Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в шлюбі, котрого зареєстрували 05 червня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міськвинкому Полтавської області, актовий запис №92. Під час спільного проживання у сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що не зважаючи на наявність у сторін спільних дітей, протягом останніх років стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага один до одного. На цей час подружні стосунки між сторонами не підтримуються, у позивача з відповідачкою різні характери, також вони не можуть дійти спільної точки зору у спірних питаннях, мають різні сімейні цінності. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Кожен живе своїм життям та своїми інтересами. Подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, так як спільне життя не склалося, між ними відсутнє почуття поваги та любові один до одного. Кожен з сторін має протилежні погляди на шлюб та сім?ю. Фактично сім?я припинила своє існування. Втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сімейні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Позивач важає, що шлюб фактично припинив існування, у зв?язку з чим наполягає на його розірванні. Примирення з відповідачем неможливе. Просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Крім того, просила розгляд справи проводити без її та позивача участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, не погоджується із зазначеними у позовній заяві вимогами щодо предмета спору та їх обґрунтування, вважає такі надуманими, необгрунтованими та безпідставними. Вказала, що дійсно позивач припинив спільне подружнє проживання з 30 травня 2023р. за власною ініціативою. Проживає з іншою жінкою. Вважає, що можливо сім ю зберегти. Просила ще надати строк для примирення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 05 червня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міськвинкому Полтавської області, про що зроблено актовий запис № 92, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння, разом з відповідачем не проживають і подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить його інтересам. В ході розгляду справи, судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, втрачено взаєморозуміння, сторони сімейних відносин не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам позивача. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є підстави для розірвання шлюбу, оскільки збереження шлюбу є недоцільним. Судом вживались заходи для примирення сторін, але сторони не помирились. Підстави, спрямовані на збереження сім`ї відсутні, позивач наполягає на розірванні шлюбу так як не бажає проживати з відповідачем у шлюбі і їх стосунки носять формальний характер. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачу слід залишити прізвище " [PERSON] ". На підставі наведеного та ст.ст. 110,112 СК України та

Outcome: approved