Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 09.06.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1/3338435, укладеним 23.11.2018 року в розмірі 63212,89 грн, що складається з: 25281,00 грн - залишок по тілу кредиту, 9295,94 грн сума простроченого тіла кредиту, 5399,03 грн - нараховані відсотки, 4761,84 грн. сума прострочених відсотків, 1149,97 грн - комісія, 17325,11 грн - прострочена комісія, а також судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що 23.11.2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений комплексний договір №1/3338435, за умовами якого банк надає позичальникові грошові кошти в розмірі 49998,80 грн зі строком користування на 60 місяців, річні проценти 15%, комісійна винагорода щомісячно 2,30% . Позивач зазначає, що на підставі Договору про відступлення права вимоги №3-2021 від 16.12.2021 р. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Позивач посилається на те, що банк виконав умови договору, надав відповідачу в користування грошові кошти, натомість [PERSON] умови кредитного договору не виконує, кредитні кошти в установлений графіком строк не повертає та станом на 16.12.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 63212,89 грн, яку просить стягнути на свою користь. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 22.06.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. 22.11.2023 р. від представника відповідача адвоката Ходака В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задоволити частково, стягнути з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24113,91 грн, в задоволенні решти вимог - відмовити (а.с. 94-105). Адвокат Ходак В.В. у відзиві на позовну заяву не заперечував, що [PERSON] підписала комплексний договір 23.11.2018 р., який за своєю суттю є споживчим договором, як і не заперечував наявність заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Разом з тим, зауважив, що п. 1.3.2 Кредитного договору щодо обов`язку відповідача сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги в частини стягнення комісії в розмірі 1 149,97 грн та простроченої комісії в розмірі 17 325,11 грн є безпідставними. Представник відповідача вказує, що відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що в період з грудня 2018 р. по січень 2021 р. [PERSON] щомісячно сплачувала комісію, загальний розмір якої склав 20 623, 90 грн. З огляду на те, що пункт кредитного договору про необхідність сплати комісії є нікчемним в силу закону, а тому вважає, що сплачені кошти повинні бути зараховані в рахунок сплати відсотків і тіла кредиту, за результатами здійснення такого зарахування сума боргу за кредитом складе 24113,91 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки. Крім того, просить судовий збір стягнути пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. 22.11.2023 р. адвокат Ходак В.В. направив письмові пояснення (а.с.102-105), які за змістом є аналогічними змісту відзиву на позовну заяву. 24.11.2023 р. представник позивача [PERSON] направила відповідь на відзив (а.с.117-120), в якому вказала, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, з умовами якого [PERSON] погодилась, взяла на себе зобов`язання їх виконувати, але допустила невчасне погашення обов`язкових платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Вважає, що розмір заборгованості здійснений відповідно до умов укладеного кредитного договору, а тому просить задоволити позов в повному обсязі. Крім того, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважає його завищеним та належним чином не обґрунтованим. Представник позивача Груба Х.Б. в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові (а.с. 74, 82, 90, 132, 146). Представник відповідача адвокат Ходак В.В. в судовому засіданні 06.03.2024 року брав участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях. Крім того, просив поновити строк на подання відзиву на позовну заяву, посилаючись на те, що відзив на позовну заяву був складений ним одразу після того, як відповідачка звернулась про правову допомогу, договір укладений 12.10.2023 року. В судовому засіданні 06.03.2024 року згідно ухвали суду, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача і поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив прийнятий судом і приєднаний до матеріалів справи. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 3 статті 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що 13.11.2018 року [PERSON] підписала Заяву-анкету №0100429-15052019-002 на отримання готівкового кредиту "Свобода" (а.с.15-16). 23.11.2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] підписаний комплексний договір №1/3338435 (а.с.5-6), згідно пункту 1.1 якого передбачено, що банк надає позичальникові кредит в сумі 49998,80 грн строком на 60 місяців з 23.11.2018 р. по 22.11.2023 р. Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту, як день повернення кредиту. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно договору та правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та на умовах страхування життя позивальника. Згідно п. 1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує: процентну винагороду, щомісячно в розмірі 15,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту. Додатком № 1 до комплексного договору № 1/3338435 від 23.11.2018 р. є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі Графік платежів по кредиту, ануїтет) (а.с. 7-8). 23.11.2018 р. [PERSON] підписала пам`ятку клієнту за кредитним договором № 1/3338435 від 23.11.2018 (а.с. 9-12). Згідно виписки по рахунку вбачається, що банк виконав своє зобов`язання, перерахував на картковий рахунок відповідачки 2198,00 грн - страховий внесок та 47800,00 грн - сума кредиту, що разом становить 49998,00 грн (а.с. 30). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечував, що відповідачка отримала кредитні кошти. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка частково повернула кредитні кошти, сплачувала відсотки за їх користування та комісію (а.с. 22-49). Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка допустила неналежне виконання зобов`язання, не в повному обсязі повернула кредит і нараховані відповідно до умов договору відсотки, внаслідок чого утворилась заборгованість. 16.12.2021 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений Договір про відступлення права вимоги №3-2021, згідно з умовами якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №1/3338435, який був укладений 23.11.2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] (а.с. 50-58). Частиною 1 статті 512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514\~цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. 21.12.2021 р. та 15.05.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило [PERSON] повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 59, 60). Згідно розрахунку заборгованості по комплексному договору №1/3338435 від 23.11.2018 року станом на 16.12.2021 року заборгованість [PERSON] становить 44737,81 грн, з яких: 25281,00 грн - залишок по тілу кредиту, 9295,94 грн сума простроченого тіла кредиту, 5399,03 грн - нараховані відсотки, 4761,84 грн. сума прострочених відсотків (а.с. 49), який суд вважає правильним та таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Нарахована позивачем сума заборгованості по тілу кредиту та відсоткам не заперечувались представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Щодо вимог про стягнення комісії Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечував проти стягнення комісії, посилаючись на те, що умови договору про сплату комісії є нікчемними. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зроблений правовий висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що пунктом 1.3.2. укладеного між сторонами договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія) щомісячно - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. На підставі матеріалів справи і з умов укладеного між сторонами кредитного договору, судом не встановлено, що сплата комісійної винагороди, передбачена п. 1.3.2 даного договору, була передбачена саме за послуги, які повинна була отримувати позивачка за плату у разі, якщо вона використала своє право на безоплатне отримання інформації про стан заборгованості, що передбачено ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Позивачем не доведено на підставі наданих доказів, що позивач зверталась до банку, отримувала одноразово послуги безоплатно, а умови договору передбачають сплату комісії саме за послуги які підлягали оплаті. Беручи до уваги наведені вище обставини, на підставі положень ЦК України, судової практики, суд дійшов висновку, що пункт 1.3.2. укладеного між сторонами договору, згідно з яким передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемним на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначено, що у разі встановлення нікчемності умови договору про сплату комісії, правильним є висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії. З огляду на те, що суд дійшов висновку, що положення п.1.3.2 комплексного договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а відтак в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії в сумі 1149,97 грн та простроченої комісії в розмірі 17325,11 р. слід відмовити. За правилами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі 496/3134/19, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий cnociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заітересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового ршення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Згідно виписок по рахунку № [NUMBER] вбачається, що відповідач вносила платежі на повернення кредиту загальна кількість сплачених коштів у період з 13.12.2018 р. по 21.12.2021 р. становить 47\~910,00 грн, з них 20 623, 90 грн AT «Креді Агріколь Банк» зарахував в якості оплати комісії за договором. Отже, беручи до уваги те, що суд встановив нікчемність пукту 1.3.2 договору, відповідно до умов якого банк проводив зарахування внесених відповідачкою платежів в рахунок сплати комісії, на підставі ст. 216 ЦК України банк зобов`язаний повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 20623,90 грн. Згідно з п. 12 ст. 165 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. З огляду на те, що судом встановлена нікчемність пункту 1.3.2 комплексного договору від 23.11.2018 р, суд вважає за можливе в порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину здійснити зарахування суми сплачених [PERSON] коштів по комісії в загальному розмірі 20 623, 90 грн шляхом проведення взаємозаліку в рахунок\~оплати заборгованості\~за тілом\~кредиту та\~ відсоткам\~за користування\~ним (20623,90 грн 5399,03 грн - нараховані відсотки, 4761,84 грн. сума прострочених відсотків, 9295,94 грн сума простроченого тіла кредиту, 1167,09 грн залишок по тілу кредиту), провівши таким чином перерахунок заборгованості, яка виникла за договором. Загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором з урахуванням залишку по тілу кредиту, простроченого тіла кредиту, нарахованих відсотків, прострочених відсотків складає 44737,81 грн., з урахуванням зарахування вимог в рахунок боргу в сумі 20623,90 грн, сума, яка підлягає стягненню з відповідача за тілом кредиту складає 24113,91 грн (44737,81-20623,90). Подібний за змістом висновкок зроблений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі 496/3134/19. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24113,91 грн за комплексним\~договором №1/3338435,\~ а\~відтак позовні\~вимогипідлягають до часткового задоволення. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 36\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справи\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»\~№ 10\~від 17.10.2014\~р.\~визначено,\~що вимога\~пропорційності присудження\~судових витрат\~при частковому\~задоволенні позову\~(частина\~перша статті\~88\~ЦПК)\~застосовується незалежно\~від того,\~за якою\~ставкою сплачено\~судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI). Враховуючи, що судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1019,92 грн. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 12.10.2023 року між [PERSON] та адвокатом Ходаком В.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000416 від 24.01.2019 р, укладений Договір про надання правничої (правової) допомоги (а.с.99), згідно якого адвокат зобов`язується здійснювати представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, передбачених даним Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Згідно з п. 4.1 Договору про надання правничої (правової) вартість юридичних послуг становить 10000,00 грн. Відповідно до опису роботи адвокатом надано послуги по справі №295/7375/23 - аналіз документів, підготовка правової позиції по справі - 1 година; підготовка, формування та подання відзиву на позовну заяву 5 год; підготовка , формування та подання пояснень в порядку ч. 5 ст. 174 ЦПК України (щодо розрахунку заборгованості) 1 год (а.с. 98). Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи. Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням\~іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких позивачу відмовлено. У відповіді на відзив представник позивача Груба Х.Б. заперечувала проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що заявлений розмір є завищеним та не співмірними зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, зокрема 1 година витрачена адвокатом на складання письмових пояснень, які є ідентичними за змістом з відзивом. Беручи до уваги обсяг робіт, виконаних адвокатом, те, що зміст складених адвокатом письмових пояснень за змістом є практично ідентичним зі змістом відзиву на позовну заяву, часткове задоволення вимог, з урахуванням заяви представника позивача про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн, суму якої суд вважає співмірною з наданими адвокатом послугами.

Outcome: approved