Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У жовтні 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилаються на те, що 23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганських областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Відповідно до позовної заяви, у власності позивача [PERSON] знаходилась: 2/3 трикімнатної квартири у м. Бахмут Донецької області, в якому він постійно проживав разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Також цієї квартири перебуває у власності [PERSON] . Крім того, у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка з гаражем за адресою: [ADDRESS] . Дана нерухомість розташована в районі проведення воєнних (боєвих) дій, а з квітня 2022 року, унаслідок ворожого бомбардування, артилерійського обстрілу зі сторони російських військ зазначеній нерухомості завдано майнової шкоди. Це стало причиною для залишення свого постійного місця проживання та переїзду до більш безпечного місця м. Дніпро Дніпропетровської області, а потім до м. Бровари Київської області, де позивачі змінили декілька місць проживання. Квартира, в якій мешкали позивачі, та яка знаходиться у власності [PERSON] , та [PERSON] у м. Бахмуті Донецької області, у теперішній час не придатна для проживання, як і все місто Бахмут Донецької області, внаслідок військові агресії РФ та руйнування об`єкта права власності й багатьох інших об`єктів. Так, нерухомості нанесено наступну шкоду: квартира вигоріла вщент, разом зі всім будинком, зруйнована підлога, стіни, стеля. Згоріло все майно: меблі, техніка, виведене зі строю система опалення, водопостачання, газопостачання, енергопостачання, каналізації. Тимчасова споруда на приватній земельній ділянці зруйнована повністю. Позивачі звертають увагу, що до початку військової агресії вартість аналогічного об`єкту нерухомості у м. Бахмут Донецької області складала суму, еквіваленту п`ятдесяти тисячам доларам США. Вищезазначені факти нанесення майнової та моральної шкоди підтверджуються довідками з Броварського РУП ГУНП в Київській області про звернення позивачів та відкриття кримінального провадження за вказаними фактами. Крім того, у позивачів погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на їх стосунках з оточуючими, на їх звичному способу життя, призвело до порушення їх нормальних життєвих зав`язків. Враховуючи викладене, позивачі просять стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 50\~000 доларів США на кожного. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачі не з`явилися. До початку судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заяву, в якій позовні вимоги він підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Розгляд справи просив проводити без участі позивачів. Відповідно до роз`яснень Міністерство закордонних справ, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України МЗС України 24.02.2022 нотифікувало МЗС рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, які були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між країнами від 14.02.1992. відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції 1961 року. Отже, подальше отримання згоди рф на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється. Відповідача, Російську Федерацію суд повідомляв про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов відповідач не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Із копії свідоцтва про право власності на житло від 03 квітня 2000 року видно, що Приватизаційна комісія при Красноліманському відділі Донецької залізничної дороги посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 жовтня 2022 року видно, що [INFO] народився [PERSON] . Батьком у свідоцтві зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії договору про визначення часток приватизованої квартири від 09 червня 2005 року видно, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснили визначення часток за кожним з них, які є рівними і становлять по 1/3 частині від цілої квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.06.2005 року видно, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить по 1/3 квартири [ADDRESS] . Із договору дарування квартири від 15 червня 2005 року видно, що [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки від 13 грудня 2021 року видно, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку на [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки по факту пошкодження майна, що за адресою: [ADDRESS] , яка видана начальником слідчого відділу Броварського РУП ГУНП в Київській області Шаповалом О. видно, що слідчим відділом Броварського РУП ГУНП в Київській області прийнято рішення про приєднання до матеріалів ЄО № 5017 від 25.02.2023 до кримінального провадження внесеного дог ЄРДР за № 12023111130000600, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України. Відповідно до копії довідки від 26.10.2022 № 3250-5002273753/21634 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видно, що зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Фактичним місцем проживання/перебування є: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки від 26.10.2022 № 3250-5002273873/21635 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видно, що зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Фактичним місцем проживання/перебування є: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки від 15.11.2022 № 1204-5002323167 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видно, що зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Фактичним місцем проживання/перебування є: [ADDRESS] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частинами 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України. За змістом ст. 1 цього закону тимчасово окупованими визнаються частини території Донецької та Луганської областей України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль. Відповідно до положень статей1 - 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Указом Президента України№ 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введено воєнний стан. Обставини збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території України є загальновідомими і, за правилом ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН. Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву. Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року). Таким чином, виходячи з приведеного аналізу, суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо того, що вчинивши збройну агресію проти України та окупувавши частину її території, російська федерація порушила її право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку, а також право на соціальний і міжнародний порядок, при якому можуть бути повністю здійснені права і свободи, викладені у Загальній декларації прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 ЦК України. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Позивачі зазначають, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України вони змушенні були залишити свій дім та переїхати до м. Дніпро. Через деякий час переїхали в м. Бровари Київської області, де і проживають на сьогодні. На даний час м. Бахмут повністю знищено підрозділами збройних сил російської федерації та інших військових формувань. Враховуючи приведені позивачами обґрунтування душевних страждань, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний ним спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у вигляді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені російською федерацією відносно них. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за завдані моральні страждання суд виходить із середнього розміру задоволених вимог заявників по спорах, що розглядалися Європейським судом з прав людини. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованим приведений позивачами розмір компенсації за заподіяну їм моральну шкоду у сумі 50\~000 доларів США. Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США на кожного. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладені норми чинного законодавства, та враховуючи ті обставини, що позивачі звільнені від сплати судового збору, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 13420, 00 грн. за кожного позивача, що в загальному розмірі становить 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

Outcome: approved