Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-04 00:00:00

представник Державного житлово-комунального підприємства НАН України звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 2 599,90 грн заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , обслуговує його та надає відповідні комунальні послуги. Відповідач є користувачем кв. [ADDRESS] та отримувачем комунальних послуг за даною адресою. Таким чином, у [PERSON] виникло та діє зобов`язання щодо сплати відповідних комунальних платежів. Зі свого боку позивач виконав свої обов`язки в повному обсязі, надавши відповідні комунальні послуги. Загальна сума заборгованості відповідача по комунальним платежам у період з січня 2021 року по серпень 2023 року становить 2 599,9 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача заборгованість по сплаті комунальних платежів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.18-19). Копія ухвали про відкриття провадження у справі, примірник позовної заяви з додатками були направлені відповідачу за адресою місця реєстрації, однак не були отримані останньою у зв`язку із закінченням встановленого строку для зберігання. Відзив на позов від відповідача не надходив. Представник позивача із клопотаннями, заявами процесуального характеру до суду не звертався. За вказаних обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, із постановленням заочного рішення по суті спору. Дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON][INFO] отримала ордер № 3476 на квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Державного житлово-комунального підприємства НАН України, що стверджується розпорядженням № 291 від 02.03.2000 року (а.с. 6). За змістом положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо) та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг; і відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 в редакції Постанови КМУ № 45 від 24.01.2006 р. із наступними змінами та доповненнями, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховуються щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Отже, позивач і відповідач є сторонами у зобов`язанні, а згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) відповідач споживає комунальні послуги, однак не виконує належним чином зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку із чим має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 599,9 грн за період з січня 2021 року по серпень 2023 року (а.с. 9). Згідно ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими підтверджуються вимоги позивача доведені дослідженими матеріалами справи. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем не надано в розпорядження суду належних і допустимих доказів, які б спростовували обставини, викладені позивачем, зокрема, щодо отримання житлово-комунальних послуг за зазначеною адресою, неналежного виконання обов`язку по їх оплаті, а також наявності заборгованості та її розміру. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, доводи позову відповідачем не спростовані, а відтак суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені, останнім, по сплаті судового збору при зверненні із позовом до суду в розмірі 2684 грн.

Outcome: approved