Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

12.01.2024 року позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстровий номер 29237 від 20.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, яким з позивачки було стягнуто на користь відповідача заборгованість у сумі 7680 грн. та 550,00 грн. за вчинення самого виконавчого напису, а загалом 8230,00 грн., та стягнути з відповідача судові витрати за розгляд справи у суді, які складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн. та 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Підставою звернення позивачки до Первомайського міськрайонного суду Харківської області була вказана ч.12 ст.28 ЦПК України, а саме звернення до суду за місцем виконання виконавчого напису. Підставою позовних вимог [PERSON] зазначила порушення порядку вчинення виконавчого напису щодо наявності під час його вчинення безспірної заборгованості у відповідача та відповідності документу, на підставі якого він був вчинений, вимогам закону щодо документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Разом із позовною заявою надала суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, яким є оспорюваним виконавчий напис. Ухвалою судді від 15.01.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи, наданий відповідачу час для подання відзиву та зустрічної позовної заяви, а третій особі приватному нотаріусу виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О. для подання письмових пояснень, виключено з числа учасників справи приватного нотаріуса Сазонову О.М. у зв`язку із втратою нею статуса приватного нотаріуса, (а.с.32-33). Ухвалою суду від 15.01.2024року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, виданого на той час приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, а саме виконавчого напису №29237 від 20.12.2021 року (а.с.). Вказана ухвала 31.01.2024 року набрала законної сили. Позивачка та відповідач ухвалу про відкриття провадження та про забезпечення позову отримали засобами поштового зв`язку(а.с.39, 41), третя особа та представниця позивачки адвокат Бойко Олена Володимирівна вказані судові рішення отримали засобами Електронного суду (а.с.37, 38). Інші заяви, клопотання від сторін не надходили та судом інші процесуальні дії не застосовувалися. Відповідач не подавав відзив на позовну заяву, а третя особа письмових пояснень. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою оленою Миколаївною, яка наразі не є приватним нотаріусом, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 29237, яким стягнуто з позивачки на користь відповідача за кредитним договором №07.02.2019-010001019 від 07.02.2019 року, укладеним між позивачкою та відповідачем, строк платежу за яким настав на думку приватного нотаріуса 22.02.2019 року заборгованість у розмірі 8230,00 грн., яка складалася з: - прострочений основний борг у розмірі 6000,00 грн.; - прострочені проценти у розмірі 1680,00 грн.; - плата за вчинення виконавчого напису 550,00 грн (а.с.6, зворотній бік). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігорем Романовичем було відкрито виконавче провадження №68529062 на підставі постанови від 07.02.2022 року (а.с.11). Вказаною постановою додатково до визначеної суми боргу за виконавчим написом вирішено стягнути з позивачки основну суму винагороди приватного виконавця у розмірі 823,00 грн. Заміна приватного виконавця з Ніколаєнко Ігоря Романовича, який відкривав виконавче провадження, на приватного виконавця Петренко Дмитра Олександровича, який є третьою особою у справі, відбулася у лютому 2022 року при заміщенні первинного приватного виконавця, який на той час зупинив свою діяльність та передав третій особі дане виконавче провадження для подальшого примусового виконання. Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням цивільного судочинства, відповідно до ч.1 статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України. Згідно статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статті 87-88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису тобто 31.10.2020 року), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено «Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до пункту першого якого, стягнення провадиться на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також на підставі Іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Пункт 2 вказаної Постанови «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 року (п. 87) зазначила, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, втратила чинність 22.02.2017 року з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14. Всупереч вище зазначеним нормам законодавства колишній приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна: - без оригіналу нотаріально посвідченого Договору; - без належним чином оформленого розрахунку, що підтверджує безспірну заборгованість позивача за кредитним договором, протиправно вчинила виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивачки, посилаючись на норму пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка втратила чинність з 22.02.2017 року, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через недотримання умов вчинення виконавчого напису. Як зазначено в пункті 95 вище наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 року, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та наявності підстав для задоволення позову. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору як за подання позовної заяви, так і заяви про забезпечення позову, що разом складає 1816,80 грн. (1211,20 + 605,60) на підставі ст.141 ЦПК України. Крім цього позивачка заявила до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., які складаються з витрат за складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, на доказ чого суду були надані докази перерахування вказаних коштів адвокату Бойко О.В., за відповідною копією квитанції без номеру від 04.01.2024 року, розрахунок витрат адвоката на підготовку вказаного документу та договір про надання правничої допомоги (а.с.16-18). Вирішуючи питання стягнення вказаних витрат з відповідача, суд погоджується з їх розміром, вважає їх спірмірними із предметом позову та вирішує їх стягнути з відповідача у відповідності до вимог ст.137 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved