Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач в особі свого представника - адвоката Єлісєєва Д.О. звернулася з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею і [PERSON] 22 жовтня 2003 року у відділ реєстрації актів громадянського стану Краснолиманського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 196. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шлюбні відносини з відповідачем припинені через непорозуміння та конфлікти, відсутність довіри. Проживають з відповідачем окремо. Спільна з відповідачем дитина досягла повноліття. Позивач вважає, що примирення з відповідачем неможливе. За цих підстав позивач просить шлюб між нею і відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та її представника. В свою чергу, від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 22 жовтня 2003 року у відділ реєстрації актів громадянського стану Краснолиманського управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що зроблений актовий запис № 196 та видано свідоцтво про шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони малолітніх чи неповнолітніх дітей у шлюбі не мають. Також судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, примиритися не бажають. Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Приймаючи до уваги взаємовідносини між сторонами, причини позову про розірвання шлюбу, викладені у позовній заяві, всі обставини життя сторін, зокрема припинення ними шлюбних відносин та небажання зберегти шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своєму позові позивач просила залишити їй прізвище, прийняте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, а тому після розірвання шлюбу прізвище позивачу слід залишити « [PERSON] ». При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас статтею 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлений порядок розподілу витрат у разі визнання позову. Суд враховує, що відповідачем до початку розгляду справи по суті була подана письмова заява про визнання позову про розірвання шлюбу. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину сплаченого нею при зверненні до суду судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved