Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

22 жовтня 2021 року на адресу Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Лиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 14.01.2012 року по 27.10.2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час якого у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини припинені були ще в 2015 році, з цього часу дитина проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Водночас, відповідач з моменту припинення шлюбних них відносин, жодним чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в подальшій її долі, не цікавиться життям і здоров`ям доньки, не піклується про її фізичний і духовний стан. Також відповідач не виконує рішення суду щодо сплати аліментів на утримання доньки. Враховуючи наведене, з метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.11.2021 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.12.2021 року залучено по справі в якості третіх осіб Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації,Орган опіки та піклування Петровської районної у місті Донецьку ради. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ з Краснолиманського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська. 16 жовтня 2023 року цивільна справа № 236/4206/21 надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 року, для розгляду даної справи, визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року справу прийнято та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 236/4206/21 до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість представник позивача - адвокат Маркова Ю.В. подалазаяву про розгляд справи без її участі сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - заступник начальника Служби у справах дітей та сім`ї Державної адміністрації Оболонської районної в місті Києві Карпенко О. в судове засідання не з`явилась, натомість подала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис про народження № 80 від 03.02.2012 року. Відповідно до характеристики [PERSON] за місцем проживання, остання разом з донькою з 2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] . За роки проживання, позивач зарекомендувала себе з позитивного боку, завжди ввічлива, чуйна й доброзичлива. Дитина завжди охайна, доглянута, вихована, привітна. [PERSON] самостійно виховує доньку, за шість років батько жодного разу не відвідував дитину. Відповідно до матеріалів справи, позивач [PERSON] офіційно працевлаштована, має постійний систематичний дохід та позитивно характеризується за місцем роботи. Згідно з характеристикою, виданої 05.08.2021 року класним керівником та директором школи № 170 Оболонського району м. Києва, [PERSON] навчається у даному навчальному закладі з 1 класу й зарекомендувала себе з позитивної сторони. Мати дитини систематично контролює навчання доньки та відповідально ставиться до її виховання. Батько ж дитини не бере участі у вихованні та навчанні доньки. Жодного разу не відвідував батьківські збори та шкільні заходи, не цікавиться навчанням та поведінкою доньки. Контакту з класним керівником не має. Зазначене також вказано у довідках № 109 від 20.07.2021 року, № 357 від 14.11.2023 року. В довідці № 078/01-21 від 26.07.2021 року, зазначено, що [PERSON] відвідує дитячо-юнацьку спортивну школу Дерюгіних Департаменту молоді та спорту. Батько дитини не відвідує батьківські збори, не цікавиться успіхами своєї дитини у навчально-тренувальному процесі та не має зв`язку з тренером. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] , виконавчий лист №236/3696/20 від 21.12.2020 року, заборгованість останнього станом на 01.11.2023 року складає 113603,33 гривень. Отже, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні, що не оспорюювалось сторонами в ході розгляду справи. У відповідності до Висновку № 104-9075 від 11.12.2023 року про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує суду позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно ст.164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Такими обставинами є факти, якщо батьки : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Так, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідач [PERSON] який є батьком [PERSON] , [INFO] , фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношення до своєї малолітньої дитини, за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод не бачиться та не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не надає жодної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , [INFO] , її батьком [PERSON] безспірно встановлено судом, не оспорювалось та не спростовано відповідачем, а тому, враховуючи наявні докази, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] ,, [INFO] , є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів дитини, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За звернення до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, позивачем понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved