Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

[PERSON] який діє в інтересах [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (місцезнаходження: 08203, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, будинок 9а, офіс 203), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5), Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 78203, Івано-Франківська обл., місто Коломия, вулиця Шевченка, будинок 23), та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 240225 від 26.06.2021 року вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, в якому запропоновано звернути стягнення з громадянки України [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована /проживає за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження: 08203, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, будинок 9а, офіс 203, ЄДРПОУ: 350177877, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Підставою позову вказує вчинення нотаріусом виконавчого напису, з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29 січня 2024 року суд відкрив провадження у цивільній справі. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 05 березня 2024 року, о 09 годині 30 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Разом з цим цією ж ухвалою суд зобов`язав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича належним чином засвідчені копії документів на підставі яких ним 26.06.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 240225, за яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», заборгованість за кредитним договором № 9652372 від 09.08.2020 року. 05 березня 2024 року в судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач та його представник подали заяву, якою просили розглянути справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач подав заяву в якій визнав позовні вимоги в частині заборгованості за кредитним договором. Треті особи в судове засідання не з`явились та не повідомили про причини своєї неявки. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників у справі. Позиція позивача, полягала в тому, що 26 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., був вчинений виконавчий напис № 240225, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено за відсутністю документів, що підтверджують безспірність вимог відповідача до нього. Позиція відповідача. Подав заяву в якій визнав позовні вимоги в частині заборгованості за кредитним договором. Позиції третіх осіб суду не відома, оскільки вони не надали суду будь-яких пояснень по суті спору. Оцінка суду щодо фактів. 26 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 9652372 від 09 серпня 2020 року, укладеного нею з ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та який на підставі договору факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» в розмірі 9260 гривень 35 копійок з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3500 гривень 00 копійок, строкова заборгованість за сумою кредиту 5735 гривень 35 копійок, а також збір за вчинення виконавчого напису в розмірі 25 гривень. Строк, за який провадиться стягнення з 20 червня 2021 року по 26 червня 2021 року. (а.с.7). 08 вересня 2021 року, на підставі вказаного виконавчого напису, головним державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Косівчуком Р.Б. було відкрито виконавче провадження (а.с.8). Суд відзначає, що протягом строку розгляду справи ні відповідач, ні приватний нотаріус, який видав виконавчий напис не надали суду жодних документів, які могли би підтвердити факт вчинення приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., виконавчого напису, що оскаржується позивачем, на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (а.с.1-69). І, ні відповідач, ні приватний нотаріус, який видав виконавчий напис навіть не заперечили проти аргументів позивача про те, що виконавчий напис, що оскаржується позивачем, був вчинений не на підставі таких документів (а.с.1-69). Оцінка судом змісту правовідносин. Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» виникли цивільно-правові (зокрема, зобов`язальні) правовідносини. І в межах цих правовідносин, позивач оспорює правомірність обраного відповідачем способу захисту свого можливого цивільного права на отримання боргу шляхом вчинення виконавчого напису. Оцінка суду щодо права. Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. А стаття 18 Цивільного кодексу України прямо передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, в редакції чинній на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису, стаття 87 Закону України „Про нотаріат" встановлювала, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. При цьому перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, тобто перелік документів, які підтверджують безспірність боргу, з огляду на положення статті 87 Закону України „Про нотаріат", встановлювався Кабінетом Міністрів України. Разом з цим стаття 88 Закону України "Про нотаріат" уточнювала, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані йому документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. І для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, цей перелік, для одержання виконавчого напису, передбачав подання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. До такого висновку дійшов через те, що постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", якою було доповнено вказану вище Постанову КМУ №1172 новим розділом: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", і яка передбачала вчинення виконавчих написів нотаріусами на підставі не нотаріально посвідчених кредитних договорів, було визнано незаконною та не чинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі N 826/20084/14, і ця постанова була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тому станом на 26 червня 2021 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., повинен був керуватись Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, без урахування змін, внесених до цієї постанови постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". А отже, у випадку не надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, він не мав права видати виконавчий напис. Як наслідок, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності вказаних документів, виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню, як спосіб захисту боржника. Наведені висновки суду узгоджуються і з висновками, що зроблені в узагальненні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні (пункт 10, сторінки 18 та 23). І, застосовуючи саме вказаний правовий підхід, суд констатує, що ні відповідач, ні нотаріус, що вчинив виконавчий напис не надали суду доказів того, що відповідач надав нотаріусу і нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, які входять до переліку документів, що були встановлені Кабінетом Міністрів України, як необхідні для підтвердження факту безспірної заборгованості позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Висновок суду по суті позовних вимог. Тож зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що вони, у своїй сукупності, є достатніми і самостійними підставами для того аби задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі, а отже визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Висновок суду щодо судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно з положеннями частини 1\~статті 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211 гривень, 20 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.4), і позов підлягає задоволенню повністю, але відповідач визнав позов, у зв`язку із чим судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у 50 відсотковому розмірі, а з державного бюджету на його користь підлягають поверненню, ще 50% судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Тож враховуючи це і оскільки суд задовільняє позов на користь позивача, з відповідача дійсно можуть бути стягнені понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу. В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач та його представник долучили до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах (а.с. 9); акт виконаних робіт за договором від 27.11.2023 року(а.с.12), квитанцію № 473456 від 22.01.2024 року відповідно до якої позивач сплатив 6000 гривень за послуги адвоката (а.с. 13). З вказаних документів вбачається, що вартість однієї робочої години адвоката становить 2000 грн. та на виконання вказаного акту (які дійсно передбачають необхідність надання адвокатом зазначений нижче обсяг правової допомоги) адвокат надав, а позивач отримав такі види правничої допомоги: консультація 1 година (а.с. 12); вивчення судової практики та законодавства, складання позовної заяви, адвокатських запитів 2 години (а.с. 12). Однак суд застосовує положення частини 4 статті 137 ЦПК України, за якими: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. І з огляду на це, суд зазначає, що витрачання часу адвокатом протягом трьох годин на консультацію та вивчення судової практики та законодавства, складання позовної заяви, адвокатських запитів, вочевидь не є співмірним із складністю такого питання та категорією спору. Суд цілком переконаний у тому, що час у 1 годину 30 хвилин був би достатнім та виправданим, тому за такий вид правової допомоги, до стягнення з відповідача підлягає 3000 гривень, виходячи з вартості 1 години роботи адвоката 2000 гривень. І тому, з огляду на викладене, суд вважає що до стягнення із відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень, а у стягненні таких витрат в більшому розмірі (3000 гривні) слід відмовити. Тому,

Outcome: approved