Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

I.\~Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~адвокат Качмар\~Іван Остапович,\~звернулась до\~суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», у якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь її користь інфляційні втрати в сумі 21008 гривень 73 копійки та 3 % річних у сумі 2107 гривень 00 копійок, що загалом складає 23115 гривень 73 копійки, а також вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.01.2014 між відповідачем та позивачем було укладено кредитний договір № P25.106.176998 від 14.01.2014. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 50000 гривень. Постановою Львівського апеляційного суду від 11.10.2023 у справі № 461/2570/23, рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2023 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] 6975 гривень 00 копійок - безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування, згідно кредитного договору № P. 25.106.176998 від 14.01.2014. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] 3600 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Однак, позивач стверджує, що станом на 06.02.2024 відповідач свої зобов`язання не виконав, а відтак вважає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту її майнового права та інтересів. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.02.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.02.2024 від представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» ? Трофімової Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі, вважає їх безпідставними. Вказує, що на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/2570/23, яке у подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції, був виданий виконавчий лист та приватним виконавцем Баіровою Н.М. відкрито виконавче провадження № 72446899 від 04.08.2023, стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» 23250 гривень безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування, згідно кредитного договору № P. 25.106.176998 від 14.01.2014, 12000 гривень правничих витрат та винагорода виконавця у розмірі 3525 гривень, а також мінімальні витрати 500 гривень 36 копійок. 14.08.2023 приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із повним виконанням рішення суду. Представник відповідача зауважує, що через несвоєчасне скерування судом рішення, банк сплатив на користь [PERSON] 23250 гривень, замість 6975 гривень. Також, за твердженням Трофімової Л.А., яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Ідея Банк», на дані правовідносини не поширюється стаття 625 ЦК України. 01.03.2024 до суду від адвоката Качмара І.О., який діє в інтересах [PERSON] , надійшла відповідь на відзив. Адвокат вказує, що позивач з твердженнями представника відповідача не погоджується, вважає їх безпідставними, а позов таким, що підлягає до задоволення. З посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 910/15411/21 від 20.02.2023, стверджує, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім отриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також, представником позивача подано клопотання про здійснення розгляду справи у відсутності [PERSON] та її представника та заяву про зменшення позовних вимог, у якій просять стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3 % річних за період з 14.01.2024 (момент виникнення зобов`язання) по 14.08.2023 (момент примусового виконання зобов`язання). 04.03.2024 від представника відповідача надійшли письмові заперечення. Зі змісту поданих заперечень вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що стягнення сплаченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості відбулося за рішенням суду. Банк рішення суду виконав, немає жодного прострочення грошового зобов`язання, на яке б могли нараховуватись кошти, відповідно до статті 625 ЦК України. Також, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до\~ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення, а також довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи. Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять клопотання учасників про розгляд справи у їх відсутності, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. II.\~Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~\~ Судом встановлено, що 14.01.2014 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір P25.106.176998, згідно якого банк надав позивачу кредит у розмірі 50000 грн. під 6,0000 % річних від залишкової суми кредиту строком на 30 місяців, пунктом 1.4 якого встановлено, що за обслуговування цього кредиту Банком позичальник сплачує\~щомісячно\~плату в розмірі 1,5500 % від початкової суми кредиту. Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка міститься у п.6.1 кредитного договору P25.106.176998 від 14.01.2014, підписаного сторонами. Графіком щомісячних платежів за кредитним договором передбачено внесення позичальником на транзитний рахунок № [NUMBER] щомісячного платежу у розмірі 2573 грн. 95 коп., частини якого зараховуються банком на погашення заборгованості за тілом кредиту, погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та стягнення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору № P25.106.76998 від 14.01.2014, цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, а в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Згідно п. 3.2.2 кредитного договору № P25.106.76998 від 14.01.2014, позичальник має право достроково повернути всю суму кредиту або її частину. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2023 позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Р.25.106.176998 від 14.01.2014 у сумі 23250 грн. 00коп. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 11.10.2023, наведене рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 червня 2023 року скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] 6975 грн. 00 коп. - безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору № Р.25.106.176998 від 14.01.2014 року. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] 3600 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог\~відмовлено. Відповідно положень частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вищезазначеним рішенням встановлено,\~\~що у спірних положеннях кредитного договору має місце встановлення оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Умови договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості визнано недійними, та такі є недійсними з моменту їх укладення. Судом також встановлено, що позивачем було сплачено плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором P25.106.176998 від 14.01.2014 у розмірі 6975 грн. 00 коп., оскільки 17.09.2014 року [PERSON] достроково погасила кредит і оплачена нею комісія становить лише 6975 грн. 00 коп. Тобто,\~кредитування тривало більше 8 місяців, а не 30 місяців. Наведеним рішенням суду також встановлено факт дострокового виконання кредитних зобов`язань [PERSON] , зокрема станом на 17.09.2014 позивач повернула усю суму кредиту разом з відсотками за користування кредитними коштами. Відтак, з цього часу кредитний договір № P25.106.76998 від 14.01.2014 є припиненим, у зв`язку з повним його виконанням. Як встановлено\~статтею 1212\~ЦК України,\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення\~цієї глави\~застосовуються незалежно\~від того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події. Положення\~цієї глави\~застосовуються також\~до вимог\~про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до\~стаття 1214\~ЦК України,\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~без достатньої\~правової підстави,\~зобов`язана\~відшкодувати всі\~доходи,\~які вона\~одержала або\~могла одержати\~від цього\~майна з\~часу,\~коли ця\~особа дізналася\~або могла\~дізнатися про\~володіння цим\~майном без\~достатньої правової\~підстави.\~З цього\~часу вона\~відповідає також\~за допущене\~нею погіршення\~майна. Особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~без достатньої\~правової підстави,\~має право\~вимагати відшкодування\~зроблених нею\~необхідних витрат\~на майно\~від часу,\~з якого\~вона зобов`язана\~повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536\~цього Кодексу). Згідно ч.ч.1, 2 чт. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок про те, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Отже, доводи АТ «Ідея Банк» про те, що припис частини другою статті 625 ЦК може бути застосований судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання, у даному випадку є неналежним, оскільки банком порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Водночас, у відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] вважає, що розмір інфляційних збитків за період з 14.01.2014 року по 14.08.2023 року складає 20707 грн. 58 коп., 3 % річних за вказаний період становить 2006 грн. 00 коп. Разом з тим, 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24.02.2022\~року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який згодом був продовжений відповідними Указами. Отже, вимоги позивача про застосування\~ст.625 ЦК України\~заявлені за період, який стосується періоду дії у країні воєнного стану, задоволенню не підлягають. Разом з тим, з наявного у матеріалах справи розрахунку встановлено, що позивачем не було враховано вищенаведену норму цивільного процесуального законодавства під час звернення до суду із даним позовом. Окрім того, з матеріалів справи судом встановлено, що на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2023, було видано виконавчий лист №461/2570/23, який пред`явлено до примусового виконання ВП №72446899. 14.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Г.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки сума боргу згідно виконавчого документа стягнута з боржника у повному обсязі. Так, у виконавчому провадженні стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» 23250 гривень безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування, згідно кредитного договору № P. 25.106.176998 від 14.01.2014, 12000 гривень правничих витрат та винагорода виконавця у розмірі 3525 гривень, а також мінімальні витрати 500 гривень 36 копійок. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦКУ, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять відомостей щодо звернення [PERSON] до АТ «Ідея Банк», в порядку ч. 2 ст. 625 ЦКУ, із відповідною вимогою про повернення їй плати за обслуговування кредиту, яка незаконно нараховувалася банком з часу укладення кредитного договору. Крім того, у даному випадку має місце ситуація коли на виконання рішення суду позивач фактично отримала кошти банку сума яких перевищує розмір заявлених нею вимог, а потім зазначений розмір присуджений для повернення позивачу був зменшений. Водночас, даним обставинам позивач жодної оцінки не надає. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Саме така позиція знаходить своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,\~від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,\~від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1, 2\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч.3\~ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~позивач звільнена від сплати судового збору. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати щодо сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed