Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

У жовтні 2023 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що малолітній [PERSON] проживав разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2023 року до Чернівецького районного управління поліції було здійснено анонімний телефонний дзвінкок, в якому повідомлено про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] . В подальшому, працівниками поліції спільно з представником служби у справах дітей Чернівецької міської ради здійснено виїзд за адресою фактичного місця проживання відповідачки [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , та після прибуття за вказаною адресою встановлено, що [PERSON] та її співмешканець перебувають у стані сильного алкогольного сп`яніння, буянять, в результаті чого виникла бійка з третьою особою, після чого виникла пожежа через необережне поводження з вогнем. За наслідками виявленого факту, працівником служби у справах дітей міської ради проведено оцінку рівня безпеки дитини та складено відповідний акт від 22.03.2023 року, а малолітнього [PERSON] доставлено до комунальної некомерційної установи «Міська дитяча клінічна лікарня» з метою його повного та всебічного обстеження. В подальшому, наказом служби у справах дітей Чернівецької міської ради № 2/39 від 23.03.2023 року, [PERSON] взято на облік, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків, та станом на сьогодні відповідачка [PERSON] до служби у справах дітей із документами щодо повернення дитини на виховання не зверталась. Зазначаала, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на вихованні та повному державному утриманні в обласному комунальному некомерційному підприємстві «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини». Крім того, вказувала, що відповідно до довідки обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» № 259 від 16.05.2023 року, з моменту влаштування і по 16.05.2023 року, відповідачка, а також інші родич дитину не навідували, не цікавились його розвитком та станом здоров`я, жодним чином не намагались допомогти в утриманні та вихованні дитини. 13.09.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, враховуючи вищевказані обставини, а також дані про те, що [PERSON] хоча і проходила лікування від алкогольної залежності, та на даний час самовільно приймає препарати, які, з її слів, допомагають їй покращити самопочуття та уникати проявів епілептичного синдрому, повтороно розглянуто питання щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, а також на те, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі сина, просила позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, та просила стягнути аліменти на його утримання. Не погоджуюсь із поданим позовом, представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] подала письмовий відзив, в якому заперечувала щодо задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та просила в їх задоволенні відмовити у повному обсязі. При цьому, зазначала, що [PERSON] на даний час усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, а також створила умови для нормального проживання дитини, пройшла курс лікування від алкогольної залежності, алкоголь не вживає, влаштувалась на роботу. Зазначала, що відповідно до довідки ТОВ «Гарант» №117/12-23 від 06 грудня 2023 року, [PERSON] працює на посаді помічник кухара з 30 жовтня 2023 року по теперішній час згідно штатного розкладу, форма працевлаштування основна. Крім того, зазначала, що згідно довідки ОКНП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» №36-Д від 01.12.2023 року, мати регулярно відвідувала в установі свого малолітнього сина, та під час візитів відповідачка [PERSON] цікавиться розвитком та станом здоров`я сина, намагалася допомогти в його утриманні та вихованні, приносила гостинці та засоби гігієни, висловлювала намір повернути дитину додому на виховання. Крім того вказувала, що наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, не містить відомостей про з`ясування органом опіки та піклування реального відношення матері до виховання дитини, посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особу матері. Також орган опіки та піклування при наданні висновку не сприяв захисту інтересів дитини щодо її прав на проживання в сім`ї разом із матір`ю, на піклування батьків, а при ухваленні рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав не врахував думку відповідачки. Також вказувала, що [PERSON] має бажання виховувати та піклуватись про свого малолітнього сина [PERSON] , змінила свою поведінку по відношенню до дитини. Вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування [PERSON] позов підтримав в повому обсязі та просив про його задоволення, вказуючи на те, що [PERSON] належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, фактчино самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не створила належних умов для проживання сина, а також після вилучення дити від матері не виявляла бажання звернутись із заявою до органу опіки та піклування щодо повернення сина на виховання, та не створила належних умов для його нормального розвитку та проживання, не працевлаштована, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та про майбутнє свого сина, що зафіксовано відповідними актами обстеження житлово-побутових умов, зловживає алкогольними напоями, а тому наявні усі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина [PERSON] . Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. При цьому, відповідачка [PERSON] суду пояснила, що на даний час вона усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, створила умови для нормального проживання дитини, забезпечила дитину ліжком, візочком, одягом та засобами гігієни, пройшла курс лікування від алкогольної залежності, алкоголь не вживає, та влаштувалась на роботу. Крім того, зазначала, що вона регулярно відвідувала свого малолітнього сина [PERSON] , та цікавилися його розвитком та станом здоров`я, допомогала в його утриманні та вихованні, приносила гостинці та засоби гігієни, та бажає повернути сина додому. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» Філіпець Л.П. в судовому засіданні підтвердила, що мати дитини - [PERSON] , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, та не створила належних умов для його нормального розвитку та проживання, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та його майбутнє. На даний час дитина перебуває на державному утриманні, мати навідує дитину, однак незавжди регулярно. Представник Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. При цьому суду пояснила, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, вживає алкогольні напої, й відповідно у квартирі не сворені належні умови для проживання малолітнього сини [PERSON] , що підтверджується відповідними актами обстеження житлово-побутових умов відповідачки. Крім того, при неоднарозовому відвідуванні місця проживання відповідачки були такі випадки, що двері квартири вона не відчиняла, однак був чутний голос в квартирі та сильний запах тютюну. Просила позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом вставнолено, що [PERSON] є матірю - [PERSON] , [INFO] (а.с.92). Батьком дитини вказаний [PERSON] . Також судом вставнолено, що малолітній [PERSON] , проживав разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 22.03.2023 року до Чернівецького районного управління поліції здійснено анонімний телефонний дзвінкок, в якому повідомлено про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] . В подальшому, працівниками поліції спільно з представником служби у справах дітей Чернівецької міської ради здійснено виїзд за адресою фактичного місця проживання відповідачки [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , та після прибуття за вказаною адресою встановлено, що [PERSON] та її співмешканець перебувають у стані сильного алкогольного сп`яніння, буянять, в результаті чого виникла бійка з третьою особою, після чого виникла пожежа через необережне поводження з вогнем. За наслідками виявленого факту, працівником служби у справах дітей міської ради проведено оцінку рівня безпеки дитини та складено відповідний акт від 22.03.2023 року, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] та її співмешканець перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння, буянили, після чого виникла бійка з третьою особою, в результаті чого виникла пожежа через необережне поводження з вогнем, та працівниками служби у справах дітей міської ради було проведено оцінку рівня безпеки дитини. 22.03.2023 року о 04 год. 00 хв. у супроводі працівників поліції та служби у справах дітей доставлено малолітнього [PERSON] до комунальної некомерційної установи «Міська дитяча клінічна лікарня» з метою повного та всебічного обстеження дитини. Наказом №2/39 від 23.03.2023 року про взяття на облік дитини, яка опинилась в складних життєвих обставинах, службою у справах дітей Чернівецької міської ради вирішено [PERSON] , [INFO] взяти на облік, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матері своїх батьківських обов`язків(а.с.15). 29 березня 2023 року Органом опіки та піклування прийнято рішення №1/541 про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] , в сім`ю до матері [PERSON] , оскільки матері необхідно пройти лікування з метою зменшення ризиків вживання алкогольних напоїв, та малолітню дитину помістили до Чернівецького обласного спеціалізованого будинку дитини (а.с.16). 11.04.2023 року, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органом опіки та піклування № 209/8, [PERSON] , [INFO] , направлено в обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання(а.с.20). При цьому, відповідно до інформації Чернівецького міського центру соціальних служб №539/02-04 від 03.05.2023 року за період роботи із [PERSON] виїзди здійснювались як за місцем проживання жінки, так і за місцем перебування її малолітньої дитини [PERSON] , у КНП «Міська дитяча клінічна лікарня». Так, 02.05.2023 pоку, було здійснено виїзд за місцем проживання жінки, проте вдома нікого не було. Під час повторного виїзду 03.05.2023 р. жінка разом із співмешканцем [PERSON] перебувала у стані алкогольного спяніння. З її слів, вона систематично вживає алкоголь з того часу, коли її сина помістили у будинок дитини. Крім того, у період з початку квітня і до 26.04.2023 року, [PERSON] перебувала біля сина у І педіатричному відділені КПН «Міська дитяча клінічна лікарня», та зі слів медперсоналу [PERSON] забезпечувала сина належним доглядом і наглядом. Також, з 14.04.2023 року по 26.04.2023 року, поки дитина хворіла, [PERSON] виконувала всі рекомендації лікаря, дотримувалась лікарняного режиму. Також, під час виїзду за місцем проживання [PERSON] також констатовано позитивні зміни, а саме: приміщення було прибране, куплено засоби дитячої гігієни, дитячий посуд, ванночку, ліжечко, візочок, тощо. Даючи оцінку наведеним вище встановленим обставинам, суд виходить із наступного. Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. За таких обставин, аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Крім того, відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно сина [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та вказувала, що на даний час вона усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, створила умови для нормального проживання дитини, пройшла курс лікування від алкогольної залежності, алкоголь не вживає, влаштувалась на роботу, та бажає і надалі виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина [PERSON] . Крім того, зазначала, що вона регулярно відвідувала в установі свого малолітнього сина, що підтверджується записами в журналі відвідування відповідного відділення будинку дитини, цікавилася розвитком та станом здоров`я свого сина, допомогала в його утриманні та вихованні й відповідно дані доводи підтверджуються наявними у матеріалах спраив доказами, які не спростовані позивачем. Також не надано доказів на підтвердження стоврення відповідачкою загрози для життя та здоров`я дитини. Таким чином, факт заперечення відповідачки проти позову про позбавлення її батьківських прав, вжиття заходів щодо поліпшення умов проживання та забезпечення місця для проживання дитини, а саме придбання ліжка, нової білизни, засобів гігієни, продуктів харчування, візочка тощо, а також влаштування на роботу та проходження курсу лікування від алкогольної залежності та періодичне відвідування наркологічного диспансеру з метою контролю за поведінкою відповідачки та контролю її схильності до алкогольної залежності свідчить про його інтерес до дитини. Крім того, пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Разом з тим, позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п. 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Разом з тим, у справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, щоб свідчило про систематичний характер, а також відсутні й докази проведення відповідних бесід, попереджень з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові доводів позивача щодо нехтування відповідачкою своїми обов`язками щодо виховання та утримання сина [PERSON] , оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Суд приймає до уваги те, що відповідачка пройшла курс лікування від алкогольної залежності, алкоголь не вживає, влаштувалась на роботу, має місце проживання, має бажання зберегти сімю, покращила умови проживання для дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її сина [PERSON] не відповідатиме інтересам дитини. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно її сина [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю із покладенням на позивачаобьовязку щодо здійснення контролю за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків та попередженням [PERSON] про недопустимість неналежної повідінки щодо виховання дитини у майбутньому.. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed