Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у зареєстрованому між позивачем та відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 року зазначений вище шлюб було розірвано. Судовим наказом від 24 березня 2020 року стягнуто на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Однак, з березня 2016 року батько жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя. Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. З урахуванням викладеного позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також змінити спосіб виконання судового наказу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 08 грудня 2023 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження із повідомленням учасників справи (а.с. 25); 19.01.2024 року представником позивача подано заяву про виклик свідків (а.с. 54); ухвалою від 19 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 52); 22.01.2024 року представником позивача подано заяву про виклик свідка (а.с. 55); 16 лютого 2024 року представником позивача подано клопотання про приєднання доказів (а.с. 68). У судовому засіданні позивачка, яка була допитана за її згодою як свідок, позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, при цьому пояснила, що з 2021 року батько з дитиною взагалі не контактує, навіть, перебуваючи ще з дитиною у с. Березове Синельниківського району Дніпропетровської області до 2021 року останній проходив позв їхнього з дитиною будинку, при цьому бачачи, що вона грається з дитиною ігнорував її. Будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу вона не чинила, а навпаки сама була ініціатором такого спілкування. Останній знає нове місце її проживання, номер телефону як її, так і дитини, однак не телефонує їм взагалі. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, вказавши, що відповідач фактично самоусунувся від виховання своєї дитини, так як зовсім не цікавиться інтересами дитини, який майже два роки не сплачує аліменти. Відповідач у судове засідання не з`явився, який згідно поштового повідомлення за вказаною адресою реєстрації відсутній, який також повідомлявся про розгляд справи через оголошення на веб-сайті судової влади, а тому враховуючи, що заяви про розгляд справи за відсутності та відзиву на позов не останній не надав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, тобто про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивачка, представник позивачки та представник третьої особи не заперечували проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Ічнянської міської ради Чернігівської області, як органу опіки та піклування Матвієнко Г.Ю. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з посиланням на те, що за матеріалами, наданими Великомихайлівською сільською радою Синельківського району Дніпропетровської області [PERSON] характеризується виключно позитивно, з квітня 2023 року мобілізований до лав ЗСУ. Разом з тим, [PERSON] не надала підтверджень винної поведінки батька дитини щодо невиконання батьківських обов`язків, не обґрунтувала мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, у зв`язку з чим було прийнято рішення про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] доводиться їй дочкою. Так, відповідач з самого народження його сина не проявляв інтересу до останнього. Останній раз бачила відповідача приблизно 5 років тому в с. Березове Покровського району Дніпропетровської області. [PERSON] матеріальної допомоги на сина не надає, не спілкується з ним, не вітає з днем народження. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знає позивачку з 2021 року, яка є її знайомою. З цього часу вона не разу не бачила відповідача у позивачки. Зі слів останньої їй відомо, що відповідач з дитиною не спілкується, ніякої допомоги не надає. Крім того, зі слів самої дитини батька вона не знає, останній з ним не спілкується. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона знайома з позивачкою з 2021 року. Дитину позивачки часто бачить у школі, куди батько ні разу не приходив, і не звертався. Зі слів позивачки їй відомо, що батько з дитиною не спілкується, допомоги не надає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона знайома з позивачкою з 2021 року. Так як вона працює у школі, то їй відомо, що позивачка сама оплачує за обіди дитини. Батька дитини у школі вона ні разу не бачила. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач не підтримує дитину матеріально, не телефонує їй, при цьому зі слів самої дитини батько з нею не спілкується. Пояснень щодо позову третьою особою не надано. Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки від 23.07.2021 року № 07.2-10/1398 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] з 23.07.2021 року по теперішній час (а.с. 9). Згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). Судовим наказом від 24 березня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12). Згідно акту обстеження від 08 травня 2023 року проведеного в помешканні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що помешкання належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 631, де зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на день обстеження в помешканні проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Громадянин [PERSON] за вказаною адресою не проживає та не з`являється протягом 2 років (а.с. 15). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26901913 від 15.07.2021 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.16). Як убачається із розрахунку заборгованості по аліментах боржника [PERSON] перед [PERSON] згідно виконавчого листа № 189/298/20 від 24.03.2020 року, заборгованість за період з 25.08.2021 року по 15.05.2023 року складає 48 879,40 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням передплати станом на 15.05.2023 року становить 59 094,05 грн (а.с. 17-18), при цьому з додаткового розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментах за період з 15.05.2023 року по 15.02.2024 року видно, що вона складає 31 761,03 грн, при цьому загальна сума заборгованості станом на 15.02.2024 року складає 80 855,08 грн (а.с. 70). Відповідно до довідки № 276/60 від 03.05.2023 року виданої Ічнянським ліцеєм № 4, де навчається [PERSON] , батько [PERSON] контакту із закладом не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителем не спілкується, батьківські збори не відвідує. До навчального закладу дитину приводить мати або бабуся (а.с. 20). Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25 січня 2024 року № 105, Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно свого сина [PERSON] (а.с. 57, 58-59). Згідно ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 21 квітня 2001 року виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 171 СК України, судом у присутності представника органу опіки та піклування було вислухано думку дитини: [PERSON] , [INFO] , з приводу вирішення спору про позбавлення його батька батьківських прав, який зазначив, що батька він не пам`ятає взагалі, останній до нього в м. Ічня не приїжджав, який не телефонує йому, не поздоровляє з днем народження, не присилає подарунків, хоча з батьком він би хотів спілкуватися. Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який визнав недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , зважаючи на ті обставини, що на комісії питання належного виховання відповідачем свого сина взагалі не розглядалося, у той час як у судовому засіданні було встановлено, що батько не приділяє дитині взагалі ніякої уваги, про що зазначили допитана як свідок позивачка, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також сам малолітній [PERSON] . При цьому суд враховує, що належних доказів, які б свідчили про перебування відповідача у лавах ЗСУ матеріали справи не містять. Сама по собі позитивна характеристика відповідача за місцем проживання не знімає відповідальності з останнього належним чином приділяти увагу своїй дитині. Обставин, які б вказували на перешкоди у спілкуванні [PERSON] зі своїм сином у судовому засіданні не було встановлено. Аналізуючи зібрані по справі докази у частині, що стосуються позбавлення прав відповідача, суд дійшов до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки фактично не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує його матеріально, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що є свідомим нехтуванням своїми обов`язками, а тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України слід позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати найкращим інтересам останнього. Будь-яких доказів на спростування викладеного вище, відповідачем не надано. Що стосується іншої частини позовних вимог, то суд враховує наступне. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну способу стягнення, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначений судом спосіб. Однак, доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували безумовною підставою для зміни способу стягнення аліментів, суду позивачкою надано не було. За таких обставин позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с. 5).

Outcome: partial