Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» - Вірютіна О.В. звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги опалення та гарячу воду в розмірі 124110,81 гривні за період з 01.10.2010 по 31.01.2022 та судовий збір. В обґрунтування\~\~позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004 року\~та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідачі не здійснюють, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.10.2010 по 31.01.2022 в розмірі 124110,81 гривень. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 14.04.2023 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.06.2023 задоволено позовні вимоги\~\~Комунального підприємства «Харківські теплові мережі». Стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.10.2010 по 31.01.2022 у розмірі 124\~110 (сто двадцять чотири тисячі сто десять) гривень 81 копійку. Стягнуто з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні в рівних частках. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17.10.2023 задоволено заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі №953/2832/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення. Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.06.2023 по цивільній справі №953/2832/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення скасуовано. Справу №953/2832/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.10.2023 електронним шляхом до суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] , - адвоката Корнєва О.В. про застосування строків позовної давності, відповідно до якої вказує, що 14.04.2023 позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до Київського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.10.2010 по 31.01.2022 у розмірі 124 110 (сто двадцять чотири тисячі сто десять) гривень 81 копійку та судовий збір 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні в рівних частках. Вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, оскільки в період надання послуг вони були неповнолітніми. Відносно відповідача [PERSON] вважає також слід відмовити в задоволенні позовних вимог за відсутності доказів позову. Якщо суд прийде до висновку щодо задоволення позову, то вважаю, що вказана позовна заява підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач заявив вимогу щодо стягнення суми боргу поза межами строку позовної давності. Просить суд відмовити позивачу КП «ХТС» у стягнені з Відповідачів заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.01.2010 року по 14.04.2020 - у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 25.10.2023 електронним шляхом до суду надійшов відзив представника відповідачки [PERSON] , - адвоката Корнєва О.В. на позовну заяву, відповідно до якого представник вказує, що матеріали позову не містять будь-яких фактичних даних про правовий режим власності квартири, та хто є власником квартири [ADDRESS] . Також не міститься даних, чи є відповідачі власниками чи наймачами, чи орендарями цієї квартири. Долучена довідка про зареєстрованих осіб (відповідачів) в житловому приміщенні не містить вказаної інформації, оскільки сам факт реєстрації місця проживання не визначає власника, наймача чи орендаря цього житлового приміщення. Тому взагалі не визначено коло відповідачів. Також вказує, що позовною вимогою є стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за користування послугами, що надавалися в період з 01.10.2010 по 31.01.2022 р.р. Відповідач [PERSON] , [INFO] . В період надання послуг, тобто з 01.10.2010 року вона була не дієздатною, оскільки вона досягла повноліття тільки [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] . Досягла повноліття тільки [INFO] . Тобто в період надання послуг з 01.10.2010 року по 06.08.2020 року, Відповідач [PERSON] була не дієздатною. Згідно вищенаведених норм (статті 156 ЖК України, статті 5 Законом України Про житлово-комунальні послуги ), Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані були сплачувати кошти за надані Позивачем послуги тільки, якщо б вони були повнолітніми та дієздатними. Отже, з відповідача [PERSON] взагалі не може бути стягнути грошові кошти за користування наданими позивачем коштами з 01.10.2010 по 31.01.2022 р.р. тому, що вона в період надання послуг була неповнолітня і дієздатна. З відповідача [PERSON] не може бути стягнуті грошові кошти в період з 01.10.2010 по 06.08.2020 р.р. На підставі викладених фактів та аргументів, вважає всі вимоги Позивача безпідставними та незаконними, вибір способу захисту своїх прав та коло відповідачів неналежними, докази на підтвердження своїх вимог неналежними та недостатніми. Просить суд в задоволенні позовних вимог позивача КП «Харківські теплові мережі» до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовити в повному обсязі. У разі прийняття судом рішення про задоволення позову, відмовити позивачу КП «ХТС» у стягнені з Відповідачів заборгованості заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.01.2010 року по 14.04.2020 - у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 23.11.2023 електронним шляхом до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про зменшення позовних просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] заборгованість за період з 01.11.2010 по 31.01.2022 у розмірі 123868,56 грн. 23.11.2023 електронним шляхом до суду надійшла заява представника позивача зі змісту якої вбачається, що позивач заперечує проти задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності з огляду на те, що позовні вимоги заявлені в межах позовної давності з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 " Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 (зі змінами). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.12.2023 задоволено клопотання представника позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Вірютіної О.В. про витребування доказів у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення, витребувано з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради (адреса місцезнаходження: 61003, м.Харків, майдан Павлівський, 4, код ЄДРПОУ 03355057) інформацію про те, хто є власником квартири [ADDRESS] . 06.02.2024 до суду надійшли витребувані докази. Представник позивача у судове засідання, призначене на 07.03.2024, не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представником позивача [PERSON] подано до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання, призначене на 07.03.2024, не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представником відповідачки адвокатом Корнєвим О.В. електронним шляхом подано до суду заяви з проханням проводити судове засідання по справі № 953/2832/23 без участі відповідачки та її представника. Підтримує заявлене раніше клопотання сторони Відповідача щодо застосування строку позовної давності, просить його задовольнити. Так, як вбачається з сайту Судової влади України (https://court.gov.ua), позовна заява надійшла до суду 14.04.2023 . А отже, позов підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, тобто з 14.04.2020 по 14.04.2023 Просить відмовити позивачу КП «ХТС» у стягнені з Відповідача [PERSON] заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.01.2010 року по 14.04.2020 - у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що всторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань до суду подано не було, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлено\~та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме даними, які містяться в інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 18.04.2023, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Згідно з даними, які містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки №356016785, №356017867, №356017201 від 27.11.2023) право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до даних, які містяться у листі Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 12.01.2024 №276/04-12/24, згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ) станом на 31.12.2012 проведена за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.08.2002 Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації. Відповідачка є споживачем послуг, що надає КП «Харківські теплові мережі», опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Судом встановлено, що за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , числиться заборгованість за надані позивачем послуг з опалення та гарячу воду за період з 01.10.2010 по 31.01.2022 у розмірі 124110,81 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий суду позивачем, нарахування та оплата послуг за опалення та гарячу воду за адресою [ADDRESS] , здійснювалась з урахуванням періоду платежу з 01.10.2010 по 31.01.2022 на трьох осіб. З урахуванням поданої представником позивача заяви про зменшення суми позовних вимог, сума заборгованості після коригування зменшилася та складає 123868,56 гривень. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачка, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. У частині першій\~статті 19\~Закону №1875-ІV\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20\~Закону №1875-ІV\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини третьої\~статті 20\~Закону №1875-ІV\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої\~статті 21\~Закону №1875-ІV\~виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Приписами пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Частиною 6\~\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог\~\~статті 25 Закону України «Про теплопостачання»\~у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Це випливає з положення\~статті 11 ЦК України\~відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачки є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно \~до\~статті526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки відповідачка офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилась від послуг, які надавало їй КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2\~статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82\~ЦПК\~України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено,\~що відповідачка є споживачем послуг теплової енергії та підігріву води шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , за період з 01.10.2010 по 31.01.2022 відповідачка має заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 123868,56 гривень. Доказів того, що послуги відповідачці не надавались, що вона не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мала, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт не виконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з 01.10.2010 по 31.01.2022 у розмірі 123868,56 гривень. Представником відповідачки [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5\~статті 267 ЦК України\~позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Як вище зазначалося, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води в період з 01.10.2010 по 31.01.2022 у розмірі 123868,56 гривень. Вирішуючи клопотання представника відповідачки про застосування строків позовної давності до даного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. В постановах\~Верховного Суду\~від 7\~вересня 2022\~року у\~справі № \~679/1136/21\~(провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Позовна заява Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення надійшла до суду 14 квітня 2023 року, тобто під час дії карантину. Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та підігріву холодної води, надані з квітня 2017 року по 31.01.2022, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (14.04.2023) не спливла та продовжується на строк дії карантину. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.10.2010 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги ( послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Натомість \~позовні\~вимоги\~про стягнення\~заборгованості\~за\~надані послуги\~з\~теплопостачання\~та підігріву\~\~води\~ за\~період\~з\~01.04.2017\~по\~31.01.2022\~у\~розмірі\~ 89454,16 гривень, заявлені в межах строку позовної давності. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про задоволеня позовних вимог частково. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1937,85 гривень (2684:100*72,2 % = 1937,85). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial