Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-28 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вони з відповідачем 11 травня 2012 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Підставами для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів між подружжям, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Крім того, між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сторони не ведуть спільного господарства. Майнових спорів не мають. Позивач уважає, що шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому вона наполягала на розірванні шлюбу, просила не стягувати з відповідача судовий збір. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області на розгляд за підсудністю. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Носівського районного суду Чернігівської області на розгляд за підсудністю. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 29 лютого 2024 року. У судове засідання позивач не з`явилася, але надіслала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, але подав до суду заяву, у якій указав, що він позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, час не примирення йому не потрібен, просив судове засідання провести за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ураховуючи ст. 223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 11 травня 2012 року, про що складено відповідний актовий запис за № 219, місце державної реєстрації шлюбу: відділ реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 6). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу. Судом також установлено, що подружнє життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю спільних інтересів між подружжям, різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння. Між подружжям втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сторони не ведуть спільного господарства. Майнових спорів не мають. Хоча відповідач і не визнав позовні вимоги, однак не клопотав перед судом про надання строку на примирення, як не клопотала про надання такого строку і позивач, тому строк на примирення сторонам у справі про розірвання шлюбу не надавався. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права позивача та відповідача, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак суд ураховує, що позивач просила не стягувати із відповідача на її користь судовий збір, тому не вирішує питання про стягнення судового збору.

Outcome: approved