Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Хмарук Н.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14 червня 2014 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] ; на даний час спільне життя з відповідачкою не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, кожний із них має різні звички й характери та погляди на сімейне життя, спроби примиритися не дали бажаних результатів через втрату почуття любові та поваги один до одного, разом не проживають протягом чотирьох місяців, не ведуть спільного господарства, позивач не має наміру продовжувати подальні шлюбні відносини, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює збереження шлюбу, а тому просить його розірвати. Позивач, як і його представник, були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за вказаними в заяві засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 21.02.2024р., але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалися, про причини неприбуття не повідомили, надали заяву від 11.03.2024р., в якій просять розглянути справу в їх відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також за вказаними в заяві засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку судових документів на адресу електронної пошти, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до положень ч.1 ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 14 червня 2014 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №738. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , спір щодо місця проживання якої між батьками відсутній. Понад чотири місяці сторони разом не проживають, ведуть окреме господарство, не спілкуються в обсязі сім`ї, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивач категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідачка відзиву на позов не подала та явку в судове засідання проігнорувала, що свідчить про її байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved