Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відрахування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я 241 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що має майже 35 років загального трудового стажу, з них тривалий час працювала у шкідливих підземних умовах праці на підприємстві відповідача. 12.05.1992 року о 10.00 год. на підприємстві під час роботи з нею стався нещасний випадок, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження. 14.05.1992 року було складено та затверджено акт розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом № 52. Спочатку первинно позивачці було встановлено лише 10 % втрати професійної працездатності за довідкою МСЕК від 22.05.1996 року з 15.12.1995 року. В подальшому позивач постійно проходила лікування, реабілітацію, вживала ноотропи, транквілізатори, серцеві, судинні препарати, антиконвульсанти. Неодноразово проходила лікування у неврологічному відділенні. В подальшому її стан здоров`я погіршувався і вже 06.09.2004 року позивачці було встановлено 3 групу інвалідності та надано 60 % втрати професійної працездатності за довідками МСЕК № 418854 та № 019758. Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, їй повинна бути відшкодована моральна шкода. Оскільки порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки вона позбавлена можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває біль, фізичні страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, внаслідок отриманої травми вона постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 241 000, 00 грн. Ухвалою суду від 13.09.2023 року провадження по даній справі було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін. 20.10.2023 року представником відповідача [PERSON] надано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволені позову. Посилається на те, що [PERSON] працювала на підприємстві з 13.02.1981 р. по 17.04.1996 р. і до початку роботи згідно вимог ст. 29 КЗпП України була ознайомлена з умовами праці та наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, а також про можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Позивачка була звільнена у зв`язку з виходом на пенсію. Події, які стали підставою на відшкодування шкоди позивачці мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, отже в указаній справі повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинні на момент спірних правовідносин. Вважає, що позивачкою не надано доказів її моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру та негативних наслідків морального характеру. Обмеження життєдіяльності, часткова втрата професійної працездатності та інше, що наводить позивачка на підтвердження спричинення їй моральної шкоди, компенсовані їй встановленням інвалідності, щомісячними страховими виплатами по відсоткам втрати працездатності, виплатою ФССУ одноразової допомоги, оплатою витрат на лікування та іншими пільгами що передбачені діючим законодавством України. Ухвалою суду від 01.03.2024 року судом вирішені клопотання представника відповідача. В судове засідання представник позивача адвокат Пономаренко В.Л. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позов. Суд вислухав представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню на таких підставах. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст. 4). Згідно зі\~ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із записами у трудовій книжці [PERSON] працювала на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». (а.с. 8-10). 17.04.1996 року позивачку було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Під час роботи на підприємстві відповідача 12.05.1992 року з позивачкою стався нещасний випадок. Згідно акту № 52 про нещасний випадок на виробництві встановлено що 12.05.1992 року о 10.00 год з [PERSON] стався нещасний випадок, а саме при завантаженні бортової машини [PERSON] кинула дошку в кузов, при цьому дошка вдарилася о борт автомобіля, відлетіла в сторону де знаходилася [PERSON] та вдарила останню по голові. Причиною нещасного випадку зазначена недотримання [PERSON] особистої безпеки. Довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги, 22.05.1996 року [PERSON] встановлено 10% втрати професійной працездатності з 15.12.1995 року безстроково. Як зазначає позивачка у позові після нещасного випадку, а саме після травми голови, вона постійно проходила лікування, в тому числі у неврологічному відділенні, реабілітацію, вживала ноотропи, антиконвульсанти, транквілізатори. Зазначені позивачкою обставини підтверджуються наданими до позову виписними епікрізами (а.с. 23-30) Довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги 06.09.2004 року [PERSON] встановлено 60 % втрати професійної працездатності з 06.04.2004 року безстроково. (а.с.15) Довідкою серія МСЕ-ДНА-01 № 418854 [PERSON] 06.09.2004 року первинно встановлена 3 група інвалідності з 06.09.2004 року за трудовим каліцтвом, безстроково. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України\~закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1\~ст. 168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17. У відповідності до статті 4 Закону України\~«Про охорону праці»,\~державна політика в області охорони праці, базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У даному випадку втрата позивачкою професійної працездатності пов`язана з нещасним випадком, який стався з останньою на підприємстві відповідача у зв`язку з недотриманням [PERSON] правил особистої безпеки. (а.с. 21, 22) Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілій під час виконання нею трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють їй моральні та фізичні страждання. Надані позивачкою докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні нею трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження її можливості вести активний спосіб життя, внаслідок чого остання змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями відповідача, який вважає не доведеним, сам факт заподіяння моральної шкоди так як не надано відповідних медичних документів та не встановлено зміни у психічному стані, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивачки наступили саме у результаті того, що з останньою стався нещасний випадок при виконанні нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно копії акту розслідування нещасного випадку, у графі «особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці» зазначено [PERSON] . Вини позивачки не встановлено. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві відповідача, позивачка зазнала втрати професійної працездатності і їй заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення її особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення її звичного образу життя та вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. \~ \~ \~ \~ \~При визначенні\~розміру відшкодування\~моральної шкоди\~суд приймає\~до уваги\~стан здоров`я\~позивачки,\~розмір втрати\~професійної працездатності,\~характер нещасного\~випадку,\~що стався\~з позивачкою,\~та їх\~наслідки для\~здоров`я\~останньої істотність\~вимушених змін\~в життєвих\~стосунках.\~З урахуванням\~міркувань розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~зважаючи на\~те,\~що розмір\~відшкодування моральної\~шкоди має\~бути не\~більш,\~ніж достатнім\~для розумного\~задоволення потреб\~потерпілої особи\~і не\~повинен призводити\~до її\~збагачення,\~вважає що\~розмір грошового\~відшкодування моральної\~шкоди у\~сумі 90\~000\~грн. відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивачка пережила і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я. Відповіно до пункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України\~зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України\~доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного\~пункту ПК України\~у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так після цієї дати чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21) У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивачки підлягає стягненню без з утримання податку та обов`язкових платежів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про судовий збір»\~позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 900 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial