Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок мав статус колгоспного двору, у якому станом на 15.04.1991 проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом та прийняв спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також спадкоємцем [PERSON] , яка має обов`язкову частку у спадщині, була дружина останнього [PERSON] , яка однак подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивач подав до органу нотаріату заяву про прийняття спадщини після смерті батька, однак оформити спадкові права на вказане вище нерухоме майно не має можливості через відсутність правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцю. За таких підстав позивач просить визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , 1/3 частка якого належить позивачу як члену колгоспного двору, 1/3 частка у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 07.12.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 16.01.2024 та визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи. 16.01.2024 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 14.02.2024, витребувана копія спадкової справи після смерті [PERSON] 14.02.2024 усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 06.03.2024. У судове засідання 06.03.2024 позивач [PERSON] та його представник адвокат Скиба В.М. не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання 06.03.2024 представник відповідача Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. У судове засідання 06.03.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце цього засідання, не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та не заперечувала проти задоволення позову. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що згідно з інформаційною довідкою Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 956 від 12.10.2023 за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 державна реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами на [ADDRESS] в бюро не проведена (а.с. 7). При цьому відповідно до довідки Великоберезовицької селищної ради Настасівського старостинського округу № 592 від 29.09.2023 указаний вище житловий будинок станом на 15.04.1991 мав статус колгоспного двору, членами якого були: голова двору - [PERSON] , дружина - [PERSON] , син - [PERSON] (а.с. 26). Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок садибного типу (а.с. 10-16) та з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна (а.с. 86), спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами побудований у 1983 році. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.1991 належало по 1/3 частці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 19). Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на належну йому 1/3 частку зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом є позивач, що підтверджується заповітом від 22.07.2015, посвідченим секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Зозуляк М.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 29 (а.с. 8). Крім цього, [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] та є непрацездатною вдовою відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку після смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Суд встановив, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Великоберезовицької селищної ради Настасівського старостинського округу № 491 від 15.08.2022 (а.с. 65). Поряд з цим [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом (а.с. 62). За таких обставин суд доходить висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину у передбаченому законом порядку. Разом з тим постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Підгайної І.В. від 31.10.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцю (а.с. 81). При цьому [PERSON] оформив спадкові права на іншу частину спадкового майна після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.05.2023 (а.с. 76). Так, за змістом ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як: Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що на момент своєї смерті [PERSON] набув право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , хоча і не встиг здійснити державну реєстрацію такого майна, а тому таке право власності увійшло до складу спадщини після його смерті і було успадковане позивачем. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи, що суд дійшов висновку, що [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частку зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, суд приходить до переконання, що позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з тим суд не вбачає підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] як за членом колгоспного двору. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, як встановив суд вище, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.1991 належало кожному по 1/3 частці спірного нерухомого майна. Відтак 1/3 частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на [ADDRESS] , належить [PERSON] як члену колишнього колгоспного двору та останній не позбавлений можливості оформити право власності на дане майно у порядку, встановленому законом, як за членом колишнього колгоспного двору. Належні та достатні докази невизнання такого права чи його порушення іншими особами, у тому числі відповідачем, суду не надані. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позов у цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial