Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

В травні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, посилаючись на наступні обставини. 12 квітня 2007 року між AT комерційний банк «Надра» та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений кредитний договір № 28/П/13/2007/840 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов даного договору банк надав Відповідачу у тимчасове користування кредитні кошти у сумі 13000,00 доларів США. Відповідно до п. 1.3.1 Кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99 відсотків річних. Пунктами 3.3.1 та 3.3.2 Кредитного договору передбачено, що Відповідач повергає кредит та сплачує банку платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок №29091800007831 МФО 320564 мінімально необхідного платежу в валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 205,07 доларів США 07 центів. Згідно з п.п. 4.3.2 - 4.3.4 Кредитного договору Відповідач зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього договору, сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, передбачено Кредитним договором. У випадку порушення виконання зобов`язань, передбачених договором. Відповідач зобов`язаний сплатити штрафні санкції. Втім, Відповідач не виконувала належним чином умови Кредитного договору, внаслідок чого у Відповідача утворилася заборгованість за тілом кредиту та за штрафними санкціями. 04 червня 2015 року Національний Банк України прийняв постанову № 365 про ліквідацію та відкликання банківської ліцензії AT комерційний банк «Надра». З метою стягнення вищезгаданої заборгованості уповноважена особагарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT комерційний банк «Надра» звернулася до суду з відповідною позовною заявою. 26 жовтня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT комерційний банк «Надра» задовольнив частково. Стягнув з Відповідача та поручителя [PERSON] 9 655 доларів США 51 цент - несплачені тіло кредиту та проценти користування ним, та 20 000 гри пені за прострочення сплати кредиту. Набрання даним рішенням суду законної сили підтверджує факт наявності зобов`язання, факт наявності заборгованості за Кредитним договором, а також суму заборгованості за цим договором і відповідно ці обставини доказуванню не підлягають. 26 жовтня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист на примусове виконання вищезазначеного рішення суду. 26 лютого 2019 року за результатами відкритих торгів з продажу майнових прав, оформлених протоколом № UA-EA-2018-12-27-000052-Ь між AT комерційний банк «Надра» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (далі - Позивач) був укладений договір купівлі продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором, відповідно до якого AT комерційний банк «Надра» передає у власність Позивачеві права вимоги до Відповідача за Кредитним договором з додатковими угодами/договорами. Таким чином, перейнявши право вимоги, кредитором за Кредитним договором став Позивач. 23 липня 2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області була задоволена заява Позивача і було замінено стягувача за рішенням суду на Позивача. Таким чином, до Позивача перейшли усі права щодо стягнення заборгованості з Відповідача за Кредитним договором. Тим не менш, на момент подання даної позовної заяви Відповідач зобов`язання так і не виконав, у зв`язку з чим у Позивача є право на вимогу сплатити, окрім боргу, інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст. 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 цього Кодексу. Таким чином, оскільки позов подається 02 травня 2023 року, нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України має відбуватися за останні 3 роки, що передували цьому терміну, а отже з 02 травня 2020 року. Таким чином, в результаті прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Відповідач має сплатити 869.01 дол. США - 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за тілом кредиту та відсотками та 11 486,00 грн. інфляційні втрати та 3% річних за прострочення зобов`язання зі сплати пені. Просили суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користьТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (ідентифікаційний код 42231930) три відсотки річних за прострочення зобов`язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 869,01 доларів США, три відсотки річних за прострочення зобов`язання зі сплати пені у розмірі 1 800 грн. 00 копійок, інфляційні втрати за прострочення зобов`язання зі сплати пені у розмірі 9686 грн. 00 копійок та усі судові витрати ( а. с. 1-6 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 20 ) та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 25 травня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а. с. 24). 30 червня 2023 року за вх. № 29025 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 25). Згідно отриманої інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20.02.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 03 липня 2023 року було прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначався в судове засідання на 24 липня 2023 року ( а. с. 26-27 ). 13 липня 2023 року за вх. № 31102 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просила суд в задоволенні вимог відмовити, мотивуючи тим, що вона по можливості виконує рішення Білоцерківського міськрайонного суду, даний факт підтверджується квитанціями про оплату на загальну суму 24 700 грн. Позивач ставить вимоги нарахування і стягнення з неї: 3% річних на суму боргу 9 655,51 долар США відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Ц України, 3% річних та інфляційні втрати на суму 20 000 гривень пені.Однак такі вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки порушують норм матеріального права.Нарахування 3% річних на суму боргу 9 655,51 долар США є незаконним, оскільки сплачує заборгованість і кожен місяць сума боргу зменшується. Тобто нарахування 3% річних повинно бути проведено помісячно з відрахуванням сплачених нею сум. Більш того, таке нарахування позивачем було здійснено без довідки приватного виконавці [PERSON] . Нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 20 000 гривень, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду є пенею - незаконне, оскільки не ґрунтується на нормах ЦК України. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, вище зазначеною нормою права передбачена відповідальність за невиконання саме грошового зобов`язання, а не пені ( а. с. 31-32 ). Ухвалою суду від 25.09.2023 року було визнано обов`язкову явку в судове засідання представника ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» ( а. с. 56-57 ). Ухвалою суду від 06.11.2023 року повторно визнано обов`язкову явку в судове засідання представника ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» ( а. с. 70-71 ). Ухвалою суду від 09 січня 2024 року судоми зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича (7300, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Шолуденка, будинок 19 ) виконати вимоги ухвали суду від 09.01.2024 року та в термін до 30 січня 2024 року, подати до суду належним чином завірений розрахунок погашення заборгованості [PERSON] з деталізацією погашення суми заборгованості за кредитним договором № 28/П/13/2007/840 від 12.04.2007 року в сумі 9 655,51 доларів США - несплачені тіло кредиту та проценти за користування ним, та 20 000 гривень пені за прострочення сплати кредиту ( а. с. 104-105 ). 13 лютого 2024 року за вх. № 8391 судом отримано від приватного виконавця Чучкова М.О. на виконання ухвали суду від 09.01.2024 року належним чином завірений розрахунок погашення заборгованості [PERSON] з деталізацією погашення суми заборгованості за кредитним договором № 28/П/13/2007/840 від 12.04.2007 року в сумі 9 655,51 доларів США - несплачені тіло кредиту та проценти за користування ним, та 20 000 гривень пені за прострочення сплати кредиту. Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин, останнього разу на 29.02.2024 року. В судове засідання представник позивача свого представника не направив, 29.02.2024 року за вх. № 11563 судом отримано заяву, за підписом представника [PERSON] , в якій просив провести розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Окрім цього, судом враховано пояснення надані представником позивача Напалюк Г.О. в попередніх судових засіданнях. Відповідач в судове засіданні не з`явилася, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву 13.07.2023 року, просила справу розглядати без її участі по наявних у справі матеріалах. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Отже, сторони по справі скористувалися своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення надані представником позивача в попередніх судових засіданнях, враховуючи надані з боку відповідачам у відзиві свої мотиви стосовно позовних вимог, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28/П/13/2007/840, за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 13 000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,99% строком на 108 місяців ( а. с. 8-9 ). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2016 року, позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 28/П/13/2007/840 від 12.07.2007 року в сумі 9655,51 доларів США - несплачені тіло кредиту та проценти за користування ним, та 20 000 грн. пені за прострочення сплати кредиту та витрати по сплаті судового збору в сумі 3933,75 грн. ( а. с. 10-11 ). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 05 березня 2020 року на виконання вищевказаного судового рішення, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист ( а. с. 12 ). 26 лютого 2019 року за результатами відкритих торгів з продажу майнових прав, оформлених протоколом № UA-EA-2018-12-27-000052-Ь між AT комерційний банк «Надра» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» був укладений договір купівлі продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором, відповідно до якого AT комерційний банк «Надра» передає у власність ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» права вимоги до відповідача за Кредитним договором з додатковими угодами/договорами ( а. с. 13-14 ). Додано додаток № 1 до Договору № 28/П/13/2007/840 від 12.07.2007 року купівлі-продажу ( відступлення ) прав вимоги від 26.02.2019 року, Реєстр договору, права за якими відступаються, та Позичальника/Поручителів/Заставодавців за такими договорами, в якому зазначено позичальника [PERSON] , поручителя [PERSON] , номер кредитного договору та договору поруки ( а. с. 15 ). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Така правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду міститься у Постанові від 11 вересня 2018 року у справі №910/7320/17. Таким чином, кредитором за Кредитним договором № 28/П/13/2007/840 від 12.07.2007 рокустав позивач. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2019 року замінено стягувача з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» ( а. с. 16-17 ). 29 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Олександровичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ( а. с. 39 ) на підставі заяви ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» від 29.09.2020 року про примусове виконання рішення про стягнення з боржника [PERSON] грошових коштів ( а. с. 40 ). Позивач звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою посилався на те, що відповідачем не було виконано рішення суду, в результаті прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором, відповідач має сплатити 869.01 дол. США - 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за тілом кредиту та відсотками та 11 486,00 грн. інфляційні втрати та 3% річних за прострочення зобов`язання зі сплати пені. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в рамках справи № 761/4878/16-ц, провадження № 61-1625св18, в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц, а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17 та ін. З огляду на те, що відповідач ( боржник ) порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку 3% річних та інфляційних втрат ( розрахунок міститься в позовній заві ) ( а. с. 4, 5 ), 3% річних за прострочення зобов`язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом складає у розмірі 869,01 доларів США, три відсотки річних за прострочення зобов`язання зі сплати пені у розмірі 1 800 грн. 00 копійок, інфляційні втрати за прострочення зобов`язання зі сплати пені у розмірі 9686 грн. 00 копійок. Окрім того, вказаний розрахунок був здійснений з боку позивача, враховуючи вимоги статей 266, 625 ЦК України за останні 3 роки, які передували цьому терміну, оскільки позов подається 02.05.2023 року, то такий строк обраховується з 02.05.2020 року по 02.05.2023 року. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України ). Однак, суд не може погодитися з доводами позивача в повному обсязі, виходячи з наступного. Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит ( позику ) банком або іншим кредитодавцем ( позикодавцем ), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку салати на користь кредитодавця ( позикодавця ) неустойки ( штрафу, пені ) за таке прострочення. Неустойка ( штраф, пеня ) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання ( невиконання, часткове виконання ) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем ( позикодавцем ). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Закон України "Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.11.2023 р. № 3429-IX (законопроект № 10211); Закон України "Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 08.11.2023 р. № 3430-IX (законопроект № 10212). Згідно із законами воєнний стан та загальну мобілізацію в Україні продовжено на 90 днів - до 14 лютого 2024 р. Враховуючи вище викладене, нарахування позивачем трьох відсотків річних за період після 24.02.2022 року не відповідає вимогам вищевикладених нормативно-правових актів. Тому, з урахуванням наведеного,нарахування позивачем трьох відсотків річних та інфляційних втрат з 24.02.2022 року по 02.05.2023 року ( в межах заявлених вимог ) не підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача в частині нарахування з боку позивача 3% річних та інфляційних втрат на суму 20 000 гривень, пеня за прострочення сплати кредиту, що стягнуто згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду, то суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, вище зазначеною нормою права передбачена відповідальність за невиконання саме грошового зобов`язання, а не пені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну (рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2001 від 30.05.2001 р. у справі № 1-22/2001). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Тобто, зміст ст. 61 Конституції України у контексті цивільної відповідальності зводиться до того, що до суб`єкта правопорушення за одне й те саме правопорушення не може бути двічі застосована цивільна відповідальність (тобто, двічі один із її підвидів). Отже, оцінюючи вимоги позову в частині стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, нарахованих на суму пені, суд виходить з того, що їх нарахування на штрафні санкції суперечить змісту та правовій природі застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 800 грн. - три відсотки річних та 9686 грн. 00 копійок -інфляційні втрати, нарахованих на суму пені, стягнутої згідно судового рішення, задоволенню не підлягають. Стосовно періоду нарахування 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, де на думку позивача з відповідача повинно бути стягнуто 3% річних у розмірі 869,01 дол. США, то суд приходить з цього приводу приходить до наступного. Як зазначено вище, період за який може бути здійснено нарахування 3% річних за прострочення зобов`язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом враховуючи межі заявлених вимог та з урахуванням періоду з 24.02.2022 року по 02.05.2023 року, за який такі вимоги задоволенню не підлягають, то такий період визначається судом з 05.05.2020 року ( останні три роки, що передували цьому терміну - звернувся позивач до суду 05.05.2023 року) по 23.02.2022 року. Так, в судовому засіданні представник позивача зазначав, що відповідач не виконує рішення суду щодо повернення стягнених сум, тому останнім було нараховано на вказані суми 3% річних та інфляційні втрати. На питання суду, представник позивача зазначив, що з боку відповідача не здійснювалися погашення, а якщо такі і були, то були дрібними і суми, які сплачувалисявідповідачем не було враховані при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, звертаючись з відзивом на позовну заяву позивача, в якості додатків [PERSON] долучалися копії квитанції про часткове погашення боргу, одержувач приватний виконавець Чучков Михайло Олександрович ( а. с. 33-38 ). З отриманого на виконання ухвали суду від 09.01.2024 року від приватного виконавця Чучкова М.О. належним чином завірений розрахунок погашення заборгованості [PERSON] з деталізацією погашення суми заборгованості за кредитним договором № 28/П/13/2007/840 від 12.04.2007 року в сумі 9 655,51 доларів США - несплачені тіло кредиту та проценти за користування ним, та 20 000 гривень пені за прострочення сплати кредиту вбачається, що в процесі примусового виконання виконавчого провадження № 61164152 з боржника утримано кошти: 25.03.2021 року у сумі 500 грн.; 23.04.2021 року у сумі - 1126,19 грн.; 19.05.2021 року у сумі - 1000 грн.; 24.06.2021 року у сумі - 500 грн.; 20.07.2021 року у сумі 1400 грн.; 21.08.2021 року у сумі - 1500 грн.; 20.09.2021 року у сумі - 1500 грн.; 23.10.2021 року у сумі - 1500 грн.; 19.11.2021 року у сумі - 1500 грн.; 24.12.2021 року у сумі - 2000 грн. Дані кошти розподілені та перераховані у 2021 році у відповідності до вимог статей 456, 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 9992,43 грн. на користь стягувача - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»; 1110,26 грн. - як основана винагорода приватного виконавця; 423,50 грн. - як витрати виконавчого провадження; 500 грн. - як повернення авансового внеску. 10.01.2022 року у сумі - 1800 грн.; 17.02.2022 року у сумі - 5120 грн.; 13.12.2022 року у сумі - 600 грн. Дані кошти розподілені та перераховані у 2022 року, а саме: 6323,46 грн. на користь стягувача - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»; 696,54 грн. - як основана винагорода приватного виконавця; 500 грн. - як витрати виконавчого провадження. 13.01.2023 року у сумі - 1045,46 грн.; 30.01.2023 року у сумі - 500 грн.; 06.03.2023 року у сумі - 5600 грн.; 05.04.2023 року у сумі - 500 грн.; 01.05.2023 року у сумі - 500 грн.; 05.06.2023 року у сумі - 500 грн.; 04.07.2023 року у сумі - 1000 грн.; 06.08.2023 року у сумі - 1000 грн.; 03.09.2023 року у сумі - 1500 грн.; 02.10.2023 року у сумі - 2409,10 грн.; 01.11.2023 року у сумі - 2000 грн.; 01.12.2023 року у сумі - 2000 грн. Дані кошти розподілені та перераховані у 2022 року, а саме: 5650,98 грн. та суму в розмірі 11 349,10 грн., за курсом НБУ по відношенню гривні до долара США станом на дату перерахування коштів складає 311,02 дол. США на користь стягувача - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»; 389,88 грн. та суму у розмірі 1164,60 грн., за курсом НБУ по відношенню гривні до долара США станом на дату перерахування коштів складає 31,87 дол. США - як основна винагорода приватного виконавця. 01.01.2024 року у сумі - 1500 грн.; 01.02.2024 року у сумі - 1000 грн. Дані кошти розподілені та перераховані у 2024 році, а саме: суму в розмірі 2272,74 грн., за курсом НБУ по відношенню гривні до долара США станом на дату перерахування коштів складає 60,08 дол. США на користь стягувача - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»; суму в розмірі 227,26 грн., за курсом НБУ по відношенню гривні до долара США станом на дату перерахування коштів складає 5,99 дол. США - як основана винагорода приватного виконавця. Станом на 05.02.2024 року стягнуто: на користь стягувача - 21 966,87 грн. та 371,11 дол. США; основана винагорода приватного виконавця - 2196,68 грн. та 37,86 дол. США; витрати виконавчого провадження - 923,50 грн.; повернуто авансовий внесок - 500 грн. Отже, зазначене спростовує доводи представника позивача, що боржником ( відповідачем ) не здійснювалося погашення коштів за рішенням суду. Так, у наданому на виконання ухвали суду розрахунку погашення у ВП № 63164152, кошти розподілені та перераховані приватним виконавцем у відповідності до вимог статей 45, 47 Закону України «Про виконавче провадження». За підсумками вказаного розрахунку вбачається, що на користь позивача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» стягнуто 21 966,87 грн. та 371,11 дол. США. Тобто, погашена сума боргу зі сплати пені та судового збору згідно судового рішення, на загальну суму 21 966,87 грн. ( 20 000 грн. - пеня + 1 966,87 грн. - судовий збір ) та частково сума боргу, стягнута за тілом кредиту в сумі 371,11 дол. США ( стягнута за рішення суду 9 655,51 дол. США ). Тобто, суми які були внесені відповідачем в рахунок погашення, приватним виконавцем розподілені наступним чином: з початку на погашення пені, а потім на погашення тіла кредиту. В свою чергу, з боку відповідача не оскаржувалися такі дії з боку приватного виконавця стосовно вказаного розподілу находжених сум. З вказаного розрахунку приватного виконавця вбачається, що на погашення тіла кредиту, грошові кошти, які були перераховані в розмірі 371,11 дол. США, такі зарахування мали місце у 2023 році та початок 2024 року. Водночас з наданого розрахунку приватного виконавця вбачається, що за період з 05.05.2020 року по 23.02.2022 року ( період за який проводиться розрахунок 3% річних ), відповідачем на погашення тіла кредиту не здійснювалися відповідні сплати ( сплати були зараховані на погашення пені ), більш того, до березня 2021 року згідно розрахунку, відповідачем взагалі не було здійснено жодного перерахування грошових коштів на виконання рішення суду від 05.03.2020 року. Отже, при здійснені розрахунку стосовно нарахувань 3% річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, 3% річних розраховується судом на суму грошового зобов`язання в розмірі 9655,51 дол. США за період саме з 05.05.2020 року по 23.02.2022 року та в зазначену суму не враховується сплата відповідачем 371,11 дол. США в рахунок погашення тіла кредиту ( в 2023 році та на початку 2024 року ), оскільки таке зарахування здійснено за межами розрахункового періоду. Оскільки відповідач дійсно мала заборгованість за невиконання грошового зобов`язання, де сума боргу за період з 05.05.2020 року по 23.02.2022 року складала 9 655,51 дол. США, що встановлено судовим рішенням та у вказаний період не була повернута, то за вказанийперіод такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Тому, враховуючи порушення боржником зобов`язань за кредитним договором, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення зобов`язання з 05 травня 2020 року по 23.02.2022року в розмірі 523,77 дол. США. Три відсотки річних = сума заборгованості*3%/100*кількість прострочених днів/кількість днів у році ( 9 655,51 доларів США - заборгованість * 0,03 ( 3% ) * 660 дні ( кількість прострочених днів ) / 365 ( кількість днів у році ). У пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18) міститься висновок про те, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.». Отже, діюче законодавство встановлює можливість виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 948 від 05.05.2023 року ( а. с. 18 ). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складав 2684 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2023 року становив: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 2684 грн. і не більше 939400 грн. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 29.02.2024 року ( день ухвалення рішення ), вартість 1 долара - 38,20 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 523,77 доларів США, то з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на його користь понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 200,08 гривень ( 523,77 доларів США ( сума, яка підлягає до стягненню з відповідача ) х 38,20 доларів США ( курс НБУ на день ухвалення рішення - 29.02.2024 року ) = 20 008,01 гривень х 1 % ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial