Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

До Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси звернувся\~представник Акціонерного\~товариства\~«Кредобанк» з\~позовом до [PERSON] , [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~в якому\~просить суд\~стягнути солідарно\~з відповідачів\~заборгованість за\~кредитним договором\~ №CL-313995\~від 28.05.2021\~року у\~розмірі 256720,66\~грн.,\~а також\~стягнути судові\~витрати. В обґрунтуванні своєї позовної заяви представник позивач зазначає, що 28.05.2021 р. між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-313995. Згідно із п.1.1. Кредитного договору, Банк зобов?язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії та інші платежі, передбачені цим Кредитним договором. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, банк видає Позичальнику Кредит у сумі 200 000, 00 (двісті тисяч гривень 00 копійок) до 27.05.2026 р. Відповідно до п.2,4. Кредитного договору, Кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. 25.05.2021 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № CL-313995 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім?єю [PERSON] із [PERSON] . Зазначили, що [PERSON] на момент укладення кредитного договору перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та враховуючи те, що одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, тобто сторони є солідарними відповідачами. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № CL-313995 від 28.05.2021 р. станом на 08.05.2023 р. заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 256720,66 грн., що складається із: заборгованість зі тілом кредиту 186614,62 грн.; заборгованість за відсотками 70106,04 грн. Також, 24.05.2023 року представником Акціонерного\~товариства «Кредобанк» на адресу [PERSON] , [PERSON] \~ було направлено досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань на кредитним договором. Проте, така вимога була повернута на адресу відправника, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою відповідачі не звертались до банку для мирового врегулювання спору. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.08.2023 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 19.09.2023 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2023 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслали до суду клопотання, у кому вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили суд справу слухати за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що Судом встановлено, що 28.05.2021 р. між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір №CL-313995, відповідно якого останній отримав кредит у розмірі 200000,00 грн. на строк до 27.05.2026 року зі сплатою відсотків за процентною ставкою 29,99 % річних (а.с. 21-25). Вказані кошти було отримано [PERSON] на його картковий рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями. (а.с. 18-20) Згідно із п. 6.1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору, позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних - сум ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2 кредитного договору. Повернення кредиту здійснюється у порядку, передбаченому п.п. 6.3.1.\~6.3.5. кредитного договору. Відповідно до п. п. 6.2, 6.3 кредитного договору відповідач [PERSON] повинен був щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, здійснювати повернення суми заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу у розмірі по 6527,00 грн. Для здійснення належного погашення кредиту відповідач зобов`язалася щомісячно, не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленої Графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, та доручила позивачу щомісячно, в кінцеву дату погашення щомісячного платежу, передбачену Графіком платежів, здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку в сумі щомісячного платежу. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За умовами п. 6.9 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , банк у випадку, передбаченому п. 3.3 кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Пунктом 6.10 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення банку, передбаченого п. 6.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні, протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. 24.05.2023 року представником Акціонерного\~товариства «Кредобанк» на адресу [PERSON] , [PERSON] \~ було направлено досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань на кредитним договором, проте відповідачами по справі порушення усунуті не були, заборгованість не сплачена. (а.с.36-48) Отже, суд доходить висновку про наявність підстав у позивача для дострокового повернення кредиту. З розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] вбачається, що, станом на 08.05.2023 р. заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 256720,66 грн., що складається із: заборгованість зі тілом кредиту 186614,62 грн.; заборгованість за відсотками 70106,04 грн. (а.с.6) Щодо солідарного стягнення заборгованості суд зазначає наступне. [PERSON] на час отримання кредиту перебував у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією паспорту [PERSON] та анкетою-заявою № CL 313995 від 25.05.2021 р. (а.с.33 зв., 30). Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України. Відповідно до частини третьої статті 368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина перша статті 21\~СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36\~СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Так, положення статті 60\~СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61\~СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення зі [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором №CL-313995 від 28.05.2021 р. в загальному розмірі 256720,66 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках з кожного витрати по сплаті судового збору на загальну суму 3850,81 грн., який було сплачено АТ «Кредобанк» при зверненні до суду з даним позовом. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 25672,06 грн., суд зазначає наступне. Статтею 133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-третьої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Павленком С.В. було надано копії наступних документів: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 58); копію першого та останнього аркушів договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» (а.с. 55-56); довіреність № 12783 від 24.11.2022 року, надана АТ «Кредобанк» адвокату Павленку С.В. (а.с 57). З наданих до позовної заяви документів не вбачаються умови надання відповідної правової допомоги, в т.ч. щодо визначення її вартості, відсутні докази на підтвердження того, що правова допомога була надана саме на підставі цього договору, детальний опис робіт, розрахунок вартості суми правової допомоги, заявленої до стягнення, документи на підтвердження понесення відповідних витрат, акти здачі приймання наданих послуг. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial