Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в особі органу опіки та піклування, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач 12.11.2023 народила хлопчика в КНП «Київський міський пологовий будинок №1». 16.11.2023 до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло телефонне повідомлення від працівників Голосіївського УП ГУНП в місті Києві про те, що [PERSON] бажає відмовитись від своєї дитини, після чого було зроблено виїзд за адресою: [ADDRESS] , де перебувала мати та новонароджений хлопчик. Відповідач повідомила, що не в змозі виховувати та утримувати дитину, попросила помістити дитину в державний заклад. На момент обстеження квартири перебувала в антисанітарному стані, занедбана, наявний безлад, розкидані речі, є безпосередня загроза для життя та здоров`я дитини. Зазначене свідчить, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. З урахування уточненої позовної заяви позивач просив: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , до повноліття дитини, починаючи з дня звернення до суду, на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати дитина. 12.12.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 25.01.2024 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалась. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , матір`ю записана [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2023. Згідно з витягом від 29.11.2023 №000425111510 відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , в актовому записі про народження від 29.11.2023 №1540 записані відповідно до ст. 135 СК України. Згідно з листом КНП «Київський міський пологовий будинок №1» від 13.11.2023 №1213 [PERSON] [INFO] народила здорового доношеного хлопчика, дитиною не цікавиться. 15.11.2023 породілля [PERSON] разом з дитиною (хлопчик, вага 2630 г, зріст 50 см, стан дитини задовільний, оцінка за шкалою Апгар 8/8) на третій день після пологів була виписана, дитина клінічно здорова, що підтверджується копією виписки про новонародженого КНП «Київський міський пологовий будинок №1» від 15.11.2023. 16.11.2023 складено акт про проведення рівня безпеки дитини - немовля, яке мешкає за адресою: [ADDRESS] . Під час проведення огляду встановлено, що дитина перебуває без належного догляду, мати повністю не забезпечує догляд за дитиною, якій три дні від народження, не годувала та доглядала дитину. Мати написала заяву, що дитина їй заважає та відмовилась від дитини. Дитині загрожує небезпека. Квартира захаращена, для дитини нічого не придбано, відсутні умови для догляду за дитиною. Дитину відібрано від матері та поміщено до ДКП №1. 16.11.2023 [PERSON] просила забрати дитину від неї та передати в заклад соціального захисту, про що склала відповідну заяву. 17.11.2023 Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією винесено розпорядження №561 про негайне відібрання новонародженого хлопчика (медичний висновок про народження від 15.11.2023 №С559-5ХТ2-66ВС-7НТХ) від матері [PERSON] . Відповідно до висновку від 24.01.2024 №100-1012 Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10.05.2001 та «A. проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дитини в актовому записі про її народження був записаний відповідно до ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Відомості про те, що дитина може бути родичам відповідачки відсутні, як і відомості про те, що такі родичі цікавились долею дитини та висловили бажання забрати дитину та здійснювати догляд за нею. Встановлені судом обставини, дають підстави для висновку, що відповідачі не виконує свого обов`язку щодо догляду, виховання та утримання сина, не піклується про його фізичний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не створила належних умов для проживання новонародженої дитини, що призвело до виникнення умов, в яких перебування дитини разом з відповідачкою становить безпеку для життя дитини. Крім того, відповідач просила забрати дитину від неї та передати в заклад соціального захисту. Через відсутність батьківського піклування новонароджений [PERSON] , [INFO] , був відібраний від матері у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я, та тимчасово влаштований до соціального закладу, де перебуває на час розгляду справи. Зазначені обставини суд розцінює як ухилення від виховання дитини, оскільки матір свідомо нехтують своїми обов`язками щодо виховання сина. Таким чином, беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у вказаному випадку інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї, оскільки відповідач ухилилась від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина, відповідають інтересам дитини та знаходяться в тих вузьких межах, які залишають з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також суд вважає обґрунтованим та приймає висновок Органу опіки та піклування від 24.01.2024 №100-1012 щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина, оскільки за встановлених обставин він не суперечить інтересам дитини. За таких обставин, виходячи з інтересів дитини та враховуючи, що в судовому засіданні було підтверджено належними і достатніми доказами, що відповідач ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, суд з урахуванням приписів ч. 6 ст. 19 СК України погоджується з вказаним висновком Органу опіки та піклування. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що дитина фактично позбавлена батьківського піклування суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 167 СК України, вважає необхідним передати дитину на опікування Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд відзначає, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачка зобов`язана утримувати свого сина, матір`ю якого вона є, до досягнення ним повноліття, суд вважає можливим стягнути з неї аліменти на його утримання. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, суд вважає, що слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду з 23.11.2023 та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я та є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 2147,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial