Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

28 грудня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 14 серпня 2019 року між АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір №613513/3701654, за умовами якого з урахуванням подальших змін відповідач отримала кредит у вигляді встановленого на карту кредитного ліміту в розмірі 50000 гривень, зобов`язавшись повернути кредит до 31 серпня 2023 року, сплативши 36% річних за користування кредитом на інші обов`язкові платежі. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання не виконала належним, внаслідок чого в неї станом на 13 грудня 2023 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 75833,52 гривень, з яких: 55759,95 гривень заборгованість за тілом кредиту, 20073,57 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом. Також 20 вересня 2021 року між тими ж особами було укладено кредитний договір №3/3701654, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 93000 гривень строком на 72 місяці, зобов`язавшись повернути кредит до 19 вересня 2027 року щомісячними платежами згідно графіку, сплативши 11% річних за користування кредитом та інші обов`язкові платежі. Оскільки свої зобов`язання і за цим кредитним договором відповідач не виконала належним чином, в неї станом на 13 грудня 2023 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 147763,14 гривень, з яких: 69593,33 гривень\~ строкова заборгованість за тілом кредиту, 18708,83 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 701,51 гривень\~ заборгованість за строковими процентами за користування кредитом, 14584,47 гривень заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 41850 гривень заборгованість по простроченій комісії. 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №4-2023, за умовами якого позивач набув належних первісному кредитору прав вимоги за обома вищевказаними кредитним договорами до відповідача. Оскільки ж відповідач кредитну заборгованість не погасила дотепер, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача вказані кредитні заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 серпня 2019 року між АТ «Креді Агріколь Банк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №613513/3701654, за умовами якого з урахуванням подальших змін на підставі заяви від 04 серпня 2021 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого на карту кредитного ліміту в розмірі 50000 гривень, зобов`язавшись повернути кредит до 31 серпня 2023 року, сплативши 36% річних за користування кредитом на інші обов`язкові платежі. Викладені обставини підтверджуються копією заяви про надання банківських послуг «кредитна картка» від 14 серпня 2019 року, копією заяви-анкети на відкриття поточного (карткового) рахунку та видачу кредитної катки від 02 серпня 2019 року, копією заяви про зміну умов користування банківською послугою «кредитна картка» (про зміну умов договору) від 04 серпня 2021 року, копією довідки, копією договору, копією паспорту споживчого кредиту, копією виписки по рахунку. Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконала, отриманий кредит у передбачені договором строк та порядок в повному обсязі не повернула, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за кредитним договором №613513/3701654 від 14 серпня 2019 року станом на 15 вересня 2023 року в загальному розмірі 75833,52 гривень, з яких: 55759,95 гривень заборгованість за тілом кредиту, 20073,57 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом. Викладене підтверджується копією розрахунку. Також судом встановлено, що 20 вересня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №3/3701654, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 93000 гривень строком на 72 місяці, зобов`язавшись повернути кредит до 19 вересня 2027 року щомісячними платежами згідно графіку, сплативши 11% річних за користування кредитом, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5% від суми кредиту щомісячно та інші обов`язкові платежі. При цьому зміст документів, що утворюють кредитний договір, не містять умов щодо права кредитора вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення споживчого кредиту у випадку неналежного виконання ним взятих на себе кредитних зобов`язань. Дані обставини підтверджуються копією заяви-анкети на отримання готівкового кредиту «Свобода» від 20 вересня 2021 року, копією кредитного договору з додатком, копією виписки з рахунку. Із матеріалів цивільної справи також встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому, відповідно до змісту розрахунку заборгованості, здійсненого кредитодавцем, в контексті змісту умов кредитного договору №3/3701654 від 20 вересня 2021 року, зокрема розміру кредиту, строку і порядку його повернення, позивач фактично просить суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість в достроковому порядку станом на 15 вересня 2023 року в загальному розмірі 147763,14 гривень, з яких: 69593,33 гривень\~ строкова заборгованість за тілом кредиту, 18708,83 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 701,51 гривень\~ заборгованість за строковими процентами за користування кредитом, 14584,47 гривень заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 41850 гривень заборгованість по простроченій комісії. Разом з тим, зі змісту розрахунку заборгованості в контексті інших матеріалів цивільної справи та заявлених позовних вимог, розмір простроченої кредитної заборгованості станом на 15 вересня 2023 року становить тільки 75143,3 гривень, з яких: 18708,83 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14584,47 гривень заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 41850 гривень заборгованість по простроченій комісії. Решта суми заявленого до стягнення боргу є строковою, тобто станом на момент здійснення розрахунку її строк сплати (станом на 15 вересня 2023 року) ще не настав, а тому позивач фактично і просить стягнути такий борг в достроковому порядку, хоча кредитний договір не містить права кредитора на таке стягнення, а матеріали цивільної справи не містять доказів реалізації кредитодавцем та/або позивачем права на вимогу дострокового повернення кредиту. Викладені обставини підтверджується копією розрахунку, іншими матеріалами цивільної справи. 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк», як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги №4-2023, за умовами якого позивач набув належних первісному кредиторові прав вимоги до відповідача за обома вищевказаними кредитними договорами, а саме права на стягнення кредитної заборгованості. Про заміну кредитора в обох кредитних зобов`язаннях було повідомлено позичальника письмово. Викладені обставини підтверджуються копією договору відступлення прав вимоги з додатками, копією платіжної інструкції, копіями повідомлень про заміну кредитора у зобов`язаннях, копіями поштових документів. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. В свою чергу, наведені вище підстави та порядок реалізації права кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту знайшли своє подальше уточнення у нормі ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року), якою передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №613513/3701654 від 14 серпня 2019 року з урахуванням на договір відступлення прав вимоги №4-2023 від 29 серпня 2023 року, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між АТ «Креді Агріколь Банк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, вказаного кредитного договору, свої договірні зобов`язання за яким АТ «Креді Агріколь Банк» виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконала, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному розмірі та строки, а також станом на час розгляду справи не повернула. За таких обставин, враховуючи, що в ході розгляду справи також підтверджено укладення договору відступлення прав вимоги №4-2023 від 29 серпня 2023 року, який за своїми формою та змістом, суб`єктним складом відповідає вимогам законодавства на момент укладення, суд приходить до висновку про дійсність заявленого позивачем факту набуття ним, як новим кредитором, належних первісному кредитору прав вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в розмірі заявленої до стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі. Відтак позовні вимоги за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги за кредитним договором №3/3701654 від 20 вересня 2021 року, суд зазначає. Так, як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи між кредитодавцем, правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги №4-2023 від 29 серпня 2023 року є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №3/3701654 від 20 вересня 2021 року, який за своїм характером, розміром виданого кредиту, строком кредитування, а також метою отримання кредитних коштів (цільове призначення) є споживчим кредитом, оскільки не пов`язаний з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням позичальником обов`язків найманого працівника (ст.ст.1, 3 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Як вбачається зі змісту матеріалів цивільної справи, зокрема документів, що утворюють зміст кредитного договору №3/3701654 від 20 вересня 2021 року, такий кредитний договір не містить умов про наявність у кредитодавця, його правонаступника права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту. Більш того, матеріали цивільної справи не містять і доказів звернення первісного кредитодавця та/або позивача до відповідача із відповідною вимогою про здійснення дострокового повернення всієї суми кредиту. Таким чином, наразі в суду немає достатніх законних підстав вважати наявними обов`язкові умови, визначені ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.1050 ЦК України в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, для застосування процедури дострокового повернення кредиту, зокрема його примусового дострокового стягнення в судовому порядку. Передбачений же кредитним договором строк повернення кредиту ще не настав та спливає лише 19 вересня 2027 року. Вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог, строк виконання яких за умовами кредитного договору №3/3701654 від 20 вересня 2021 року ще не настав, тобто в частині вимог про стягнення строкової заборгованості. Таким чином, правомірною, обґрунтованою, доведеною, а тому такою, що підлягає задоволенню, є лише позовна вимога про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом (строк виконання якої настав з огляду обов`язок повернення кредиту періодичними платежами) станом на 15 вересня 2023 року (дата, станом на яку здійснено розрахунок кредитної заборгованості) в загальному розмірі 75143,3 гривень, з яких: 18708,83 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14584,47 гривень заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 41850 гривень заборгованість по простроченій комісії. У решті позовних вимог за цим кредитним договором слід відмовити. При цьому Паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки у відповідності до норм Закону України «Про споживче кредитування» (ст.9), Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.ст.11, 15) вказаний документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Наведена оцінка суду паспорту споживчого кредиту узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року по справі №393/126/20, в якій суд касаційної інстанції дійшов наступного правового висновку. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Даний правовий висновок Верховного Суду знайшов своє подальше закріплення і застосування у судовій практиці суду касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року по справі №333/5483/20, від 15 червня 2022 року по справі №383/418/20. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial