Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-11 00:00:00

17 листопада 2023 року позивач звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , аліменти на користь доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Витребувати з Державного реєстру фізичних - осіб платників податків ідентифікаційний номер та відомості про отримані доходи за останні 6 місяців [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову вказує, позивач та відповідач є батьками повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що 07.10.2011 року між позивачем та відповідачем на підставі рішення суду шлюб було розірвано. Вказує, що на даний час донька [PERSON] навчається на другому курсі денного відділення Державного торговельно-економічного університету, навчається на контрактній формі. За навчання за 1 семестр позивач сплатила 18 050,00 грн. У зв`язку з навчанням донька, потребує постійної матеріальної допомоги, відповідач добровільно матеріально не надає, з огляду на це позивач вимушена звернутись до суду з цим позовом. 04 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь Відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.16). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні з повідомленням і викликом сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано у Головного управління ДПС у Полтавській області ідентифікаційний номер та відомості про отримані доходи за останні 6 місяців [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . (а.с.17-19). 25.12.2024 року від Головного управління ДПС у Полтавській області надійшли відомості про отримані доходи за останні 6 місяців [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . (а.с.28-30). 12.03.2024 року в судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, натомість подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити позов. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. (а.с.48). В судові засідання призначені на 26.12.2023, 23.01.2024, 08.02.2024, 29.02.2024, 12.03.2024, відповідач не з`явивсь, відзиву не подав. За зареєстрованим у встановленому порядку місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , судова кореспонденція відповідачем не отримана, конверти повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.26,27,35). В Постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23) зроблено такий висновок, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Крім того, відповідач викликався до суду шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Судової влади України оголошення про виклик до Гребінківського районного суду Полтавської області. Від нього не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи. З огляду на положення ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи подану заяву позивача про розгляд справи у його відсутність та повторну неявку відповідача в судове засідання, суд розглядає справу з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.1 ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ухвали суду від 12.03.2024 року суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №79 від 26.11.2005 року. (а.с.6). Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.10.2011 року шлюб, зареєстрований 12 вересня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 65, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Дочку, [PERSON] , залишено проживати з матір`ю, [PERSON] . (а.с.7). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.11.2023 року № 98, виданої ЖК «Дружба» Гребінківської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом зі своє матір`ю [PERSON] , [INFO] . (а.с.8). Із матеріалів справи вбачається, що згідно договору про навчання у Державному торговельно-економічному університеті від 09.08.2023 №ФТМ23-076-БДск_2.10/15, [PERSON] , [INFO] , здобуває ступінь бакалавра за спеціальністю 076 «Підприємництво та торгівля». (а.с.11,11 зворот). Відповідно до довідки №170 від 04.03.2024 року, виданої Державним торговельно-економічним університетом, [PERSON] , [INFO] , є студенткою 2 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Державного торговельно-економічного Університету. Термін навчання 10.09.2022 - 30.06.2026. (а.с.49). Згідно копії квитанції від 04.03.2023 року позивач [PERSON] сплатила за надання освітніх послуг [PERSON] в Державному торговельно-економічному університеті 18 050,00 грн. (а.с.10). У відповідності з п.п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Відповідно до вимог ст. ст. 182, 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, а саме: брати участь у матеріальних витратах на утримання дитини зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач в призначені судові засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву та доказів, що свідчать про те, що він не може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці суду не подав. Відтак, враховуючи, надані докази позивачем, а також встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, про те, що відповідач може брати участь у матеріальних витратах на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. При цьому, визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити датою закінчення [PERSON] навчання - 30.06.2026. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання позивачем освіти, граничний термін сплати аліментів, визначений ст.199 СК України, змістом позовних вимог. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки до дати закінчення навчання, а за умови продовження останньою навчання - до досягнення 23 років. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved