Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-14 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 08.12.2023 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що 23.04.2010 сторони уклали шлюбі і у шлюбі в них народилося дві доньки: [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2022. Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утримані. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 у справі 522/11680/23 стягнуто аліменти на утримання дітей. Спір про визначення місця проживання дітей не вирішено, оскільки відповідач при розгляді справи про стягнення аліментів стверджував, що діти проживають з ним. Ухвалою суду від 11.12.2023 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06.02.2024. До суду 25.12.2023 надійшов відзив [PERSON] згідно якого вказав, що не заперечує вимоги позивача в частині проживання дітей з матір`ю. Не бачить в позові предмету спору, тому просить не стягувати з нього судові витрати. Справу просить розглянути за його відсутності. У підготовчому засіданні 06.02.2024 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 07.03.2024. У підготовчому засіданні 07.03.2024 [PERSON] визнав позов. Суд прийняв визнання позову відповідачем, однак закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 15.03.2024 з метою опитування дітей. У судовому засіданні 15.03.2024 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] , [PERSON] були опитані діти сторін, які вказали, що бажають надалі проживати з мамою. [PERSON] визнав позовні вимоги. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради сповіщений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.9). [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2022 у справі №522/9831/22 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 у справі №522/11680/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі по розміру частки доходів платника на кожну дитину (а.с.11-12). [PERSON] навчається у 7-А класі Одеського ліцею №121 Одеської міської ради та зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Дівчина виховується у неповній сім`ї, активну участь у навчання та вихованні доньки бере її мати [PERSON] , яка систематично відвідує батьківські збори, піклується успіхами доньки, про що свідчить характеристика зі шкоди складена 09.08.2023 (а.с.16). [PERSON] навчається у 4-Б класі Одеського ліцею №121 Одеської міської ради та зарекомендувала себе як старанна, доброзичлива, уважна учениця, яка має здібності до вивчення точних наук. [PERSON] постійно займається вихованням та розвитком доньки, є головою батьківського комітету, відвідує всі шкільні і класні свята, про що свідчить характеристика зі шкоди складена 02.08.2023 (а.с.15). Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.01.2024, комісія вирішила вважати можливим визначення місця проживання малолітньої [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.41-43). Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, відповідно до\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як вказувалося вище доньки сторін хочуть проживати з мамою. Згідно ст. 33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Місце проживання - це житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33 Конституції). Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідач визнав позов, [PERSON] може забезпечити необхідний розвиток донькам, мати в змозі попіклуватися про забезпечення та благополуччя дітей. Тому, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. На підставі викладеного та

Outcome: approved