Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, якою просить розірвати шлюб, зареєстрований 17.07.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №777. В обґрунтування вимог вказано, що з грудня 2021 року між сторонами почали виникати непорозуміння та конфлікти, що призвели до того, що на даний час сторони не мають спільних інтересів, спільного господарства не ведуть, подружні відносини фактично припинені, проживають окремо, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін є неможливим та суперечить інтересам позивача, шлюб носить формальний характер. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.2023 року у справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 17). Поданою до суду заявою від 08.09.2023 року представник позивача - адвокат Вірьовкін О.І. просив розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного рішення. 27.09.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, заява із запереченням проти розгляду справи у спрощеному провадженні, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, клопотання про зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 11.10.2023 сторонам надано строк для примирення, провадження у справі зупинено до 11.12.2023. 14.12.2023 ухвалою Богунського районного суду м. Житомира справу призначено до розгляду з участю сторін в судовому засіданні на 28.12.2023. В судовому засіданні 28.12.2023 за участі сторін позивач наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач заперечував щодо розірвання шлюбу, просив відкласти розгляд справи та надати можливість скористатись правовою допомогою. 18.01.2024 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки хворіє інфекційним захворюванням та перебуває в режимі ізоляції від суспільства, проте вказане клопотання подав до суду власноруч через канцелярію суду. 27.02.2024 відповідач подав клапотання про відкладення розгляду справи, оскільки проходить стаціонарне лікування. Відповідач в судове засідання 14.03.2024 не з"явився. 14.03.2024 представник відповідача [PERSON] подав заяву про відкладення розгляду справи та надання строку на ознайомлення з матеріалами справи. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (Постанова ВС від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17) Суд приходить до висновку про те, що відповідач протиправно, несумлінно та неналежно виконує належній йому процесуальні права та обов`язки, з корисливим та особистим мотивом, що завдає шкоду інтересам осіб, які беруть участь у справі, що є зловживанням процесуальними правами та вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача. Вислухавши учасників судового засідання за їх участі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 17.07.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №777 (а.с. 4). У шлюбі сторони стали батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.06.2023 року (а.с. 5). Позивач є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с. 11). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача та її представника вбачається, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20. Виходячи з викладеного та враховуючи, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з відповідним позовом, тому суд дійшов висновку про можливість розірвання шлюбу між сторонами. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,00 грн.

Outcome: approved