Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

18.10.2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Позовна заява обґрунтована наступним. 06.06.2019 року між ПрАТ «СГ «ТАС» (надалі - позивач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00416328 (надалі - Договір страхування). Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Land Rover Range Rover, д.н. [NUMBER] (надалі -Застрахований ТЗ). 18.10.2019 року о 21 год. 15 хв., у м. Києві по вул. В.Васильківська 102, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю Застрахованого ТЗ Land Rover Range Rover, д.н. [NUMBER] та ТЗ Seat, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (надалі - відповідач). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2019 року (справа № 752/22397/19) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Land Rover Range Rover, д.н. [NUMBER] , що підтверджується вказаною постановою. Враховуючи наявність Договору страхування, власник та водій пошкодженого автомобіля ТЗ Land Rover Range Rover, д.н. [NUMBER] звернулись до позивача з заявою про настання події та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Land Rover Range Rover, д.н. [NUMBER] , було проведено огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) отримано Рахунок-фактура №АА-000657 від 08.11.2019 року від СТО, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого ТЗ складає 134814,00 грн. У зв`язку із зазначеним, позивач, на підставі зібраних документів та заяви про виплату власника склав розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 05640/51/919 на суму 134814,00 грн., з якої 77840,00 грн. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 56974,00 грн. було виплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 61918 від 20.11.2019 року, загалом фактичні витрати позивача склали у розмірі 134 814,00 грн. Позивач провів зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦКУ, вказана операція зазначена в страховому акті №05640/51/919. А отже, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну відповідачем, складає 134 814,00 грн. Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «АльфаГарант» згідно Полісу AM8566882, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Проте, в ТДВ СК «Альфа-Гарант» задовольнило заяву позивача на суму 50285,62 грн. А отже, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 134 814,00 грн., при цьому Полісом AM8566882 покрито лише частину шкоди на суму 50285,62 грн., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 84 528,38 грн. = 134814,00 грн. - 50285,62 грн. 20.10.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 26.10.2022 року на виконання вимог ухвали від 20 жовтня 2022 року через систему «Електронний суд» представник позивача направив до суду заяву про усунення недоліків. 01 листопада 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, дата першого судового засідання - 12 грудня 2022 року на 10.30 годину. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 10 листопада 2022 року (вх. №39706) відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно факт ДТП мав місце 18.10.2019 року. При цьому, водій [PERSON] після оформлення ДТП поїхала з місця події на автомобілі і звернулась до страхової компанії лише 23.10.2019 року. Відповідачу невідомо, чи експлуатувався автомобіль власником з моменту ДТП та до моменту звернення в страхову компанію, і чи міг він отримати інші механічні пошкодження в цей проміжок часу. Позивачем, з наданих матеріалів, вказаний факт не підтверджено і не спростовано. 23.10.2019 року по вул. Хвойки, номер будівлі взагалі відсутній, [PERSON] , який зазначений представником Страховика за участю водія [PERSON] було складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість). З вказаного акту не встановлено за якою безпосередньо адресою проводився огляд транспортного засобу, так як не вказаний номер будівлі, а тільки назва вулиці. Не встановлено, чи огляд проводився на СТО, чи в сервісному центрі, чи в іншому спеціалізованому місці. Крім того не встановлено хто проводив огляд, чи залучався взагалі до нього експерт або спеціаліст у цій галузі, або особа яка має технічну освіту. В акті іде перелік пошкоджень деталей автомобіля, але не вказано, які саме вони мають пошкодження, чи проводилась фото або відеофіксація при огляді пошкоджених деталей автомобіля, чи складалась взагалі фототаблиця (Позивач вказаної інформації не надав). В акті зазначено, що автомобіль 2016 року випуску, ДТП сталося 18.10.2019 року і фактичний його пробіг 1000 км., що викликає сумнів в дійсності, а підтверджень цьому Позивачем надано не було. Відповідач не був проінформований про час та місце огляду транспортного засобу"RANGE ROVER", д.н.з. [NUMBER] , що позбавило його права оскаржити огляд та залучити до огляду експерта. Наданий Позивачем рахунок-фактура від 08.11.2019 року № АА-000657, виданий ФОП [PERSON] не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, а тому не може бути визнаний належним та допустимим доказом. Акт виконаних робіт Позивач взагалі не надав. Рахунок-фактура ФОП [PERSON] (ремонтна калькуляція) не є документом, що підтверджує факт виконання даних робіт і факт їх оплати потерпілим або його страховиком. Даний рахунок, без супроводження документом на підтвердження виконання робіт та їх дійсної оплати може розглядатись як пропозиція чи як попередній розрахунок вартості ремонту. А у цьому сенсі для визначення розміру шкоду, за яку несе відповідальність заподіювач у межах виниклого у нього деліктного зобов`язання, більш вагомим є звіт про оцінку, який визначає розмір шкоди у відповідності до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність". Відповідно до п. 11.1.6.1., п. 11.1.6. Правила добровільного страхування наземного транспорту від 14 жовтня 2008 року, ПрАТ "СГ "ТАС" Страхувальник зобов`язаний був надати Застрахований ТЗ для огляду Страховику та особі, яка визначатиме розмір збитку, якою може бути призначений Страховиком експерт (оцінювач), якщо розмір збитку розраховується та страхове відшкодування зі страхування КАСКО сплачується на підставі акту автотоварознавчого дослідження. Оскільки власник автомобіля "RANGE ROVER" д.н.з. [NUMBER] мав страховку "'ЄВРОКАСКО 5 зірок", договір № FO-00416328, Страховик відповідно до п. 11.1.6.1., п. 11.1.6. Правила добровільного страхування наземного транспорту від 14 жовтня 2008 року повинен був залучити експерта (оцінювача) для встановлення завданих матеріальних збитків. З наданих Позивачем матеріалів з`ясовано, що Страховик нехтуючи вказані Правила до справи експерта (оцінювача) не залучив, а тому Позивач вважає, що рахунок-фактуру № АА-000657 від 08.11.2019 року взагалі не можна брати до уваги при розгляді позову, так як він не відповідає вимогам п. 11.1.6.1. Правил страхування, а саме: був складений ФОП [PERSON] , а не експертом (оцінювачем). Крім того в рахунку-фактурі № АА-000657 від 08.11.2019 року вказана сума 134814,00 грн. По платіжному дорученню № 61918 від 20.11.2019 року платник АТ "СТ "ТАС" отримувач СТО [PERSON] було виплачено всього лише 56974,00 грн. Відповідно до страхового акту № 05640/51/919 від 18.11.2019 року сума несплачених платежів становить 77 840,00 грн., платіжне доручення на вказану суму відсутнє, тобто не встановлено взагалі чи вона була перерахована безпосередньо потерпілій особі чи на СТО, яка виставила рахунок-фактуру. ТДВ СК "Альфа-Гарант", де застрахований автомобіль Відповідача, відповідно до платіжного доручення №10353 від 24.07.2020 року виплатила Позивачу 50285,62 грн. Отже, різниця складає: 6688,38 грн. = 56974,00 грн. - 50285,38 грн., а не 84528,38 грн. як стверджує Позивач. Відповідно рахунку - фактури від 08.11.2019 року № АА-000657 з`ясовано, що робота становить 74228,00 грн., а запчастини 60586,00 грн. В рахунок - фактуру незрозуміло чому та на підставі чого було включено: порядковий №15 комп`ютерну діагностику на суму 480,00 грн., а також роботи проведені з бампером: порядковий №10 фарбування заднього бампера на суму 2880,00 грн.; порядковий № 9 полірування заднього бампера на суму 768,00 грн.; порядковий № 11 ремонт бампера заднього (розпайка, спайка) на суму 1920.00 грн.; порядковий № 16 розпайка спайка бампера заднього на суму 1440.00 грн., в той час як вказаний бампер порахований в запчастинах як новий, порядковий № 28 на суму 22962,00 грн.; порядковий № 17 правка геометрії кузова на суму 9500,00 грн., порядковий № 5 P/З багажного відділення на суму 1856,00 грн., порядковий № 13 З/В задній габаритний ліхтар на суму 576,00 грн. та багато інших позицій. ФОП [PERSON] не є виробником запчастин для автомобілів і для виконання ремонту повинен був придбати запчастини у постачальника, представника заводу виробника марки автомобіля "RANGE ROVER". Позивачем не надано суду доказів того, які саме запчастини, за якою ціною і де нібито їх придбав ФОП [PERSON] , ціни СТО і вартість ремонту умисно завищені та необґрунтовані. На думку Відповідача, рахунок-фактура не ґрунтується на Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, проведена неналежним суб`єктом, не відповідає реальній дійсності проведених робіт з урахуванням запчастин, а загальна сума 134814,00 грн. є завищеною, містить договірні (довільні) ціни, внаслідок чого розмір вимог Позивача з відшкодування матеріального збитку (реальних збитків), у зв`язку із пошкодженням автомобіля "RANGE ROVER" д.н.з. [NUMBER] , перевищує вартість його відновлювального ремонту, не містить відомостей щодо дійсної його вартості та величини втрати товарної вартості. Позивач не надав належно оформленого звіту суб`єкта оціночної діяльності про розмір завданого збитку, а отже ним, як страховиком, у відповідності до вимог законодавства не вжито заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для визначення розміру завданого матеріального збитку. Позивачем не надано жодного договору, про надання послуг з ремонту автомобіля, укладеного між страховиком і ФОП [PERSON] , а отже невідомо на підставі чого страховик перерахував гроші (за ремонт) на рахунок ФОП [PERSON] , а не власнику транспортного засобу. Відповідач заявляє, що листів до нього з питань досудового врегулювання спору взагалі не надходило. Крім того, факт направлення інформації Відповідачу, навіть простим листом, повинен реєструватись в журналі вихідної кореспонденції Позивача. Підсумовуючи наведені факти та аргументи, відповідач вважав вимоги Позивача безпідставними, а докази на підтвердження своїх вимог неналежними та недостатніми. 30 листопада 2022 року (вх.42596) через систему «Електронний суд» представник позивача Миц І.В. , не погоджуючись із обставинами, викладеними відповідачем у відзиві, подала свою відповідь, у якій заперечує проти доводів відповідача, виходячи із наступного. Щодо неповідомлення відповідача про огляд пошкодженого ТЗ, представник позивача, посилаючись на п. 5.2 Наказу Міністерства Юстиції про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 №142/5/2092 (надалі - Методика), вказала, що законодавством не передбачено обов`язкове проведення огляду транспортного засобу разом з третіми особами (зацікавленими), а тому відповідача не було запрошено на огляд ТЗ. Крім того, норми в зазначеній методиці дозволяють на власний розсуд замовником дослідження визначати виклик третіх осіб на огляд. Щодо невідповідності рахунку-фактури вимогам Методики, оскільки, на думку відповідача, оцінка та розрахунок шкоди, пов`язаної з пошкодженням ТЗ, потребує спеціальних знань та повинна проводитись суб`єктами оціночної та/або судово-експертної діяльності, а результати оцінки/розрахунку повинні відповідати вимогам Методики, то представник позивача вказувала, що норми Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методика товарознавчої експертизи та колісних транспортних засобів не встановлюють імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності, а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акта виконаних робіт. До того ж, вказана Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17). Щодо порушення умов договору FO-00416328 в частині не залучення позивачем експерта (оцінювача), представник позивача вказує, що в даному випадку це є виключно правовідносини за договором страхування між ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] , до того ж відповідач не звернув увагу на умови п. 3.3. договору добровільного страхування № FO-00416328, де зазначається, що розрахунок страхового відшкодування «СТО за вибором Страхувальника», тобто сторони дійшли згоди щодо визначення розрахунку страхового відшкодування на СТО. Щодо несплачених страхових платежів на суму 77 840,00 грн. представник позивача зазначив, що несплачені страхові платежі (премія) - це ті платежі, які має сплатити страхувальник відповідно до умов договору за страхування свого транспортного засобу, а оскільки у страхувальника були несплачені страхові платежі, а страховий випадок настав, то страховик з суми виплати страхового відшкодування зарахував в рахунок несплачених страхових платежів частину суми страхового відшкодування, і таке зарахування не потребує виплати. Вказана операція відповідає вимогам ст. 601 ЦКУ та відображена в страховому акті №05640/52/919. Щодо невірного розрахунку страхового відшкодування, представник позивача вказує, що, оскільки розмір страхового відшкодування за пошкоджений ТЗ Land Rover Range Rover, д.н. [NUMBER] складає 134814,00 грн., що є фактичними витратами позивача, страхова компанія відповідача виплатила страхове відшкодування за полісом АM8566882 в розмірі 50285,62 грн. та покрила частину страхового відшкодування, тому залишок, який підлягає стягненню з відповідача, складає 84 528,38 грн. = 134814,00 грн. - 50285,62 грн. Звертав увагу на те, що відповідач, для підтвердження або спростування розміру завданої шкоди застрахованому ТЗ, не позбавлений права подати клопотання до суду про проведення автотоварознавчої експерти. 12 грудня 2022 року (вх. №44278) відповідач [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення доказів шляхом призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи. 12 грудня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . 02 березня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. Матеріали цивільної справи № 755/10300/22 направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 27 квітня 2023 року (вх.№20289, вх.№20291) до суду звернувся заступник директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) - Теплицький Б. із клопотанням про погодження більш розумних строків проведення експертизи та клопотанням експерта Сергія Копила про надання додаткових матеріалів з метою проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №12086/23-56 у цивільній справі № 755/10300/22. 31 травня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва погоджено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз строк проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у строк понад 90 календарних днів. Зобов`язано [PERSON] надати для огляду об`єкт дослідження, а саме: Land Rover, модель Range Rover, д.н.з. [NUMBER] у пошкодженому стані після ДТП, яке сталось 18.10.2019, з відповідними реєстраційними документами до нього. 23 серпня 2023 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від Київського Наукового - дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) повернулась цивільна справа разом з висновком експерта № 12086/23-54 від 18.08.2023. 25 серпня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва поновлено провадження у справі 755/10300/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Справу призначено до розгляду на «03» жовтня 2023 року. 26 вересня 2023 року відповідач подав до суду заяву з викладенням своїх заперечень проти висновку експерта № 12086/23-54 від 18.08.2023 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 03 жовтня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва залучено до участі у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях, в яких висловив свої заперечення щодо результатів проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення відповідача, розглянувши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] о 21 год. 15 хв. 18.10.2019 року, керуючи автомобілем «Seat», д.н.з. [NUMBER] , у м. Києві по вул. В.Васильківська 102, не був уважним, не вибрав безпечної дистанції, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Porsсhe» д.н.з [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Range Rover» д.н.з. [NUMBER] . Вказаними діями, [PERSON] вчинив порушення п.п. 2.3 «Б», 12.1, 13.1 ПДР України, що призвело до пошкоджень вищевказаного транспортного засобу. Вказані обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2019 року. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2019 року (справа № 752/22397/19) відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 06.06.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00416328, зі строком дії з 21.06.2019 року по 24 год. 00 хв. 20.06.2020 року. Предметом даного Договору страхування було страхування транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д.н. [NUMBER] , за пакетом страхування «Єврокаско 5 зірок». У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 18.10.2019 року власник та водій пошкодженого автомобіля транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д.н. [NUMBER] звернулись до позивача з заявою про настання події та виплату страхового відшкодування, в якій зазначили фактичну дату складання заяви - 23.10.2023 року. (а.с.10) З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Land Rover Range Rover», д.н. [NUMBER] , було проведено огляд транспортного засобу, про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 23.10.2019 року та отримано Рахунок-фактуру №АА-000657 від 08.11.2019 року від СТО, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 134 814,00 грн. (а.с.3-4,12) 18.11.2019 року позивачем ПрАТ «СК «ТАС» складено страховий акт №05640/51/919 від 18.11.2019 року - документ, який складається у визначеній Страховиком формі, та кваліфікує подію як страховий (не страховий) випадок, та в якому фіксується сума страхової виплати. Згідно страхового акту №05640/51/919 від 18.11.2019 року, розмір страхового відшкодування, що підлягав виплаті, складав 134 814,00 грн. (а.с.6-7) У зв`язку із зазначеним, позивач, на підставі зібраних документів та заяви про виплату власника склав розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 05640/51/919 на суму 134814,00 грн., з якої 77840,00 грн. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 56974,00 грн. було виплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 61918 від 20.11.2019 року, загалом фактичні витрати позивача склали у розмірі 134 814,00 грн. Позивач провів зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України, вказана операція зазначена в страховому акті №05640/51/919 від 18.11.2019 року. Отже, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну відповідачем складає 134 814,00 грн. Зі змісту платіжного доручення №61918 від 20.11.2019 року вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на рахунок отримувача «[PERSON] СТО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 56 974,00 грн., призначення платежу: «Стр. Від.згід.дог. №FO-416328 від 06.06.2019 р., за пошк. т/з Land Rover Range Rover», д/н [NUMBER] , ФОП [PERSON] по рах. [NUMBER] від 08.11.19 р.» (а.с.9) Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] , який керував транспортним засобом «Seat», д.н.з. [NUMBER] , в момент ДТП була застрахована в ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» згідно договору страхування №АМ-0008566882 від 26.12.2018 року, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно платіжного доручення №10353 від 24 липня 2020 року ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 285,62 грн. Проте, в ТДВ СК «Альфа-Гарант» задовольнило заяву позивача на суму 50 285,62 грн. А отже, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 134 814,00 грн., при цьому Полісом AM8566882 покрито лише частину шкоди на суму 50 285,62 грн., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 84 528,38 грн. = 134814,00 грн. - 50285,62 грн. У статті 1187 ЦК України закріплено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про страхування", за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати делікатне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Як зазначає Верховний Суд України в листі від 19.07.2011 р., перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112ц13 від 25.12.2013 р. Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат незалежно від коефіцієнту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу тощо, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки. Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» набуло права зворотної вимоги до відповідача у справі. Збитками є втрати, який особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт перший частини другої статті 22 ЦК України). Згідно пункту четвертого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 116, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправильними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначив своєю постановою від 10.02.2016 р. Верховний Суд України, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96/ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи те, що сторона відповідача заперечувала проти розміру страхового відшкодування та заявила клопотання про призначення експертизи, судом була призначена судова транспортно-товарознавча експертиза, відповідно до висновку судового експерта Сергія Копила № 12086/23-54 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного 18 серпня 2023 року: «Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля марки «Range Rover», державний реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18 жовтня 2019 року, в цінах на дату ДТП, складає 135 713,01 грн. Вартість матеріального збитку (шкоди), завданого(ї) власнику транспортного засобу - автомобіля марки «Range Rover», державний реєстраційний номер [NUMBER] , - [PERSON] , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18 жовтня 2019 року, у цінах на дату ДТП, складає 82 313,26 грн. Отже, суд вважає, що свої заперечення проти позовних вимог позивача в частині розміру страхового відшкодування, який, на думку відповідача, був завищеним, відповідач належним та допустим доказом, яким в даному випадку є висновок судового експерта, не підтвердив. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач внаслідок порушення Правил дорожнього руху заподіяв шкоду власнику застрахованого транспортного засобу, до позивача перейшло право вимоги до відповідача про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) і дії відповідача знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідач у порядку статті 1194 ЦК України має відшкодувати позивачу різницю між понесеними збитками (виплаченим страховим відшкодуванням) - 134 814,00 грн. й виплаченими (покритим) ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 50285,62 грн. - страхового відшкодування, що складає 84 528 грн. 38 коп. (134 814 грн. 00 коп. - 50 285 грн. 62 коп. = 84 528 грн. 38 коп.). У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 484,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved