Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

14.01.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. від 21.01.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження. В подальшому ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. від 19.10.2021 року було закрито провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач [PERSON] оскаржив її в Одеському апеляційному суді. Постановою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року апеляційну скаргу позивача [PERSON] було задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Матеріали справи повернуті до суду 25 січня 2024 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 26 січня 2024 року справу було передано судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 30.01.2024 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та призначено \~судове\~засідання на 29.02.2024\~року о\~10\~год.\~00\~хв. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає\~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув права користування квартирою [ADDRESS] як член сім`ї батька сторін - [PERSON] , який користувався даною квартирою як член Житлово-будівельного кооперативу «Центральний- Сбірний-20». У зв`язку з чим з 1984 р. у вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, що підтверджується довідкою від 12.03.2017 р. № 11 та відомостями про зареєстрованих осіб у житловому поиміщенні/будинку від 16.12.2020 р. № Д1-276929-ю/л. 01.01.1992 р. [PERSON] було повністю сплачено пайовий внесок за вказану квартиру, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-Сбірний-20» від 09Л 2.2020 р. № 54. Право власності [PERSON] на зазначену квартиру зареєстровано не було, що підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 16.07.2020 р. № 2860/02-14 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. [INFO] помер батько сторін [PERSON] , [INFO] померла мати сторін - [PERSON] . Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною п. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. З ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 р. у справі № 522/19969/16-ц. Правова позиція щодо виникнення у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини також висловлена Верховним Судом України у Постанові від 23 січня 2013 р. у справі № 6-164цс12 та у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 р. у справі № 303/6974/16-ц, від 04 червня 2020 р. у справі № 760/16793/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 355/340/17-ц. Отже, позивач має право на захист свого суб`єктивного цивільного права шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, оскільки як спадкоємець першої черги у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а тому з часу відкриття спадщини має право володіння та користування спадковим майном. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членам сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів сім`ї. Даного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14. А відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, суд при виборі і застосуванні норми права до встановлених правовідносин, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4\~ст.206 ЦПК України). Матеріали справи містять Відзив відповідача, в якому [PERSON] зазначає, що в спірній квартирі він не проживає (а.с. 144). Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги наявні в матеріалах справи заяви та пояснення свідків, акт про непроживання відповідача по спірній адресі протягом тривалого часу. Крім того,суд враховує факт добровільного зняття [PERSON] з реєстраціного обліку по вказаній адресі у жовтні 2021 року, що також свідчить про втрату ним права користування квартирою [ADDRESS] . Враховуючи вищезазначені обставини, визнання відповідачем позову, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved