Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.01.2015 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкової території у Металургійному районі м. Кривого Рогу. У період з 01.12.2020 року по 01.12.2023 року позивач надав відповідачам послуги за адресою: [ADDRESS] на суму 8677,68 грн. Проте, у порушення вимог чинного законодавства відповідачі не сплачують вартість спожитих житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вищевказаний період. Тому, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за житлово-комунальні послуги в розмірі 8677,68 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 232,31 грн., суму 3% річних в розмірі 63,92 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 23.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам встановлено строк для надання відзиву. Ухвала суду від 23.01.2024 року разом з позовної заявою повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Саме такого висновку дійшов ВСУ у постанові від 18.03.2019 року у справі №210/5796/16-ц. Відповідно до матеріалів справи відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 16), а отже і є споживачами наданих житлово-комунальних послуг позивачем. Згідно з ч. 4 ст. 319 і ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з розрахунком позивача за період з 01.12.2020 року по 01.12.2023 року відповідачі мають заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 8677,68 грн., однак вказану суму до теперішнього часу не сплатили, а тому, суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги доведеними належними та допустимими доказами, внаслідок чого вони підлягають задоволенню. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно з розрахунком позивача сума інфляційних збитків за період з 01.12.2020 року по 21.02.2022 року становить 232,31 грн., а 3% річних 63,92 грн. Вказаний розрахунок не спростований відповідачем та іншого розрахунку матеріали справи не містять, а тому суд вважає прийняти до уваги розрахунок інфляційних збитків та 3% річних саме у такому розмірі та за вказаний період. Оскільки відповідачі не виконують свої зобов`язання, не сплачують за надані житлово-комунальні послуги, які отримують та користуються ними, суд вважає необхідним позов задовольнити. 22.09.2023 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/4864/23 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з боржників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР». За подання заяви про видачу судового наказу позивачем було сплачено судовий збір у сумі 268,40 грн., сума якого відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, повинна бути зарахована до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 2415,60 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, які зараховані до суми судового збору за подання теперішньої позовної заяви, в розмірі 268,40 грн., а всього судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved