; з 01.01.2021 до 23.02.2022: 180 811,68 x 3 % x 419 : 365 : 100 = 6 226,86 доларів США; Всього: 2 015,61 +6 226,86 = 8242,46 доларів США. З огляду на зазначене, позовні вимоги є обгрунтованими в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 3 % річних в розмірі 8242,46 доларів США. Щодо позовної давності Відповідно до положень ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У постанові Верховного Суду (у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Слід зауважити, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року. Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Згідно з п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на цей час. Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 24.08.2023 (відповідно до штампа на поштовому конверті), а період стягнення становить з 18.08.2020 по 23.02.2022, тобто в період дії карантину та воєнного стану, то до даних правовідносин не можуть бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності. Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають стягненню солідарно з відповідачів 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 8242,46 доларів США. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial