Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Кегичівська ОТГ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування шкоди. Позовна заява\~обґрунтована тим,\~що позивач\~є власницею\~квартири [ADDRESS] ,\~господарських будівель\~та споруд.\~14.11.2018\~позивач замовила\~складання технічної\~документації із\~землеустрою,\~згідно договору\~на виконання\~робіт №\~К 141105\~від 14.11.2018.\~Кінцевим результатом\~яких є\~встановлення меж\~земельної ділянки\~в натурі\~(на\~місцевості)\~та їх\~закріплення межовими\~знаками,\~що й\~було зроблено\~затверджено технічну\~документацію на\~сесії сільської\~ради і\~встановлені межові\~знаки.\~Позивач також\~надавала акти\~обстеження меж\~земельної ділянки\~від 03.05.2018\~та 01.12.2016,\~відповідно до\~яких встановлено,\~що сусід\~ [PERSON] \~відмовляється узгоджувати\~межі згідно\~проекту відведення\~земельної ділянки\~мотивуючи тим,\~що я\~під час\~встановлення меж\~не врахувала\~його зауваження.\~З акту\~обстеження земельної\~ділянки від\~31.07.\~2019\~вбачається,\~що комісія\~провела обстеження\~приватизованого двору\~ [PERSON] \~кадастровий номер\~6323181300:02:000:0256.\~Згідно документів\~ [PERSON] \~межі двору\~винесені правильно,\~проте [PERSON] \~з межами\~двору не\~погоджується,\~тому члени\~комісії запропонували\~в місячний\~строк приватизувати\~земельну ділянку\~та двір.\~Але,\~вказаного [PERSON] \~не зробив,\~так як\~не являється\~власником всієї\~квартири [ADDRESS] .\~При цьому,\~відповідно до\~акту відповідачу\~було надано\~припис щодо\~утворення вхідних\~дверей на\~горище зі\~сторони вікон\~квартири в\~якій він\~проживає,\~що зроблено\~не було.\~Вказане вище\~підтверджено рішенням\~Кегичівського районного\~суду від\~28.12.2020\~та Постановою\~Харківського апеляційного\~суду від\~27.04.2021.\~Після вказаних\~рішень судів,\~позивачем,\~в червні\~2021\~року,\~в черговий\~раз було\~встановлено паркан\~згідно межових\~знаків відповідно\~до технічної\~документації та\~права власності\~на земельну\~ділянку,\~але [PERSON] \~в черговий\~раз поламав\~паркан та\~встановив свій\~паркан так\~як йому\~захотілося не\~враховуючи право\~власності позивача\~на землю\~в тих\~межах,\~які встановлені\~законно,\~а в\~теперішній час\~ще поламав\~та пробив\~вхід на\~горище з\~боку вікон\~позивача та\~на землі,\~яка є\~її власністю. На усні вимоги виправити вказані порушення відповідач не реагує. Також, під час ламання паркану позивачу відповідачем завдано матеріальних збитків, вартості пошкоджених матеріалів (шифера, труб та іншого) на суму 7837,6 грн, витрачено на придбання ліків в сумі 7013,53 грн, а також моральної шкоди в сумі 70 000,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн, а всього в сумі 94851,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач просить: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні прибудинковою земельною ділянкою кадастровий номер 6323181300:02:000:0256 за адресою [ADDRESS] шляхом не втручання на роботи проведені на земельній ділянці позивача; стягнути з\~відповідача на\~її користь\~матеріальні збитки\~в сумі\~за матеріали\~7\~837,60\~грн та\~7013,\~53\~грн за\~ліки та моральну шкоду в розмірі 70000 грн, а також витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн та судовий збір. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі та пояснення сторін. Ухвалою Кегичівського районного суду від 02 грудня 2021 року у справі було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись\~із позовною\~заявою відповідачем\~подано відзив\~на позовну\~заяву в\~якому просив\~відмовити позивачу\~в задоволені\~позовних вимог\~у повному\~обсязі з\~таких підстав.\~Зазначив,\~що в\~даний час\~він проживає\~в домоволодінні,\~розташованому за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Право власності\~на вищевказану\~квартиру належить\~в рівних\~частинах йому\~та його\~померлим батькам\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Після смерті\~батька,\~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом 29.01.2002\~спадкова справа\~№ 27/2002,\~№ реєстру\~75\~частка його\~батька в\~розмірі 1/3\~частки квартири\~зареєстрована за\~ним.\~Частка квартири\~покійної матері\~в розмірі\~1/3\~частини квартири\~до теперішнього\~часу не\~успадкована.\~Згідно довідки\~виконавчого комітету\~Кегичівської селищної\~ради Харківської\~області від\~23.06.2021\~№ 214\~відповідно до\~відомостей по\~господарської книги\~№ 1\~(номер\~об`єкта ПГО\~0031-1)\~за його\~квартирою закріплена\~земельна ділянка\~розміром 0,3200\~га,\~для ведення\~особистого селянського\~господарства \~0,0700\~га.\~Зважаючи на\~той факт,\~що і\~він і\~позивач мешкають\~в будинку\~на два\~господаря,\~межі спільною\~двору були\~визначені задовго\~до виникнення\~конфліктної ситуації\~і раніше\~вони ніким\~не оспорювалися.\~Підтвердженням цього\~слугує акт\~обстеження домоволодіння\~комісією Красненської\~сільської ради\~07.06.2011,\~де комісійно\~та в\~присутності сторін\~були узгоджені\~межі дворів.\~14.11.2018\~позивачем була\~замовлена технічна\~документація із\~землеустрою,\~згідно договору\~на виконання\~робіт №\~К 141105\~від 14.11.2018,\~кінцевим результатом\~якої став\~поділ спільного\~двору та\~оформлення права\~власності на\~земельну ділянку\~кадастровий номер\~за останньою.\~Правила встановлення\~меж земельних\~ділянок в\~натурі (на\~місцевості)\~визначено Інструкцією\~про встановлення\~(відновлення)\~меж земельних\~ділянок в\~натурі (на\~місцевості)\~та їх\~закріплення межовими\~знаками,\~затвердженої наказом\~Державного комітету\~України із\~земельних ресурсів\~від 18\~травня 2010\~року №\~376\~(далі\~Інструкція).\~Щодо позовних\~вимог про\~відшкодування матеріальної\~шкоди,\~так,\~дійсно в\~червні місяці\~2021\~року позивачем\~був поставлений\~паркан з\~металевих труб\~та шиферу,\~який відділяв\~межі її\~домоволодіння згідно\~технічної документації.\~22\~червня 2021\~року зранку\~відповідач побачив,\~що частина\~огорожі частково\~пошкоджена шляхом\~розбиття листів\~шиферу.\~Крім того,\~дана огорожа\~була розбита\~зі сторони\~домоволодіння [PERSON] \~так як\~уламки знаходилися\~на стороні\~подвір`я відповідача.\~Відповідач \~вважає,\~що це\~могло статися\~в ніч\~з 21\~на 22\~червня,\~але в\~цей час\~його не\~було вдома.\~Знаходився на\~роботі в\~приміщені школи,\~де в\~цей час\~працював в\~своєму кабінеті\~з документами\~і додому\~прийшов тільки\~біля 3\~години ранку\~22\~червня.\~Це може\~підтвердити сторож\~школи [PERSON] .\~Також 22\~червня 2021\~року сусідка\~ [PERSON] \~повідомила,\~що 21.06.2021\~приблизно о\~23\~год.\~30\~хв.\~чула гуркіт\~в його\~подвір`ї,\~виходячи з\~чого можна\~зробити висновок,\~що дана\~подія сталася\~саме в\~той час,\~коли відповідача\~вдома не\~було.\~Спір про\~правильне визначення\~меж земельної\~ділянки існує\~вже багато\~років,\~що стало\~наслідком неодноразових\~сварок,\~звернень в\~різні інстанції\~та правоохоронні\~органи,\~постійних звинувачень\~один одного\~в пошкодженнях\~майна та\~інших побутових\~негараздах.\~Так,\~результатом пошкодження\~огорожі стали\~звернення позивача\~до правоохоронних\~органі,\~висновки перевірок\~яких надані\~позивачем разом\~з позовною\~заявою.\~Але внаслідок\~даних перевірок\~достеменно не\~встановлено його\~причетність до\~зазначених подій.\~ Надані\~позивачем суду\~копії товарних\~чеків на\~придбання шиферу\~та труб,\~датовані серпнем\~2020\~року.\~В зв`язку\~з цим\~виникає запитання\~про тотожність\~придбаних будівельних\~матеріалів в\~2020\~році та\~матеріалів,\~які були\~використані для\~будівництва огорожі\~позивачем в\~червні 2021\~року,\~стан цієї\~огорожі на\~момент її\~пошкодження та\~відповідність цих\~матеріалів тим,\~які були\~придбані в\~2020\~році,\~і відповідно\~до цього,\~як наслідок,\~не надання\~на розгляд\~суду належних\~та допустимих\~доказів,\~які б\~дійсно підтверджували\~правомірність цієї\~позовної вимоги\~згідно наданих\~товарних чеків.\~Аналогічно,\~як доказ\~суду надані\~копії фіскальних\~чеків на\~придбання ліків\~та довідки\~про отримання\~лікарської допомоги.\~Як вбачається\~з наявних\~матеріалів,\~позивач 26.07.2021\~та 07.08.2021\~зверталася до\~лікарів за\~медичною допомогою\~з приводу:\~ДЕН 2\~ступеня з\~лікворною гіпертензією\~та атеросклеротичний\~кардіосклероз,\~гіпертонічна хвороба\~1\~ступеня і\~відповідно для\~лікування даних\~хвороб за\~рецептом лікаря\~були придбані\~відповідні ліки.\~На думку\~відповідача,\~дані захворювання\~пов`язані з\~віком позивача,\~є хронічними\~і ніяк\~не пов`язані\~з подіями,\~які відбувалися\~в червні\~місяці 2021\~року,\~або як\~мінімум не\~могли бути\~викликані тільки\~цими подіями,\~а і\~відповідно докази\~у вигляді\~чеків на\~придбання лікарських\~засобів не\~є належними\~та допустимими\~для вирішення\~даних цивільно-правових\~відносин.\~Щодо позовних\~вимог про\~стягнення моральної\~шкоди у\~сумі 70000 гривен, відповідач зазначає. В позовній заяві завдану моральну шкоду позивач не обґрунтувала, обмежившись посиланням на постанову № 4 Пленуму Верховного суду України. Вважаю, що сума моральної шкоди є не обґрунтованою, не підтвердженою достатніми доказами, а підтверджується загальними фразами законодавства, що регламентує спричинення та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог, в матеріалах позовної заяви повністю відсутні належні докази, які б підтверджували завдану наявну моральну шкоду. Аналогічне заперечення виникає і на позовну вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривен. Так позивачем не надано обґрунтування отриманої правничої допомоги та доказів її надання та отримання. 11.02.2022 до суду від представника позивача адвоката Кадуна П.В. надійшли заперечення на відзив. Зазначив, що відповідачем у відзиві підтверджується вказані в позові порушення, які ним скоєнні останнім часом. Так, відповідач, вказує, що права власності на всю квартиру він має. При цьому вказує, що межі земельних ділянок були встановлені представниками Красненської сільської ради, але це не відповідає дійсності, так як у сільській раді не має повноважень щодо встановлення меж земельних ділянок, а навпаки є рішення сільської ради з пропозицією до відповідача виготовити технічну документацію з встановленням права власності на земельну ділянку та встановлення законних меж, але відповідачем вказане проігноровано та і не може бути зроблено, так як він не є одноосібним власником квартири в якій проживає. Що стосується меж земельної ділянки [PERSON] та встановлення паркану, то сам відповідач підтверджує, що позивачем встановлено паркан згідно технічної документації, але далі зазначає, що ним виявлено пошкодження паркану з боку домоволодіння [PERSON] , але для цього треба або вчиняти ці дії, щодо пошкодження паркану, або бути криміналістом, щоб встановити вказаний факт; або знає напевно, коли та хто буде розбивати паркан та з якої сторони, щоб залишитися в школі вночі для роботи з документами разом зі сторожем, який є його підлеглим, та особою яку ним взято на роботу і той підтвердить; будь що, так як не хоче втратити роботу. Що стосується тотожності придбаних будівельних матеріалів чекам, то відповідач не надає доказів того, що такі ж матеріали були використані позивачем в іншому місці. Аналогічна позиція і по чекам з аптек та звернення до лікаря. 11 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про виклик свідків, витребування доказів у справі та залучити до участі у справі спеціаліста з земельних питань ПП «Землестройпроект». 04 серпня 2022 року ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області клопотання представника позивача про виклик свідків та витребування доказів задоволено. Також задоволено клопотання представника позивача щодо залучення до участі у справі спеціаліста з земельних питань ПП «Землестройпроект» для відповіді на питання, що потребують спеціальних знань, а саме щодо відповідності встановленого паркану [PERSON] до меж земельної ділянки, яка знаходиться у власності у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який був зобов`язаний з`явитися до Кегичівського районного суду Харківської області в зв`язку з чим було оголошено перерву у судовому засіданні. 25 серпня 2022 року ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області задоволено клопотання відповідача про виклик свідків. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Кадун П.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на доводи та факти викладені в позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. В судових дебатах уточнив позовні вимоги, а саме просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] її прибудинковою земельною ділянкою кадастровий номер 6223181300:02:000:0256 за адресою [ADDRESS] шляхом демонтажу незаконно побудованого паркану відповідачем, стягнувши з відповідача на користь позивачки матеріальні збитки, вартості пошкоджених матеріалів (шифера, труб та іншого) на суму 7837,6 грн., витрачено на придбання ліків в сумі 7013,53 грн., а також моральної шкоди в сумі 70 000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. і витрати на проведення робіт збоку ПП «Землестройпроект» у сумі 5500 грн., що підтверджується наданими до суду доказами у вигляді накладних та квитанцій, які були оглянуті у суді. Зазначив, що відповідач перешкоджає в користуванні позивачу її прибудинковою земельною ділянкою, що підтверджується документацією щодо права власності, висновком спеціаліста ПП «Землестройпроект», яким встановлено порушення меж земельної ділянки збоку відповідача та показами всіх свідків допитаних у суді, які стверджували, що відповідачем під час встановлення паркану для позивачки наголошував, що так паркан стояти не буде і що і він зробить все, щоб так не було, що в послідуючому й зробив, так як на фотографіях наданих до суду чітко видно, що пошкодження паркану відбувається збоку відповідача і без нього самого, та без його відома ніхто не прийшов ламати чужий паркан з боку користування земельною ділянкою відповідачем, хоча, виникає питання а якою саме частиною земельної ділянки може користуватися відповідач, якщо в нього лише 1/3 від спадкового майна його батьків. При цьому відповідач не повідомляє працівників поліції про незаконне проникнення до домоволодіння яким він користується. А також і свідки; які демонтували паркан позивачки разом з відповідачем та встановлювали паркан в тих межах, на які вказував відповідач. Також зазначив, що стосується матеріальних збитків то пошкодження забору встановленого позивачем саме відповідачем та зі його боку підтверджується показами свідків, які були допитані: в суді, а також працівниками поліції [PERSON] та Парамоновим, а також висновками ВП №1 Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області де чітко вказується, що матеріальна шкода спричинена саме відповідачем і які ніяким чином не оскаржені збоку відповідача, а також і показами, самого ж відповідача, який вказував; що позивачкою дійсно було встановлено паркан згідно технічної документації, але далі він вказує, що ним виявлено пошкодження паркану з боку домоволодіння [PERSON] , але для цього треба або вчиняти ці дії, щодо пошкодження паркану, або бути криміналістом, щоб встановити вказаний факт; або знає напевно, коли та хто буде розбивати паркан та з якої сторони, щоб залишитися в школі вночі для роботи з документами разом зі сторожем, який є його підлеглим, та особою яку ним взято на роботу і той підтвердить; будь що, так як не хоче втратити роботу, але вказаного свідка до суду відповідач не викликав, щоб вказане підтвердити належним чином, при цьому ніяким чином вказане твердження не підтверджено у суді. Зазначив, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, що стосується моральної шкоди зазначив, що від дій відповідача у позивачки відбувається стресова ситуація, так як вона є людиною похилого віку, що й призводить до моральних страждань, які тягнуть за собою всі наслідки, які з цього витікають, це хвороби й лікування, відчуття не можливості користуватися майном, яке їй належить в повній мірі. Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що він згоден з позивачем лише з тим що цей спір триває уже десятки років ще з тих часів коли були живі його батьки. Звичайно помешкання такого формату на 2 господарі на 3 на 4 є завжди проблемними. Але така ситуація почалася ще давно, так їх спільний з позивачем будинок, побудований так, що в нього є лише один вхід на горище - це спільна часткова власність. Він як мешканець однієї сторони будинку, і позивач [PERSON] , мають право на спільне горище з території земельної ділянки якої горище було встановлене ще до них, ще в 1960 роках. І про це свідчать копії погосподарської книги завірені печаткою. Згідно погосподарської книги, яка перейшла до селищної ради, в якій зазначено, де розташований був паркан ще з 1960 року. Вказав, що позивач незаконно закрила вхід на горище, на якому знаходиться його розширювальний бак. З цього приводу він звертався до сільського голови та 16.06.2010 був виданий акт, щодо незаконно закриття горища. Після цього, ним був зроблений вхід до горища, оскільки це є спільна сумісна власність, і він має право потрапляти до горища, до свого розширювального баку, який там знаходиться. Зазначив, що він є не конфліктною людиною, завжди намагається вирішувати спори шляхом переговорів. Пояснив, що 07 червня 2011 року позивач незаконно захопила 5 метрів території від її вікон, мотивуючи що це її земельна ділянка. З цього приводу він звернувся до сільської ради 07.06.2011, на підставі його звернення був винесений акт обстеження домоволодіння, згідно з яким було встановлено, що має місце факт самовільно захопленої території, на якій посадили кущ смородини і фруктове дерево. Після цього він звернувся до начальника поліції [PERSON] . Потім вже йому стало відомо, що позивач приватизувала земельну ділянку, але йому нічого про це не було відомо, допоки позивач не звернулася до суду з позовом. Зазначив, що межі про які вказано у позовній заяві, межі у дворі не було він їх не бачив, акт погодження з сусідами він не підписував, без його відома, як мешканця з однієї сторони відміряні 5 метрів землі. Більше того там незаконно було закрите горище, він працював неподалік, можна було його повідомити, але цього не зробили, значить це було зроблено умисно. 10 серпня 2020 року він звертався до Красненської сільської ради для того щоб йому надали акт виділення меж в натурі, але йому надали відповідь, що акт винесення меж в натурі відсутній, бо він знаходиться у позивача. Акта цього він не бачив, не знає хто його підписав і на якій підставі. Звернув увагу суду на те, що позивач вже зверталася в суд із тим же ж клопотанням про вирішення, що начебто ним чиняться перешкоди у володінні земельною ділянкою. Суд зобов`язав позивача викликати експерта, щоб той реально подивився, але експерт не приїхав, в зв`язку з чим суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке ухвалою апеляційного суду залишилося без змін. По суті справи повідомив, що він добре пам`ятає, 20 червня 2021 року, якраз на свято Трійця до позивача приїхали родичі ставити паркан. Він викликав поліцію тому, що не був згоден з цим, після чого поліція повідомила, що з цього приводу необхідно звертатися до суду. Потім, приблизно о 9-й годині ранку він пішов на роботу, в обід прийшов можливо на 15 хвилин додому, а потім знову пішов на роботу і прийшов десь о 3-й годині ночі, на роботі перебував разом зі сторожем. Вранці йому подзвонили сусіди і сказали, що десь об 23-00 годині вони почули страшний грюкіт у дворі, сусідка світила ліхтарем, але нікого не бачила. Він вийшов на вулицю та побачив, що шиферини паркану були розбиті та на його території були уламки шиферу, тобто вважає, що били з тієї сторони. Оскільки за законом фізики, якщо скло чи шифер бити з однієї сторони воно висипається на другу сторону. Зазначив, що всі сусіди в селі стверджують, що коли відбулася дана подія сусідські собаки всі гавкали, крім собаки позивача, що на його думку може свідчити про те, що на дворі був господар біля неї, або сам господар все це робив. Зазначив, що розуміє, що він є першим підозрюваним у вчиненні даної пригоди, оскільки він був незадоволений встановленням паркану, постійно викликав поліцію, але ніяких доказів цьому не має. Крім цього, вказав, що він все життя прожив в цьому будинку, знав свій двір та де розташований паркан, який був побудований ще в 60-х роках. Потім в 1999 році по тій же лінії його поміняв його покійний батько [PERSON] і тодішній чоловік позивача [PERSON] , оскільки паркан був на чотири цегли цементований і зверху штахет, який з часом протрух і його поміняли і по цій же лінії поставили шифер. Зазначив, що розширювальний бак опалювальної системи його будинку знаходиться на горищі, а вхід на горище знаходиться зі сторони сусідів, тому були запрошені фахівці, які встановили новий вхід на горище з його сторони подвір`я. Новий вхід на горище був встановлений якісно та без нарікань, потрапляння дощу на горищі немає. Зазначив, що йому належить 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 1/3 частина вказаного будинку не оформлена на даний час, оскільки на дану частину будинку є два претенденти він та його брат, який на даний час знаходиться в Збройних Силах України. Спадщина була відкрита ще в 2010 році, але ще не оформлена. Будинок приватизований, на землю права власності не має, земля належить сільській раді. Зазначив, що сільська рада мала право підписувати документи щодо земельної ділянки, але в сільській раді були документи щодо раніше визначеної межі, тому його права в цій частині були порушені, так як його не запросили, як власника будинку. Він звертався до суду з позовом про оскарження приватизаційних документів позивача, але залишив позов без розгляду, так як відсутні документи на право власності на житловий будинок. Зазначив, що паркан, який на даний час встановлений, робили за його проханням [PERSON] та [PERSON] . З приводу стягнення витрат на придбання шиферу та труб зазначив, що позивачем до позовної заяви не доданий висновок технічної експертизи з приводу придбання шиферу. Також зазначив, що чеки заздалегідь готувалися, а це говорить про те, що позивач знала, що буде така ситуація, а тому дану вимогу позовної заяви не визнає в повному обсязі. З приводу стягнення збитків на придбання ліків зазначив, що ця подія сталася в ніч з 21 на 22 червня 2021 року, але позивач на підтвердження погіршення стану здоров`я не надала висновок експертизи, що саме ці події спричинили розлад здоров`я, але надала чеки: з яких один чек датований з 16.06.2021 тобто за 5 днів до подій, інший чек датований 20.04.2021 за два місяці до подій, з цього робить висновок, що позивач готувалася до цього і потихеньку збирала чеки і щоб зараз на рівному місці пред`явити йому для сплати незрозумілі чеки. Крім цього, десь за тижні три до цієї події у дворі він почув розмову, що начебто позивач зі своїм зятем спілкувалася і сказала, що [PERSON] буде платити і моральні і матеріальні збитки. Також зазначив, що в позовній заяві відсутній розрахунок моральної шкоди, а тому не зрозуміло чому саме 70000 гривень необхідно для компенсування моральної шкоди. В зв`язку з чим просив відмовити позивачу в повному об`ємі по всіх виставлених претензіях. Представник третьої особи Кегичівської селищної ради Харківської області в судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника, за наявними в ній матеріалами. У вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він працює інспектором з РПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області. Пояснив, що йому відомо про те, що сторони у справі є сусідами, від одного і другого сусіда неодноразово надходили виклики до лінії 102 щодо сварок з приводу встановлення меж між їх подвір`ями. Зазначив, що останній раз виїжджали на виклик десь рік тому. Коли приїхали в перший раз між подвір`ями був шиферний паркан, потім по приїзду іншого разу паркан був розбитий і зі слів позивачки, це зробив [PERSON] . Особисто він цього не бачив, фіксували лише факти, писали заяви, відбирали пояснення. Не пам`ятає, чи надавалися документи щодо встановлення меж між подвір`ями. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є зятем позивачки. Зазначив, що йому відомо, що позивач є сусідкою з [PERSON] , мешкає з ним в одному будинку і в них виникають конфлікти. Останній час в них було паркану між домоволодіннями, в зв`язку з чим вирішили привести двір в порядок, а для цього треба було привести в порядок документи. Коли документи були готові позивач звернулася за допомогою до нього. Він спочатку перевірив документи, чи відповідають вони дійсності, заперечень ніяких не побачив, в зв`язку з чим він запропонував своїм двом зятям відновити паркан. Позивач закупила за свої кошти шифер, пояса та труби. Точної дати він не пам`ятає, але в літку, десь рік тому, вони приїхали на місце взяли схему землеустрою земельної ділянки, в якій було чітко написано в метрах від кіль воно починається де воно закінчується, взяли рулетку провели заміри та встановили паркан. Коли вони почали роботу сусід вийшов, обурився на нашу роботу та визвав поліцію. По приїзду працівники поліції перевірили документи, зауважень ніяких не було. В цей час сусід викрикував, що забору тут не буде, казав, що він його прибере, він тут стояти не буде. Після того як погрози закінчилися, він встановив паркан, поліція поїхала і він все зафіксував на відео для пам`яті та сфотографував. Після цього, не пам`ятаю через скільки днів, десь приблизно за тиждень, позивач повідомила, що сусід побив паркан, він порадив їй викликати поліцію для того щоб вони зафіксували цей злочин. На даний час між домоволодіннями є паркан, який поставив відповідач, не враховуючи ніяких законних документів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є родичем позивачки. Зазначив, що йому відомо про те, що відповідач псував рослинний світ біля вікна бабулі. Він бачив рішення про межі ділянки, вони були запрошені позивачем ставити паркан. Перед тим як встановити паркан він разом з [PERSON] та [PERSON] ознайомилися з документами, з планом та приступили до його установки. Згідно схеми вони відміряли відстані від будинку, від кута будинку, від вікон, це все було зазначено в плані, крім цього в землю були забиті дерев`яні кілки. Коли почали будувати паркан, відповідач вийшов і почав говорити про те, що вони незаконно його встановлюють, його тут не було і не буде. Потім відповідач визвав працівників поліції, по їх приїзду вони ознайомилася з документами що були. Відповідач говорив поліції що цього забору тут не буде, говорив що це все незаконно і відстоював свою точку зору. Паркан встановлювався рік назад в 2021 року. Потім працівники поліції поїхали і вони продовжили виконувати роботу. Коли вже поїхали по домам, то ввечері, йому стало відомо що цей паркан, який вони весь день робили, вже розбитий стовпчики похилені, виламані та шифер був побитий, це було ввечері того ж дня. Наступного дня йому повідомила дружина, що паркан, який вони побудували, вже зруйнований. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є родичем позивачки. Зазначив, що в минулому році, а саме в 2021 році йому зателефонувала бабуся [PERSON] та повідомила про те, що вона зробила документи на приватизацію і хоче встановити паркан, який розділяє земельну ділянку її та її сусіда. Згідно цього документу, попросила допомогти встановити паркан. Прибули встановлювати паркан, оскільки знали, що позивач купила будівельні матеріали. Приїхавши на місце почали підготовку, для встановлення паркану орієнтувалися на акт приватизації на якому були зазначені відстані від будинку, а потім почали встановлювати паркан. Через деякий час прибув сусід та почав з`ясовувати, що відбувається. Повідомили, що згідно документів хочемо встановити паркан. Зазначив, що у позивача були Акт про приватизацію, право власності на землю, які були показані відповідачу. Після чого поцікавились хто він і чи є документи в нього на право власності. Він повідомив, що в нього ніяких документів немає. Після чого відповідач повідомив, що йому все одно що вони будуть тут робити, зазначив, що їх дії незаконні і він викличе поліцію. Кричав, що нехай поліція розбирається, але паркана тут встановлено не буде. Вони не стали йому перечити та продовжили виконувати роботу, через деякий час прибула поліція. По приїзду працівники поліції запросили документи, ознайомившись з документами, вони повідомили, що не мають нічого проти встановлення паркану. Після цього, вони продовжили встановлювати паркан. Повідомив, що раніше позивач повідомляла про те що приїжджав землевпорядник та встановлював колишки на межі, але сусід ці колишки повидирав і в кінці ділянки залишилося два колишки, які були трошки за забором тому сусід їх не побачив, тому вони і залишилися. Повідомив, що паркан встановлювали з обіду до вечора. Потім вони зібралися і поїхали додому, а на наступний день йому зателефонувала бабуся та повідомила про те, що вночі сусід розбив паркан. Сказала, що вночі вона чула голос сусіда, але не бачила його тому що було темно. На даний час сусід переставив паркан. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він працює інспектором з РПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області. Зазначив, що приблизно рік тому було декілька викликів працівників поліції сторонами у даній справі з приводу межі між домоволодіннями та пошкодженням паркану. По приїзду їм надавалися документи щодо права власності, які переглядалися. Він проводив перевірку за фактом пошкодження паркану, по приїзду паркан вже був пошкоджений, всі щепки шиферного забору знаходилися зі сторони домоволодіння [PERSON] , а тому нами було встановлено, що саме [PERSON] було пошкоджено паркан, яке ґрунтувалося на свідченнях [PERSON] , а беззаперечних доказів того, що саме [PERSON] зробив цей злочин на даний час не встановлено. При проведенні перевірки [PERSON] знаходився у себе в дворі, з ним була проведено спілкування, він повідомив, що нічого не бачив та не чув. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою, оскільки проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що в понеділок 21 червня 2021 року вона була на роботі, повернулася з роботи додому близько 13:30 години і побачила через паркан, що проводяться якісь дії по встановленню паркану. Вона думала що його встановлює [PERSON] , але її чоловік сказав, що то паркан ставить [PERSON] .. Ввечері близько 23:10 - 23:15 годині вона була в літній кухні, яка межує з домоволодінням [PERSON] , так як було тепло були відчинені вікна, вона переглядала телевізор та почула, що лоскотить шифер, спочатку вона подумала, що десь щось горить. Вона вийшла на подвір`я, почула лай собак, помітила, що нічого не горить, а потім зрозуміла, що б`ється шифер, але було темно та нічого не було видно. Вона пішла взяти ліхтарик, оглянула з усіх боків подвір`я, а потім спробувала зателефонувати [PERSON] , але він трубку не взяв і в його будинку було темно. У [PERSON] світла в будинку не було, але їх собака не гавкала. Потім вона почала лаятися і раптом все затихло. Вранці їй прийшло смс повідомлення про те, що [PERSON] о 00:39 годині телефонував їй. Після отримання смс вона написала [PERSON] повідомлення щоб він зателефонував їй оскільки щось коїться на подвір`ї. Потім через декілька днів, вона вийшла на город де була і [PERSON] , вони з нею поспілкувалися і остання запитала, чи бачила вона, що їй зробив сусід. На що вона відповіла, що він не міг цього зробити, оскільки його не було вдома. Зазначила, що уламки шиферу лежали на стороні подвір`я [PERSON] та собака [PERSON] не гавкала. Зазначила, що їй не відомо, хто побив шифер, але вона бачила, що наступного дня [PERSON] знімала на телефон, що відбулося, а вона в цей час перебувала на території свого домоволодіння і все бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою, оскільки проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що вона проживає з моменту народження за вищевказаною адресою. Позивачка [PERSON] - це вже п`ятий сусід, але нікому не бажає таких сусідів. 40 років вона проживає тут поруч з нами, хочу сказати, що це людина аферист. Так, це у неї уже сьомий співмешканець, який з нею проживає, вона бачить де який вдівець, йде його забирає. А якщо у вдівця є пай чи квартира вона з тим і розписується. Потім проходить невеликий час вони помирають і вона приводить іншого, а їй достається пай чи будинок. До сих пір її проклинають діти, яких вона позбавила паю, вона не віддала земельні паї дочкам одному і другому співмешканцю. Останній співмешканець проживає у неї 8 років, здоровий і молодший від неї. Зазначила, що всі позовні вимоги не відповідає дійсності. Так, [PERSON] зробив їй хвіртку, куди вона заходить та миє і красить свої вікна, ніхто ні в чому їй не перешкоджає. Паркан, який стояв та який вона пам`ятає 67 років, він був поділений по господарській книги сільської ради, так він стояв все життя. всі сусіди там жили нікому він не мішав і тільки він став мішати позивачці. Вона розібрала зараз цей паркан, пошкодила [PERSON] виноград, саджанці, повипилювала розібрала паркан і зробила собі паркан, чим забрала незаконно 5 м землі. Позивач зробила документи на земельну ділянку, а [PERSON] зробити цього не міг тому що він є власником будинку разом зі своїм братом, який на даний час перебуває в лавах ЗСУ. Городом позивач користується, цей двір у неї 11 м шириною, між мною і нею від вулиці до сараю відстань 26 метрів, ці 26 м колишній співмешканець [PERSON] привіз шифер від своєї вдови і поставив паркан між мною та ними, це було в 2006 році. Потім в 2020 році, інший співмешканець [PERSON] , який зараз з нею проживає, розібрав цей паркан, а позивач повідомила, що будуть його міняти. Вона з чоловіком дали дозвіл, вони зняли 25 шиферин великих, одна шиферина по 1,10 м, а потім цим шифером вона відгородилася від [PERSON] , і це вона бачила безпосередньо. Зазначила, що позивач не купляла шифер, цей шифер їй дістався від співмешканця [PERSON] , який потім став її чоловіком. Вона разом з чоловіком чула розмову по телефону про те, що позивач говорила, що [PERSON] буде їй платити і моральні і матеріальні збитки. Щодо пошкодження паркану, зазначила, що це було в червні місяці десь в 20-х числах, їх вікно якраз виходить у двір до позивачки, вікно було відкрито, близько 23:15 години вона разом з чоловіком почули якийсь гуркіт, який продовжувався хвилин п`ять. Далі вони почули, що клацнула їхня хвіртка. Вранці [PERSON] їй зателефонував і сказав щоб вона зайшла та подивилася що там наробили. Вона зайшла на подвір`я [PERSON] і побачила там побитий паркан. Вона спитала у [PERSON] хто це міг зробити, на що він відповів, що не знає та повідомив, що він вночі приїхав і тільки вранці це все побачив. Зазначила, що не буде стверджувати, але вискаже свою думку, вона гадає, що це з їхньої сторони було скоєно. Також повідомила, що [PERSON] була в запоях, вона лікувалася в неї дуже багато чеків, вона лічила печінку, і тільки чотири роки як вона ви не зловживає спиртними напоями. Зазначила, що при виготовленні земельної документації підписувала межі зі своєї сторони, при встановленні межових знаків не була присутня і цього не бачила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] запросила його для встановлення паркану і вирубати чагарники. Коли зі співмешканцем [PERSON] намагалися ставити паркан з`явився [PERSON] з претензією що це його територія. Потім, як з`ясувалося, що це спірна територія, в зв`язку з чим пішов допоки вирішиться спір щодо території. Паркан так і не ставив. Зауважив що згодом [PERSON] йому показувала биті листи шиферу паркану зі сторони хати, але на якій стороні лежав битий шифер він не бачив. Зазначив, що [PERSON] показала де потрібно вирубувати чагарник, ніяких документів вона йому не надавала. Повідомив, що його винаймали встановлювати паркан з сітки, щодо шиферного паркану йому нічого не відомо, бачив лише битий паркан, який показала сама [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що з приводу подій червня 2021 року йому нічого невідомо, ані про встановлення паркану, ані про те як його поламали. Повідомив, що йому відомо лише про те, що сторони судяться за межу між домоволодіннями. В 2020-2021 роках допомагав [PERSON] по встановленню водопроводу і бачив, що між домоволодіннями стояв старенький паркан від городу до хати. Зазначив, що ніколи не казав [PERSON] про те, що нібито [PERSON] просив його зламати паркан. Проте повідомив, що в липні 2021 року від [PERSON] був дзвінок з пропозицією дати свідчення проти [PERSON] , а саме те, що саме [PERSON] просив його з [PERSON] зламати паркан. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що з приводу пошкодження чи встановлення паркану між домоволодіннями сторін нічого не знає. Може пояснити, що в кінці літа 2021 року він працював на подвір`ї [PERSON] , робив горище, бачив що між подвір`ям сторін стояв цілий шиферний паркан. Зазначив, що був лише свідком сварки між сторонами і [PERSON] викликала поліцію. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що влітку 2021 року разом з [PERSON] встановлювали паркан у [PERSON] . Під час встановлення паркану був конфлікт між сторонами у справі, приїжджала поліція, але встановлювати паркан не забороняли, [PERSON] показувала стовпчики своєї території. Зазначив, що паркан встановлював двічі, другий раз під час війни. Поліція приїздила коли встановлювали перший раз паркан. Повідомив, що шиферний паркан встановлювали замість старого частково дерев`яного, частково з сітки, це було в літку 2021 року, а другий раз в 22-му році. Новий паркан встановлювали по межі старого. [PERSON] була незадоволена. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є співмешканцем позивачки, разом з нею проживає 9 років. Зазначив, що перший раз встановлювали дві секції паркану, при його встановленні відступили метр, як положено по проекту. [PERSON] на другий чи на третій день той паркан розніс. А другий раз в 2021 році приїхали родичі [PERSON] і по проекту почали будувати паркан, але акту встановлення меж він не бачив. А вже на другий день той паркан був побитий. Також стояла яблуня, [PERSON] разом з [PERSON] її зрубали, викорчував троянду, мімозу які росли на території [PERSON] . Через деякий час [PERSON] почав розбирати той побитий паркан і по старій межі через деякий час поставив свій паркан. Зазначив, що виноград на території [PERSON] вирубав на відстані 1м від забору щоб навести лад. Також повідомив, що після зведення родичами позивачки паркану, близько 22-30 години він почув якийсь звук, вийшов та побачив побитий паркан. Вранці викликали поліцію. Собака була зачинена. Хто саме побив паркан та закривав собаку він не бачив. Зазначив, що було побито 20 метрів встановленого паркану, а потім [PERSON] разом з [PERSON] почали розбирати останки і складати все на купу в дворі [PERSON] і встановлювати свій паркан по тому місцю де був колись паркан до цього (по старій межі). Фактичні обставини, встановлені судом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підтвердження позовних вимог до позовної заяви надані наступні документи, які були досліджені в судовому засіданні, а саме: - копія паспорта на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 23.09.2004; - копія картки фізичної особи платника податків на ім`я [PERSON] , згідно якої позивачка одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] ; - копія витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земель смт. Кегичівка за № 1838 від 21.09.2018, виданого Відділом у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, згідно з яким вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 6323181301:01:002:0017, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 274414 гривень; - копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306166692018 від 22.06.2018 з додатком до витягу кадастровим планом земельної ділянки, з якого вбачається, що земельна ділянка площею 0,2306 га, кадастровий номер 6323181301:01:002:0017, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована у Відділі у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 06.12.2017, виготовленої приватним підприємством «Регіонземпроект»; - копія акту обстеження домоволодіння [PERSON] та [PERSON] від 29.07.2010, з якого вбачається, що комісією проводилося обстеження домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження було виявлено, що будинок складається з двох приватизованих квартир, які належать на праві власності на житло [PERSON] та [PERSON] . Межі подвіря та господарського двору фактично встановлені. Рекомендовано [PERSON] створити вхід на горище зі своєї сторони, розширювальний бак встановити над своєю квартирою. Доступ до віком [PERSON] , що знаходяться на території господарського двору [PERSON] відмежувати огорожею на відстані 1 м від стіни будинку; - копія постанови Харківського апеляційного суду від 27.04.2021, згідно якої рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 28.12.2020 про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою; - копія висновку начальника СРПП Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області № 1775 від 11.12.2018; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 587 від 24.06.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 630 від 02.07.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 706 від 10.08.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 636 від 05.07.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 649 від 05.07.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 648 від 05.07.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 693 від 16.07.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 829 від 20.08.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія довідки інспектора ГРПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області № 879 від 27.08.2021 щодо проведення перевірки за повідомленням [PERSON] ; - копія заяви [PERSON] до Кегичівської ОТГ Красноградського району Харківської області від 26.06.2021 щодо створення комісії та вирішенні питання щодо поновлення законного права власності; - копія листа сільського голови від 16.07.2020 про розгляд звернення [PERSON] ; - копії товарних чеків щодо придбання шиферу за № 882 від 12.09.2020, № 164 від 16.08.2020, № 218 від 23.08.2020, № 311 від 26.08.2020, № 196 від 21.08.2020, б/н від 04.12.2018; - копії чеків на придбання ліків; - копія свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1995, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду при Кегичівській селищній раді народних депутатів, згідно якого квартира, розташована за адресою: с. Красне, Кегичівського району, Харківської області, на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2002, виданого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області Барибін В.О., згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] є його син [PERSON] ; - копії фотознімків зруйнованого паркану; - в судовому засіданні був досліджений електронний носій диск із відеозаписом (який було надано стороною позивача, відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України та було переглянуто з дотриманням вимог ст. 238 ЦПК України) з якого вбачається, що позивачем зафіксовано часткове пошкодження паркану, що ніяким чином не підтверджує неправомірність дій відповідача. Також в судовому засіданні були досліджені докази, надані відповідачем по справі, а саме: - копія акту обстеження меж земельної ділянки від 03.05.2018, згідно якого сусід [PERSON] не з`явився в встановлений час та не надав ніяких заперечень та у нього відсутні документи права власності на земельну ділянку та ця земельна ділянка належить до комунальної власності комісія вважає за доцільне підписати акт погодження меж земельної ділянки головою Красненської сільської ради; - копія рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 28.12.2020, згідно якого у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено; - копія постанови Харківського апеляційного суду від 27.04.2021, згідно якої рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 28.12.2020 про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою; - копія ухвали Кегичівського районного суду Харківської області від 06.07.2020, згідно якої було залучено до участі у справі спеціаліста з земельних питань ПП «Регіон Землепроект»; - копія пояснення [PERSON] від 21.06.2021, згідно якого вбачається, що він звернувся до поліції з проханням посприяти у вирішенні питання щодо незаконного будівництва паркану [PERSON] , яка не надала документи, щодо виділення меж земельної ділянки; - копія листа сільського голови на ім`я [PERSON] від 09.09.2020 щодо розгляду звернення, згідно якого вбачається, що акт винесення меж в натурі земельної ділянки та правовстановлюючі документи на земельну ділянку в сільській раді відсутній, оскільки дані документи знаходяться у власника земельної ділянки [PERSON] ; - копія акту обстеження двоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 16.06.2010, з якого вбачається, що при обстеженні вищевказаного будинку було встановлено факт ліквідації [PERSON] (однією з співвласників будинку) входу на горище, що унеможливлює для [PERSON] (другого співвласника будинку) доступ до розширювального баку опалювальної системи та було рекомендовано встановити можливість доступності до розширювального баку [PERSON] , що знаходиться на горищі будинку; - копія акту обстеження домоволодінь [PERSON] та [PERSON] від 07.06.2011, згідно якого вбачається, що при обстеженні вищевказаного будинку було встановлено, що [PERSON] самовільно збудувала паркан в господарчому дворі [PERSON] на відстань 5 метрів від стіни будинку, та на захопленій території посадила фруктове дерево і кущ смородини. В результаті чого зменшився господарчий двір [PERSON] , а [PERSON] має вільний доступ у сусіднє домоволодіння. В зв`язку з чим було рекомендовано зняти самовільно збудовану огорожу та дотримуватися правил добросусідства. Також була досліджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] від 02.05.2023, виготовлена ПП «Земстройпроект» на замовлення позивачки [PERSON] , згідно якої вбачається, що існуюча огорожа проходить не по межі земельної ділянки. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено та сторонами не заперечується, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , але правовстановлюючі документи на право власності на житло позивачем до позовної заяви не надані. Відповідно до акту обстеження меж земельної ділянки від 03 травня 2018 року сусід [PERSON] не з`явився у встановлений час та не надав ніяких заперечень та у нього відсутні документи права власності на земельну ділянку та ця земельна ділянка належить до комунальної власності комісія вважає за доцільне підписати акт погодження меж земельної ділянки головою Красненської сільської ради. З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306166692018 від 22.06.2018 з додатком до нього вбачається, що земельна ділянка площею 0,2306 га, кадастровий номер 6323181301:01:002:0017, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована у Відділі у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 06.12.2017, виготовленої приватним підприємством «Регіонземпроект», але інших доказів щодо права власності на дану земельну ділянку позивачем до суду не надано. Тобто [PERSON] на підтвердження права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] не надані належні та допустимі докази. Судом встановлено, що між сторонами існує тривалий спір щодо меж земельних ділянок. З досліджених судом доказів також встановлено, що рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 28.12.2020 у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Дане рішення постановою Харківського апеляційного суду від 27.04.2021 залишено без змін. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що 20 червня 2021 року позивачем [PERSON] був встановлений шиферний паркан між її домоволодінням та домоволодінням відповідача [PERSON] , а 21 червня 2021 року встановлений паркан був пошкоджений, що підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями учасників судового розгляду. З цього приводу [PERSON] неодноразово зверталась до СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо конфлікту з [PERSON] з приводу руйнування паркану, про що свідчать матеріали ЖЕО № 1043 від 19.06.2021, №1064 від 20.06.2021, № 1087 від 24.06.2021, № 1098 від 26.06.2021, № 1097 від 26.06.2021, № 1103 від 26.06.2021, № 1477 від 07.08.2021, № 1456 від 15.08.2021, № 1481 від 18.08.2021. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Мотиви, з яких виходить суд, та їх нормативно-правове обґрунтування. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема у ст.82 цього Кодексу. Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 2 та 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а також, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша - друга статті 321 ЦК України). У ЗК України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України). Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про землеустрій" землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень. Документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою (стаття 29 Закону України "Про землеустрій"). Згідно ч. 1ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр »відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Згідно із пунктом 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18травня 2010року №376 (далі - Інструкція) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до пункту 2.3 Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Пунктом 2.8 Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 2376, передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності). У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Позивачкою не надано акту встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі з відповідачем. Згідно даних акту обстеження меж земельної ділянки від 03.05.2018 акт погодження меж був підписаний головою Красненської сільської ради. Тому що [PERSON] не з`явився у встановлений час для погодження меж земельної ділянки, не надав доказів на підтвердження у нього права власності на суміжну з [PERSON] земельну ділянку, жодних усних та або письмових заперечень з приводу запропонованих меж. Оскільки факт відсутності погодження меж у землевпорядній документації з суміжним землекористувачем не може стати підставою для відмови органом Держгеокадастру у затвердженні проекту відведення земельної ділянки (за умови відсутності законної причини для відмови у погодженні меж сусідом, яка встановлена органом Держгеокадастру), [PERSON] 22.06.2018 року було здійснена державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 6323181300:02:000:0256 та затверджено проект землеустрою від 14.11.2018 з присвоєнням координат розташування земельної ділянки на місцевості. Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку (частина п`ята статті 158 ЗК України). Так, згідно зі ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Статтею 107 Земельного кодексу України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, зареєстрований в Мінюсті України 16.06.2010 року № 391/17686 . За п.3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. В даному випадку, незважаючи на те, що позивачка [PERSON] просить усунути перешкоди в користуванні власною земельною ділянкою шляхом не втручання на роботи проведені на її земельній ділянці, однак фактично вона просить встановити нову межу між земельними ділянками. Частинами 1-3 статті 158 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом із цим ч.2 ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За змістом ст. 152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм статей 21,55 Конституції України та статті 152 ЗК України. Стаття 321 ЦК України проголошує непорушність права власності, яка передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Наведені вище документи свідчать про те, що у [PERSON] належним чином оформлено право власності на земельну ділянку та дані про цю ділянку внесені до Державного земельного кадастру. Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей. Згідно з пунктом 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів. Затвердження правил благоустрою територій населених пунктів відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» належить до повноважень сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Відповідно до пункту 6.1.34 ДБН-Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх земельних ділянок допускається огороджувати. Відповідно до положень пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (надалі Інструкція). Зазначеною інструкцією визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункти 1.1., 1.2., 1.3 Розділу I). Відповідно до п. 2.1. Розділу II комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. У пунктах 4.1-4.3 Розділу IV Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В зв`язку з вищевикладеним позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилалася під час звернення до суду із даним позовом. А саме, того що між належною їй земельною ділянкою та земельною ділянкою, якою користується [PERSON] встановлені тверді межі та по одній з меж нею встановлений паркан, а відповідач здійснює дії, що призводять до порушення винесених в натурі меж. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ч.2 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч.2 ст.78 ЦПК України). Для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо ( п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України ). В супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України акту винесення меж земельної ділянки в натурі позивачка не надала, як під час попереднього розгляду спору в суді, так і при подачі даної позовної заяви, клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи не заявила. Направлена на адресу суду технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] від 02.05.2023, виготовлена ПП «Земстройпроект» на замовлення позивачки [PERSON] не є належним доказом на підтвердження встановлених твердих межових знаків, а є підставою відповідно до п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Інструкція) від 18 травня 2010 року № 376 для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Водночас, суд зауважує, що позивачем в порушення вимог Інструкції розробнику технічної документації ПП «Земстройпроект» для проведення технічної документації щодо відновлення меж, не наданий акт приймання - передачі межових знаків на зберігання, оскільки у розділі технічної документації відсутній вищевказаний акт. Крім цього, позивачем не надано суду доказів звернення до органу місцевого самоврядування щодо вирішення земельного спору у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, додержання громадянами правил добросусідства та рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення даного спору. Надані позивачкою на підтвердження своїх вимог докази звернення її до СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області з неодноразовими заявами про конфлікт з [PERSON] не є беззаперечним доказом того, що відповідач перешкоджає їй у користуванні земельною ділянкою відповідно до встановлених у землевпорядній документації меж, а також щодо вчинення останнім протиправних дій, а саме пошкодження паркану. Щодо посилань позивачки [PERSON] про те, що відповідачем [PERSON] зрізано дерева та кущі смородини, які вона посадила і які росли вздовж межі, яка розділяє земельні ділянки і те, що він облаштував свою огорожу перенісши в глиб ділянки, що перебуває у її власності, то суд такі до уваги не бере, так як дані обставини не доведено належними та допустимими доказами. Крім того, аналіз представлених доказів не дає можливості дійти висновку про порушення [PERSON] прав [PERSON] щодо руйнування паркану. Таким чином, проаналізувавши докази, долучені до позову, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Отже, даючи оцінку дослідженим доказам та встановленим у судовому засіданні обставинам справи, суд прийшов до переконання, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами, що відповідачем [PERSON] порушено її право власності на земельну ділянку, чиняться їй перешкоди, оскільки з досліджених доказів та пояснень свідків, судом встановлено, що позивачем не підтверджено встановлення межових знаків, тобто не надано акт приймання - передачі межових знаків на зберігання, як власнику землі, у відповідності до вимог Закону України "Про землеустрій", що унеможливлює встановлення порушення відповідачем меж суміжної земельної ділянки, а також взагалі позивачем не надані докази права власності на земельну ділянку та правовстановлюючі документи на квартиру. Суд звертає увагу, що позивачка [PERSON] визначила позовні вимоги, а саме: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом не втручання на роботи проведені на земельній ділянці позивача, однак нею не представлено належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою. Окрім того, нею в позовній заяві не конкретизовано позовну вимогу, а лише в судових дебатах представником позивачки було зазначено щодо проведення відповідачем демонтажу паркану, що є неприпустимим. Щодо позовної\~вимоги про\~стягнення матеріальних\~збитків,\~суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 11\~ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з частиною першою статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Статтею 1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, позивачем не доведено належними та допустимим доказами вина відповідача щодо пошкодження паркану, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальних збитків за придбання матеріалів у розмірі 7837,60 гривень та ліків у розмірі 7013,53 слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивачки [PERSON] моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що в даній цивільній справі позовна вимога про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди є похідною від позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, то суд, вважає позовну вимогу про стягнення шкоди необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу. Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю. Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateosv. Spain), заява №12952/87, п. 63). У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbataniv. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. theUnitedKingdom), заява №24724/94, п. 83-89). Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (OlujicvCroatia), №22330/05, п. 77). Так, позивачем та її представником, належними та допустимими доказами не підтверджено наявність порушеного права та не спростовані доводи відповідача, щодо відсутності його противправних дій, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем та відповідачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed