Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суд м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 20 грудня 2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Борівського районного управління юстиції Харківської області. Під час шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 2022 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач послалася на те, що спільне життя не склалося, так як мають різні погляди на реалізацію сімейних прав та виконання сімейних обов`язків, ведення спільного домашнього господарства. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе, просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 27.11.2023 відкрито провадження в даній цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи. В судове засідання не з`явилася. У своїй позовній заяві просила суд справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. В судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд справу розглянути без його участі. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та[PERSON] (позивач по справі), [INFO] зареєстрували шлюб 20 грудня 2003 року, про що відділом РАЦС Борівського районного управління юстиції Харківської області зроблений відповідний актовий запис № 73. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача - " [PERSON] ". Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 грудня 2003 року. Під час шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , про що 13.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №60. Про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.09.2006 року. [PERSON] , [INFO] , про що 08.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №37. Про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.2010 року. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Конституцією гарантовано, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з положеннями статті 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. В статті 112 СК України та пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент звернення до суду спільного господарства з відповідачем не веде, не проживає однією сім`єю та не пов`язана з ним спільним побутом. Переконана у відсутності сенсу в підтриманні сімейних відносин, оскільки вважає неможливим подальше спільне проживання з відповідачем. Відповідач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав згоду на розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що він також не вважає за можливе подальше збереження сім`ї. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не можливе, отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй заяві просила суд змінити своє прізвище на дошлюбне. З огляду на це суд вважає за необхідне змінити прізвище позивача на " [PERSON] ". Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн.. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем [PERSON] визнано позов до початку розгляду справи по суті, а позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивача 536,80 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Крім того, 536,80 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у своїй заяві про визнання позовних вимг зазначив, що може сплатити витрати за надання юридичних послуг у розмір 1750,00 грн., оскільки отримує мінімальну заробітну плату, сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, також на утриманні у відповідача перебуває мати пенсійного віку, яка постіно хворіє, та потребує систематичного догляду та допомоги відповідача. В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач додає: договір про надання правової допомоги від 07.11.2023 укладеного між позивачем та адвокатом Ольшанською О. В.; додаткову угоду №1 від 13.11.2023; квитанцію від 13.11.2023 про оплату наданих послуг адвоката. Пунктом 4.1.1. договору про надання правничої допомоги, передбачено, що вартість послуг правової допомги адвоката за даним договором визначається на підставі підписаних угод. Згідно з п. 2 додаткової угоди №1 вартість послуг, а саме: вивчення матеріалів, формування правової позиції, та підготовка позовної заяви про розірвання шлюбу (на яку витрачено 3 години), складає за домовленістю сторін між адвокатом та клієнтом 3500,00 грн.. Згідно з п. 3 додаткової угоди №1 кошти у розмірі 3500,00 грн. клієнт оплатив адвокату. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, перелічених у додатковій угоді №1, приймаючи до уваги надані документі, які підтверджують понесені витрати, а також клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу та визнання останнім позовних вимог, суд дійшов висновку про про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн.. На підставі викладеного, ст.ст.24, 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved