Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

12 липня 2023 року позивач [PERSON] , через свого уповноваженого представника адвоката Полупанову О.О., звернулася до Згурівського районного суду Київської області із вище зазначеною позовною заявою, в якій просить поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , та визнати за [PERSON] право власності на частину трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.11.1995 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який рішенням Згурівського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 365/166/21 був розірваний. Під час шлюбу та за спільні кошти подружжя була придбана трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За взаємною згодою подружжя право власності на вказану квартиру було зареєстроване на ім`я відповідача. У спірній квартирі фактично мешкає відповідач. Оригінали або копії документів на квартиру у позивача відсутні, вони знаходяться у відповідача. Відомості про квартиру відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене, вважає, що придбане подружжям нерухоме майно у період шлюбу є спільним майном позивача та відповідача, тому є доцільним його поділити в рівних частках між ними. Крім того, зазначає, що понесені позивачем судові витрати складають 4493,33 грн, які сплачені в якості судового збору. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, не передбачаються. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 19.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, задоволено клопотання позивача про проведення підготовчого та всіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису та про витребування від Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» документів на спірне майно. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 17.10.2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Полупанової О.О., про витребування доказів на спірне майно від державного нотаріуса Згурівської державної нотаріальної контори. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 02.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Полупанова О.О. позовні вимоги підтримала повністю, надала суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, просила суд задовольнити позов. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не направляв. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що 17 травня 2021 року рішенням Згурівського районного суду Київської області у справі № 365/166/21, номер провадження 2/365/193/21, яке набрало законної сили 17 червня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 листопада 1995 року Згурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 48, розірвано (а.с. 15-17 копія рішення). 04\~жовтня 2002\~року (у\~період\~шлюбу)\~між [PERSON] \~(продавець)\~та відповідачем\~ [PERSON] \~(покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено 04.10.2002 року державним нотаріусом Згурівської державної нотаріальної контори Саркісян О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2086. За умовами цього договору купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] купив, належну йому на праві приватної власності квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] (п. 1 договору). Квартира, що відчужується за цим договором, знаходиться на п`ятому поверсі п`ятиповерхового панельного будинку, має жилу площу 39,00 кв.м. (п. 2 договору). Сторонами обумовлено виникнення права власності у покупця моментом нотаріального посвідчення цього договору (п. 6 договору) (а.с. 84-85, 89-90 копія договору). З інформації, наданої КП КОР «Київське обласне БТІ» від 13.11.2023 за № 295, встановлено, що станом на 01.01.2013 року право власності на обєкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого Згурівською держаною нотаріальною конторою від 04.10.2002 року № 2086. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 07.10.2002 року квартира має таку технічну характеристику: розташована на 5 поверсі, складається з 3 кімат, житловою площею 39,00 кв.м., загальною площею 67,20 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано 07.10.2002 року (а.с. 80 відповідь, а.с. 81-86 копія інвентаризаційної справи). Ухвалами суду від 17.10.2023 та від 07.11.2023 було зобов`язано державного нотаріуса Згурівської державної нотаріальної контори Саркісян О.М. надати суду належним чином засвідчену копію, зокрема, згоди [PERSON] , [INFO] , на придбання квартири її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На виконання вище вказаних ухвал, нотаріусом Згурівської державної нотаріальної контори повідомлено суд про те, що надати копію згоди [PERSON] на купівлю квартири її чоловіком [PERSON] неможливо, тому що згоду подружжя на придбання нерухомого майна почали вимагатись для посвідчення договорів купівлі-продажу лише з 1 січня 2004 року, тобто з часу введення в дію Сімейного кодексу України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. До 01 січня 2004 року, згідно статті 23 Кодексу про шлюб та сімю України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладанні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена в письмовій формі (а.с. 88 - відповідь нотаріуса). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Згідно із статтею 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічні норми містяться і у Сімейному кодексі України, який діяв на час розірвання шлюбу та діє на час розгляду спору. У ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у п. 23, 24 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу\~майна,\~що підлягає\~поділу,\~включається загальне\~майно подружжя,\~наявне у\~нього на\~час\~розгляду\~справи,\~та\~те,\~що\~знаходиться\~у третіх\~осіб. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході судового розгляду судом встановлено, що 04 жовтня 2002 року (у період\~шлюбу) відповідачем [PERSON] було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено 04.10.2002 року державним нотаріусом Згурівської державної нотаріальної контори Саркісян О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2086. Згідно чинного на момент укладення договору купівлі-продажу квартири законодавства, яке регулює шлюбно-сімейні відносини, а також цивільного законодаства, згода другого з подружжя на придбання нерухомого майна для посвідчення договорів купівлі-продажу не вимагалась. До 01 січня 2004 року, згідно статті 23 Кодексу про шлюб та сімю України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладанні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. В силу норм ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що чоловік та дружина після розірвання шлюбу не втрачають права власності на майно, що є їх спільною сумісною власністю. Колишнє подружжя у будь-який час може розділити дане майно добровільно за взаємною згодою чи звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна у випадку наявності між ними спору, або ж таке майно може існувати в статусі спільного сумісного майна до смерті когось із колишнього подружжя та увійти до складу спадщини після його/її смерті. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. За подання\~позовної заяви позивач\~сплатила судовий\~збір у\~розмірі 4439,33\~грн (а.с. 9 квитанція). У відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 4439 гривень 33 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: approved