Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Дубровицької міської ради Рівненської області, третьої особи\~ [PERSON] та просить визнати незаконним та скасувати рішення Дубровицької міської ради Рівненської області №1001 від 19.06.2020 року Про припинення договору оренди земельної ділянки в [ADDRESS] та передачу її у власність гр. [PERSON] Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що після смерті батька [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 1996 року, вона набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] (на теперішній час вулиця перейменована на [ADDRESS] . Успадкований нею житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, виділеній під його будівництво рішенням Дубровицької міської ради №25 від 25 грудня 1954 року. Після успадкування зазначеного домоволодіння, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії 000056 від 05 березня 1998 року, набула право власності на земельну ділянку площею 0,0746 га, для обслуговування успадкованого нею житлового будинку. Оскільки даній земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер та вона не була внесена до Державного земельного кадастру, в липні 2021 року вона звернулася до ПП Земельно-кадастровий та архітектурний центр, що в м. Сарни Рівненської області, для виготовлення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку. Однак, в процесі проведення проектно-вишукуваних робіт було з`ясовано, що частина належної їй земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0039 га, яка перебуває у її фактичному користуванні, належить її сусідці [PERSON] , жительці [ADDRESS] . У ході перевірки цієї інформації було з`ясовано, що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5621810100:01:009:0342, площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації права власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку є рішення Дубровицької міської ради №1001 від 19.06.2020 року. Крім цього, в процесі проведення проектно-вишукуваних робіт, нею було також з`ясовано, що на замовлення [PERSON] було виготовлено технічну документацію на земельну ділянку кадастровим номером: 5621810100:01:009:0588 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0873 га по [ADDRESS] . При цьому, дана земельна ділянка накладається на належну їй земельну ділянку, як і попередньо названа земельна ділянка. Тому вважає, що оскаржуване нею рішення Дубровицької міської ради прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства України та порушує її права і законні інтереси. Межі земельної ділянки кадастровим номером: 5621810100:01:009:0342, яка, відповідно до рішення Дубровицької міської ради №1001 від 19 червня 2020 року передана у власність [PERSON] , а також межі земельної ділянки з кадастровим номером: 5621810100:01:009:0588, вона не погоджувала і жодного підпису в жодному із документів технічної документації на ці земельні ділянки, про погодження чи про відмову від погодження їх меж, вона не ставила. При цьому, не погодивши у належний спосіб з нею межі земельної ділянки з кадастровим номером: 5621810100:01:009:0342, [PERSON] була передана у власність частина цієї земельної ділянки, яка фактично перебуває у її власності та користуванні. Зауважує, що склалась ситуація, при якій [PERSON] юридично належить частина спірної земельної ділянки, але фактично вона перебуває у її користуванні, адже їхні земельні ділянки розділені встановленим [PERSON] парканом і ця ж сама частина земельної ділянки належить їй. Водночас, спірна частина земельної ділянки ніколи не перебувала в користуванні [PERSON] , а згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 000057 від 05 березня 1998 року належить їй і весь час належала та перебувала у її постійному користуванні. Аналогічною є ситуація із частиною земельної ділянки з кадастровим номером: 5621810100:01:009:0588, яка хоч і не є власністю [PERSON] , але вона виготовила на неї технічну документацію і користується цією земельною ділянкою, але право власності на неї за собою не реєструє. Орієнтовна площа всієї спірної частини земельної ділянки становить близько 0,0039 га, яка накладається одна на одну, що чітко видно на доданому нею абрисі. Вказане, на думку позивача, означає, що процедура встановлення фактичних меж вищевказаних земельних ділянок, які передавалися у власність та користування [PERSON] та встановлення і передача межових знаків їй на зберігання, проведені формально або ж не проводилися взагалі. Порушення процедури погодження меж земельної ділянки з нею, як сусіднім землевласником, призвели до порушення її прав, як власника спірної частини земельної ділянки. У свою чергу відповідачем Дубровицькою міською радою, в особі міського голови Микульського Б.М., подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю, посилаючись на те, що оскаржуване рішення Дубровицької міської ради від 19 червня 2020 року №1001 Про припинення договору оренди земельної ділянки в [ADDRESS] та передачу її у власність гр. [PERSON] прийняте колегіально відповідно до законодавства. У відзиві зауважено, що земельна ділянка за кадастровим номером: 5621810100:01:009:0342 ( [ADDRESS] ), на момент прийняття вказаного рішення, вже була сформована шляхом розроблення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі якої були внесені відомості до державного земельного кадастру в 2014 році за заявою [PERSON] , яка на той час була громадянкою республіки білорусь, власниця об`єктів нерухомості (житлового будинку із господарськими будівлями) і передана їй в оренду, так як іноземці та особи без громадянства не можуть безоплатно набувати права власності на земельні ділянки. Отримавши громадянство України, [PERSON] звернулася із заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки та передачі їй цієї земельної ділянки у власність відповідно до ст. 121 ЗК України. Тобто, при прийнятті рішення від 19 червня 2020 року №1001, розробляти документацію із землеустрою, про яку зазначає [PERSON] , не було потрібно. Разом з тим, відповідачем ствердно зазначено, що [PERSON] не вказала у своєму позові, що вона знала про формування земельної ділянки кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 ще в 2014-2015 роках і про прийняте рішення щодо оренди землі [PERSON] , але не оскаржувала його в частині погодження чи взагалі скасування як такого. Так, [PERSON] неодноразово зверталася до міської ради з вимогами щодо встановлення меж її приватної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Всі звернення розглянуті в терміни та в межах чинного законодавства. Інформація, викладена у зверненнях, про те, що у неї забрали частину земельної ділянки, не знайшла свого підтвердження. [PERSON] відмовлялася здійснити відповідні дії для розроблення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У відзиві відповідачем наголошено на тому, що твердження позивача [PERSON] про захоплення її частини земельної ділянки, про непогодження нею меж земельної ділянки кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, неможливість встановлення меж належної їй земельної ділянки є голослівним та не підтверджене жодним доказом окрім своїх домислів. Заразом, відповідачем прокоментовано та проаналізовано додану позивачем копію « [PERSON] обміру земельної ділянки в м. Дубровиця Дубровицької міської ради Рівненської області, що знаходиться в користуванні [PERSON] » та на підставі тлумачення поняття «абрис» в геодезії, зауважено, що це просто схема, яка не містить точних даних і не може виступати доказом. Крім того, відповідач у відзиві звертає увагу на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5621810100:01:009:0588 з цільовим призначенням (01.03) для ведення особистого селянського господарства, взагалі не має ніякого відношення до оскаржуваного рішення міської ради. Зі свого боку [PERSON] , перебуваючи в статусі третьої особи, скористалася наданим їй правом та подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що не погоджується з викладеними у позовній заяві мотивами та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Отже, у письмових поясненнях [PERSON] зазначає, що земельна ділянка за кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, що по [ADDRESS] , на момент прийняття оскаржуваного рішення від 19 червня 2020 року №1001, вже була сформована шляхом розроблення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі якої були внесені відомості до державного земельного кадастру в 2014 році за її заявою і передана їй в оренду. Згодом вона звернулася із заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки та передачі їй її у власність. Тобто, при прийнятті рішення від 19 червня 2020 року №1001 розробляти документацію із землеустрою, як зазначає позивач, їй не було потрібно. У своїх поясненнях [PERSON] звертає увагу на той факт, що [PERSON] не вказала у позові, що вона знала і про формування земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 ще в 2014-2015 роках, і про прийняте рішення щодо оренди земельної ділянки, однак дане рішення не оскаржувала. При цьому [PERSON] зазначила, що їй відомо про факти звернення [PERSON] до міської ради з приводу того, що в неї забрали частину земельної ділянки. Однак такі твердження, як і твердження відносно непогодження нею меж її земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, не підтвердилися. До того ж, [PERSON] зауважила, що оскаржуване рішення Дубровицької міської ради від 19 червня 2020 року №1001 не має відношення до земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0588, призначеної для ведення особистого селянського господарства, про яку також вказує [PERSON] у позові. У той же час, на спростування аргументів відзиву, позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив. Зокрема [PERSON] вказує, що твердження відповідача Дубровицької міської ради про те, що вона знала ще у 2014-2015 роках про формування земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 і про прийняте рішення щодо оренди землі [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Отже, про формування вказаної земельної ділянки вона дізналася лише у другій половині 2021 року і лише після того, як в липні 2021 року вона звернулася до ПП «Земельно-кадастровий та архітектурний центр», що в м. Сарни Рівненської області, для виготовлення проекту землеустрою на названу земельну ділянку. В процесі проведення проектно-вишукувальних робіт, на її замовлення було виготовлено абрис обміру земельної ділянки в м. Дубровиця, що знаходиться в її користуванні, на якому було зазначено кадастровий номер земельної ділянки 5621810100:01:009:0342, яка належить [PERSON] . Про те, що рішення Дубровицької міської ради №1001 від 19 червня 2020 року стало підставою для державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, вона дізналася з інформаційної довідки, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 09 серпня 2021 року. Після цього вона звернулася до Відділу №2 управління у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області для надання їй копії матеріалів технічної документації на дану земельну ділянку та які їй були, в подальшому, надані. До цього ні про рішення, яке оскаржує, ні про формування вказаної земельної ділянки в державному земельному кадастрі, ні про присвоєння їй кадастрового номеру, вона не знала. Крім того, зазначає, що розроблення технічної документації із землеустрою та передача вказаної земельної ділянки в оренду проведені з порушенням діючого на той час законодавства. Враховуючи наведені позивачем доводи та заперечення у відповіді на відзив, відповідачем Дубровицькою міською радою, в особі міського голови Микульського Б.М., подано до суду доповнення на відзив, де вказується на ряд доказів, які, на думку відповідача, спростовують наведені позивачем факти. Отже, відповідач зазначає, що позивач [PERSON] вказує неправдиву інформацію про те, що вона дізналася про формування земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 лише у другій половині 2021 року. Дана обставина підтверджується заявою [PERSON] до Дубровицької міської ради від 20 листопада 2017 року, вхідний №Л-684. У даній заяві [PERSON] чітко зазначає про відміну рішення міської ради за 2015 рік, яким була передана в оренду земельна ділянка кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, що по [ADDRESS] . На зазначену заяву була надана відповідь із наведеними роз`ясненнями. У 2019 році [PERSON] знову зверталася до Дубровицької міської ради і вдруге зазначила про рішення міської ради 2015 року. Копії вказаних заяв позивача та відповідей міської ради, додані до матеріалів справи. У доповненні на відзив, відповідачем ще раз наголошено та роз`яснено поняття «абрис» та зауважено, що для підтвердження своїх слів, позивач має надати технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), так як це передбачено п. 2 Р. VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр». \~ \~ \~ \~Отож, вказаним Законом передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Про зазначене неодноразово було повідомлено позивача. Таким чином, оскаржуване рішення Дубровицької міської ради №1001 від 19 червня 2020 року є правомірним, а вимоги позивача безпідставними. Крім того, в подальшому, а саме 08 травня 2023 року, позивачем [PERSON] було подано заяву про збільшення раніше заявлених позовних вимог, в якій до попередньо заявленої вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Дубровицької міської ради Рівненської області №1001 від 19 червня 2020 року Про припинення договору оренди земельної ділянки в [ADDRESS] та передачу її у власність гр. [PERSON] також просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: 5621810100:00:01:009:0342 шляхом скасування запису в поземельній книзі Державного земельного кадастру. У зв`язку із збільшенням позовних вимог, позивач [PERSON] просила залучити до участі у справі в якості співвідповідача Відділ №2 управління у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області. Так, ухвалою суду від 08 серпня 2023 року, крім іншого, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Відділ №2 управління у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області та роз`яснено останньому право на подання відзиву або зустрічного позову у встановлений в ухвалі строк. Отже, у вказаний строк, 29 серпня 2023 року від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшов відзив у якому, зокрема, роз`яснено, що на даний час, у зв`язку із зміною структури Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області було створено Відділ №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 18 лютого 2022 року №23-од затверджено Положення про вказаний Відділ №2. Згідно п. 1 розділу І зазначеного Положення, відділ є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, а відтак, усі функції, завдання та повноваження даного підрозділу стосуються виключно Головного управління. Таким чином, територіальні структурні підрозділи Головного управління не мають статусу територіального органу Держгеокадастру та статусу юридичної особи. Крім цього, як зазначено у відзиві, в Головного управління відсутній такий структурний підрозділ, як Відділ №2 управління у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, який залучений ухвалою суду від 08 серпня 2023 року до участі у справі в якості співвідповідача. У зв`язку із зазначеним, Відділ №2 управління у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області не є належним відповідачем у даній справі. На підтвердження вищевказаних обставин, до відзиву додані копії наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №23-од від 18 лютого 2022 року "Про затвердження Положення про Управління надання адміністративних послуг та положень про структурні підрозділи Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області" та Положення про Відділ №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області у відзиві зазначає, що спору між [PERSON] та Головним управлінням немає та не було, а тому Головне управління не може бути відповідачем у даній справі, оскільки жодних прав позивача не порушило. При цьому, Головним управлінням зауважено, що вимога про скасування державної реєстрації земельних ділянок є похідною від вимоги про припинення речових прав на такі земельні ділянки, а основою вимогою є саме вимога про припинення речових прав на спірні земельні ділянки. Разом з тим, позивачем не було заявлено вимогу про припинення речового права на спірну земельну ділянку, відтак обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не є належним. Зауважує, що заявляючи вимогу про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 561810100:01:009:0342, площею 0,09 га, позивач не зазначає у позовній заяві, які порушення були допущені під час здійснення реєстраційних дій, які права чи інтереси позивача були порушені Головним управлінням, не визнані чи оспорені, та не підтверджує вказане доказами. Також вказує, що земельна ділянка площею 0,0900 га з кадастровим номером 561810100:01:009:0342 внесена до Державного земельного кадастру згідно заяви [PERSON] від 17 жовтня 2014 року №ЗВ-5601218222014 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Дубровицької міської ради в [ADDRESS] з метою передачі земельної ділянки в оренду. Дана документація затверджена рішенням Дубровицької міської ради від 25 листопада 2014 року №920, згідно якого вказану земельну ділянку передано [PERSON] в оренду строком на 49 років. На даний час, згідно відомостей Державного земельного кадастру, дана земельна ділянка перебуває в приватній власності [PERSON] , дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно - 15 липня 2020 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 37402403. Державна реєстрація земельної ділянки площею 0,0900 га з кадастровим номером 561810100:01:009:0342 була проведена з дотриманням норм законодавства, яке діяло на момент державної реєстрації вказаної земельної ділянки, а будь-які законні підстави для відмови [PERSON] у здійсненні державної реєстрації зазначеної земельної ділянки були відсутні. Відтак, Головне управління вважає, що оскільки права позивача у даній справі не порушено, тому підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відсутні. У підсумку, Головне управління просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Дубровицької міської ради від 19 червня 2020 року №1001 та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 561810100:01:009:0342 у повному обсязі. Крім того, 29 серпня 2023 року від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, оскільки такий спір відноситься до компетенції адміністративних судів. Разом з тим, 14 вересня 2023 року позивачем [PERSON] знову було подано заяву про збільшення раніше заявлених позовних вимог, в якій\~до раніше\~заявленої вимоги\~про визнання\~незаконним та\~скасування рішення\~Дубровицької міської\~ради Рівненської\~області №1001\~від 19\~червня 2020\~року Про\~припинення договору\~оренди земельної\~ділянки в\~ [ADDRESS] \~та передачу\~її у\~власність гр.\~ [PERSON] \~також просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: 5621810100:00:01:009:0342 шляхом скасування запису в поземельній книзі Державного земельного кадастру та державну реєстрацію прав [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. \~ \~ \~ \~Водночас, у вказаній заяві позивач [PERSON] просить залучити до участі у цій справі в якості співвідповідача [PERSON] , змінивши її процесуальний статус з третьої особи на процесуальний статус співвідповідача у справі. Так, ухвалою суду від 10 листопада 2023 року, змінено процесуальний статус третьої особи [PERSON] та залучено її до участі у справі в якості співвідповідача. У зв`язку із зміною процесуального статусу, [PERSON] було роз`яснено право на подання відзиву у встановлений в ухвалі строк. При цьому, відповідачем Дубровицькою міською радою, в особі міського голови Микульського Б.М., 20 вересня 2023 року подано відзив на позовну заяву про збільшення раніше заявлених позовних вимог. Отже, у вказаному відзиві відповідач Дубровицька міська рада надає роз`яснення Державного земельного кадастру та вказує, що процедура державної реєстрації земельної ділянки передбачається Порядком ведення Державного земельного кадастру, який затверджений постановою КМ України №1051 від 17 жовтня 2012 року. Тому, з посиланням на даний Порядок, відповідачем роз`яснено покроково процедуру державної реєстрації земельної ділянки та зазначено, що державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 561810100:01:009:0342 здійснено на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). При цьому, у відзиві, із посиланням на ч. 10 ст. 24 Закону України Про державний земельний кадастр, наведено випадки, коли державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастром реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, до яких належить: 1) поділ чи об`єднання земельних ділянок; 2) якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; 3) у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зважаючи на практику Верховного суду, зауважує, що вказані випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки розраховані на відсутність спірних правовідносин та не можуть обмежувати право особи на захист своїх земельних прав та інтересів у разі неправомірної реєстрації земельної ділянки за іншою особою. Скасування державної реєстрації земельної ділянки з цієї підстави має на меті припинення існування земельної ділянки як об`єкту, речові права на який відсутні, і щодо якої не існує речових прав. Вважає, що позивачем [PERSON] не доведено порушення її прав щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в її власності за адресою: [ADDRESS] , і яка не ідентифікована шляхом внесення відомостей до ДЗК та присвоєння кадастрового номеру. Тому, така вимога позивача напряму порушує конституційні права людини щодо правоволодіння земельною ділянкою, у даному випадку [PERSON] , безпідставно вимагаючи скасування державної реєстрації права на неї. Таким чином, Дубровицька міська рада підтримує свою позицію про наявність усіх підстав для відмови в повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] . У свою чергу, позивач [PERSON] 26 вересня 2023 року подала до суду відповідь на вказаний відзив Дубровицької міської ради, мотивація якого дублює вже вказані обставини у позовній заяві та містить ряд звинувачень в адресу Дубровицької міської ради, зокрема її працівників, щодо професійної непридатності у цій сфері, як і у їхній зацікавленості у захисті саме [PERSON] , порушуючи при цьому її інтереси. Вважає, що нею надано суду достатньо доказів, які вказують на те, що технічна документація на земельну ділянку, яка належить [PERSON] , не відповідає вимогам діючого земельного законодавства, про що також зазначено у висновку експерта, а також надала докази часткового накладення спірних частин обох земельних ділянок, що вказує на те, що Дубровицька міська рада з урахуванням названих нею порушень, не мала права приймати оскаржуване нею рішення. На думку позивача [PERSON] , усе в сукупності дає їй право просити суд повністю задоволити її позов. Крім того, позивач [PERSON] , після ознайомлення з наведеними у відзиві Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області доводами, 14 вересня 2023 року також подала до суду заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до залученого співвідповідача - Відділу №2 управління у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області. За результатом\~розгляду вказаної\~заяви позивача,\~ухвалою суду\~від 10\~листопада 2023\~року судом\~прийнято відмову\~позивача [PERSON] \~від частини\~позовних вимог\~до Відділу №2\~управління у\~Сарненському районі\~Головного управління\~Держгеокадастру в\~Рівненській області\~про скасування державної реєстрації земельної ділянки та закрито провадження в справі в цій частині позовних вимог. \~ \~ \~ \~В іншій частині позовних вимог продовжено судовий розгляд. Окрім того, 29 листопада 2023 року до суду надійшов відзив співвідповідача [PERSON] , в якому вона вказує на те, що земельна ділянка за кадастровим номером 561810100:01:009:0342 внесена до ДЗК на підставі документації із землеустрою, яка пройшла перевірку відповідності вимогам діючого законодавства, як це передбачено законом. Отже, земельна ділянка у власність прийнята правомірно та у відповідності до вимог законодавства. Також звертає увагу суду на те, що [PERSON] знала про формування земельної ділянки з кадастровим номером 561810100:01:009:0342 ще у 2014-2015 роках, але не оскаржувала його в частині не погодження чи взагалі скасування як такого. Твердження позивача про захоплення її частини ділянки, про непогодження нею меж земельної ділянки з кадастровим номером 561810100:01:009:0342, неможливість встановлення меж належної їй земельної ділянки є голослівним та не підтверджене жодним доказом, окрім домислів позивача. Вважає, що вона та відповідач Дубровицька міська рада діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. 13 грудня 2023 року позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив [PERSON] , яка повністю повторює аргументацію відповіді на відзив Дубровицької міської ради, що подано до суду 26 вересня 2023 року. Разом з тим, 20 грудня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача Дубровицької міської ради на відповідь позивача [PERSON] на відзив співвідповідача [PERSON] , де міською радою зауважено, що для позивача немає жодних перешкод для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що було проінформовано позивача неодноразово, яка вперто це заперечує. Вважає, що позивач [PERSON] уникає виготовляти технічну документацію на свою земельну ділянку, бо знає, що всі її претензії, які висвітлені у даній справі, будуть нікчемними, а тому вкотре просить відмовити у задоволені позовних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вважаючи позов правомірним та обґрунтованим наявними в матеріалах справи доказами. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Представник відповідача Дубровицької міської ради - Пшенична К.Д. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Водночас представник відповідача просила врахувати наведені у відзиві та доповнені на відзив обставини та факти при ухвалені рішення. При цьому просила зважати на відомості, які отримані в ході судового розгляду з приводу кваліфікації експерта ПП Експерт-Рівне-Консалт [PERSON] з наданням відповідної оцінки, як доказу, складеному ним висновку. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. При цьому, у заяві наполягала на необґрунтованості позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Зокрема зазначила, що у встановленому законом порядку вона провела процедуру присвоєння кадастрового номера належній їй земельній ділянці, що знаходиться в [ADDRESS] , а дії міської ради при ухваленні рішення №1001 від 19 червня 2020 року були правомірними та такими, які відповідали її повноваженням і вимогам чинного законодавства України у сфері земельних відносин. Заслухавши пояснення сторін, які з`явилися у судове засідання, експерта, дослідивши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16. Крім того, в рамках розгляду вказаної справи № 826/4406/16 Верховним Судом було зазначено, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Так, посилаючись на наявність порушеного права у спірних правовідносинах, позивач [PERSON] в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що між нею та [PERSON] , як суміжним землекористувачем, існує земельний спір, оскільки частина земельної ділянки, яка передана [PERSON] рішенням Дубровицької міської ради №1001 від 19 червня 2020 року, фактично перебуває у її власності та користуванні. Тому вважає, що рішенням Дубровицької міської ради №1001 від 19 червня 2020 року порушуються її права та законні інтереси, оскільки таке прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства України. Отже, як встановлено судом, позивач [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , що підтверджується доданими копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 1996 року та технічного паспорту на житловий будинок (а.с.13, 14-16). Крім того, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці розміром 738 кв.м., виділеної за рішенням Дубровицької міської Ради народних депутатів №25 від 25 грудня 1954 року, про що зазначено також у доданій копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 1996 року. Разом з тим, 05 березня 1998 року позивачу [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії РВ 000057 (а.с.17) з якого вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Дубровицької міської ради народних депутатів від 16 жовтня 1997 року №217 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0746 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] . Землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказаний Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №57. Слід відмітити, що позивачем не згадується та не обґрунтовується відмінність у розмірі одної і тої ж земельної ділянки, яка спочатку була прийнята у спадщину та її розмір значиться як 738 кв.м., що складає 0,0738 га та в подальшому виділена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] вже у розмірі 0,0746 га. Заразом встановлено, що 12 січня 2009 року [PERSON] за договором купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку (а.с.78-79) придбала у [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2011 року набула права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] (а.с.75-76) Таким чином, [PERSON] стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію прав №32806726 від 10 січня 2012 року (а.с.77) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21618418 від 21 січня 2009 року (а.с.80). 08 серпня 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до ПП Дубровицьке земельно-кадастрове бюро, у якій просила виготовити технічну документацію із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку вона планує отримати в оренду, загальною площею 0,0900 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , що на території Дубровицької міської ради (а.с.73). На підставі договору №140808-1 від 08 серпня 2014 року на замовлення [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Дубровицької міської ради в [ADDRESS] та присвоєно кадастровий номер земельної ділянки 5621810100:01:009:0342 (а.с.70-94). У подальшому, рішенням Дубровицької міської ради від 25 листопада 2014 року №920 Про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с.95) передано в оренду строком на 49 років [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 5621810100:01:009:0342, площею 0,09 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та вказано користувачу земельної ділянки укласти з Дубровицькою міською радою договір оренди землі на вказану земельну ділянку протягом місяця з дня прийняття рішення. Так, 19 червня 2020 року Дубровицька міська рада, розглянувши заяву [PERSON] щодо розірвання договору оренди землі на земельну ділянку в [ADDRESS] , за згодою сторін та передачі даної земельної ділянки їй у власність, прийняла рішення №1001, яким припинено договір оренди землі від 15 січня 2015 року, номер запису речового права (оренди) №8431826, укладеного між Дубровицькою міською радою та [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,09 га, кадастровий номер 5621810100:01:009:0342, землі житлової та громадської забудови на території Дубровицької міської ради, (02.01) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд шляхом укладання додаткової угоди про розірвання його за згодою сторін. Водночас, вказаним рішенням міської ради передано у власність [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,09 га, кадастровий номер 5621810100:01:009:0342, (02.01) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, землі житлової та громадської забудови на території Дубровицької міської ради. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Проте, позивач [PERSON] стверджує, що вищевказане рішення Дубровицької міської ради №1001 від 19 червня 2020 року прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства України та порушує її права і законні інтереси. Порушення своїх прав позивач аргументує тим, що передана у власність [PERSON] земельна ділянка кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 накладається на належну їй земельну ділянку згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії 000057 від 05 березня 1998 року. На підтвердження вказаного порушення, позивачем додано абрис обміру земельної ділянки, що знаходиться у її користуванні. На думку позивача, це означає, що процедура встановлення фактичних меж земельної ділянки, яка передана у власність [PERSON] та встановлення і передача межових знаків їй на зберігання, проведені формально, або ж не проводилися взагалі. Водночас, як вказує позивач, при передачі у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 на підставі оскаржуваного нею рішення, з нею також не погоджували у належний спосіб та за встановленою процедурою межі даної земельної ділянки. Тому, позивач вважає, що в результаті таких дій, склалась ситуація, при якій [PERSON] юридично належить частина земельної ділянки, яка перебуває саме у її користуванні та належить їй на праві власності. Отже, зважаючи на вищевказане та оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу суд приходить до такого. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно з положеннями статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. З метою захисту своїх прав, позивач звернулась до суду із вимогою про визнання незаконним та скасування рішення Дубровицької міської ради №1001 від 19 червня 2020 року Про припинення договору оренди земельної ділянки в [ADDRESS] , та передачу її у власність [PERSON] Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено вище, частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч. 2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону Частиною 5 ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом . Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 126 ЗК України). Відповідно до ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як встановлено в ході розгляду справи та вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.25-26), [PERSON] , на виконання вищевказаних вимог законодавства, здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5621810100:01:009:0342, площею 0,09 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Положеннями ст. 22 ЗК України в редакції, чинній на момент видачі позивачу [PERSON] державного акту про право приватної власності на землю, передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. З матеріалів справи вбачається, що межі земельної ділянки позивача [PERSON] , що належить останній згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 000056 від 05 березня 1998 року, не закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєний, незважаючи на те, що відповідачем неодноразово пропонувалося розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Вказане підтверджується доводами, наведеними відповідачем у відзиві та доповненні на відзив, які знаходять своє відображення у наданих в якості доказів відповідях на заяви [PERSON] від 18 грудня 2017 року №Л-684 та від 04 жовтня 2019 року №Л-345 (а.с.103, 106-107). У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста». Тому, позивачем було подано клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи, яке судом задоволено та призначено вказану експертизу, проведення якої доручено експертам ПП Експерт-Рівне-Консалт. У висновку за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №220728/1_ФМ, складеному 06 лютого 2023 року (а.с.214-231), експерт Фурсович М.О., який має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 10.6 Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, зазначає, що дослідження проводилось на місці знаходження об`єкта експертизи методом огляду об`єкта експертизи, його обмірів і фотофіксації. Так, експерт [PERSON] у висновку неодноразово вказує на відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 000057 від 05 березня 1998 року, власником якої є [PERSON] та невнесення даної земельної ділянки до Державного земельного кадастру. Таким чином, при наданні висновку експерт зазначив про неможливість надання відповіді на поставлене питання щодо наявності порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, яка перебуває у власності та користуванні [PERSON] на земельну ділянку, власником якої відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії 000057 від 05 березня 1998 року є [PERSON] , відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів. У даному випадку підлягає також спростуванню доданий позивачем, як доказ накладення земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, яка перебуває у власності та користуванні [PERSON] на її земельну ділянку, власником якої вона є відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії 000057 від 05 березня 1998 року, Абрис обміру земельної ділянки в м. Дубровиця Дубровицької міської ради Рівненської області, що знаходиться у користуванні [PERSON] Так, звертаючись до тлумачення поняття абрис, варто зауважити, що це креслення, схематичне зображення ділянки або місцевості. У обмірних і знімальних роботах він означає план, позначений схематично, з урахуванням всіх об`єктів, необхідних для створення точної схеми. Із зазначеного слідує, що це є лише документ, з урахуванням якого і складається точна (кінцева) схема і не є документом, що затверджує параметри території, у даному випадку встановлює межі земельної ділянки. Абрис є лише складовою до Акту встановлення меж земельної ділянки. Оскільки абрис не є остаточним документом, який визначає межі земельної ділянки, а отже не містить точних даних, тому не може слугувати доказом накладення земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, що по [ADDRESS] на земельну ділянку, що по [ADDRESS] , про що стверджує позивач. Водночас, у судовому засіданні, під час допиту судовий експерт [PERSON] підтвердив допущену ним технічну помилку у п. 1.1 висновку судової земельно-технічної експертизи №220728/1_ФМ, складеного 06 лютого 2023 року та вказав, що замість земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 ним було зазначено земельну ділянку з кадастровим номером 5621810100:01:009:0588. Отже, експерт [PERSON] у п. 1.1 висновку зазначив, що технічна документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, зважаючи на вищевказані виправлення, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим актам з питань землеустрою та землекористування. Одночасно у п. 1.2 вказаного висновку, експерт вказує на її невідповідність, що є суперечливим, і така невідповідність полягає у наступному: - відсутня схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості/абриси (кроки); - відсутній список межових знаків, переданих на зберігання. З висновку вбачається, що основними нормативними документами, що містять вимоги до технічної документації щодо складання та затвердження державних актів на право власності на земельну ділянку та які були використані експертом в ході дослідження, є Земельний кодекс України, Закон України Про землеустрій, Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Заразом варто зазначити, що у відповідності до ст. 110 ЦПК України, законодавцем визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Отож, що стосується питання відповідності технічної документації із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами 5621810100:01:009:0342 та 5621810100:01:009:0588 вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим актам з питань землеустрою та землекористування суд не бере до уваги, оскільки у позовних вимогах не стоїть питання визнання технічної документації такою, що не відповідає нормам чинного законодавства. Тому у суду відсутні підстави для надання юридичної оцінки процедурі складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Дубровицької міської ради в [ADDRESS] та ставити під сумнів її розмір визначений такою документацією. Тим більше, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0588 та будь-яких дій по її оформленню, то варто зауважити, що дана земельна ділянка взагалі не має стосунку до оскаржуваного рішення, а отже не є предметом спору. Варто вказати, що предмет правового розгляду формується позовною заявою, в якій і вказується вимога позивача та підстави, які цьому послугували. Таким чином, визначаючи предмет та підставу спору, що, відповідно, є правом позивача, [PERSON] оскаржує рішення органу місцевого самоврядування, яке безпосередньо стосується конкретної земельної ділянки, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, яка перебуває у власності та користуванні [PERSON] та знаходиться в [ADDRESS] . Натомість, при обґрунтуванні своїх позовних вимог та зазначення підстав для звернення до суду, крім земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, яка на переконання позивача накладається на земельну ділянку позивача, що знаходиться по [ADDRESS] , також вказує і на земельну ділянку з кадастровим номером 5621810100:01:009:0588, яка також перебуває в користуванні [PERSON] та як і попередня земельна ділянка, накладається на її земельну ділянку. У частині 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. У той же час, важливою обставиною є встановлення факту погодження меж земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342 з позивачем, як власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, оскільки позивач зазначає, що межі даної земельної ділянки не погоджувала, хоча, в ході розгляду справи, припустила, що могла погодити, але вона не спеціаліст в цій галузі і не могла розуміти значення вчинених нею таких дій. Втім, суд критично відноситься до таких тверджень позивача. Так, постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) надано висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду України від 28 березня 2018 року №681/1039/15-ц; постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 350/1137/16-ц (провадження № 61-14260св18). За таких обставин, ненадання позивачем згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути підставою для відмови в оформленні права власності на земельну ділянку. Згідно з положеннями ст. 55 Закону України Про землеустрій, в редакції, яка діяла на момент оформлення технічної документації [PERSON] , установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками на той час визначався Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376 (далі - Інструкція). Згідно з пунктом 3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому, стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та №514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження№ 14-730цс19), постанові Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 404/3048/18 (провадження № 61-19228св19). Так, на думку ВП ВС у процесі оформлення права на земельну ділянку достатньо не підписати Акт погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки, а лише запропонувати їм це зробити. Якщо сусід відмовляється це зробити, то це його конституційне право на вільне волевиявлення та реалізація належних йому прав, або іншими словами: ніхто не може нікого заставити щось підписувати. Головне тут, на думку ВП ВС те, що підписання або непідписання Акту погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, тому не може вплинути на саму процедуру приватизації. При добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акту погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність. Вказаний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18). Особливу увагу суд також звертає на те, що в ході розгляду даної цивільної справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що вона не погоджувала межі земельної ділянки, а тому між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо встановлення меж земельної ділянки з кадастровим номером 5621810100:01:009:0342. Саме на вказану обставину покликалася позивач як на підставу свого порушеного права у спірних правовідносинах, і саме неврахування факту наявності такого земельного спору і є фактичною підставою позовних вимог, оскільки, на її думку, Дубровицька міська рада всупереч своїм повноваженням та встановленим нормам законодавства своїм рішенням №1001 від 19 червня 2020 року передала у власність [PERSON] земельну ділянку, межі якої є спірними. Отже, із вказаних позивачем та встановлених у ході судового розгляду обставин, суд приходить до висновку, що першопричиною звернення до суду вбачається все ж таки наявність спору позивача щодо погодження меж земельної ділянки [PERSON] . До того ж, при встановленні даної обставини в ході розгляду справи, позивач [PERSON] ствердно про це зазначила. Однак, всі твердження позивача в цій площині спростовуються матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] (а.с.68-94), де містяться дані про погодження позивачем [PERSON] меж вказаної земельної ділянки. Зокрема, як вбачається з Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08 серпня 2014 року (а.с.89-90) саме в присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] був складений даний Акт, в якому зазначено, що власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Таким чином, вказані Актом межі земельної ділянки [PERSON] за кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, площею 0,09 га, що знаходиться в [ADDRESS] на території Дубровицької міської ради були погоджені відповідними службами та суміжними землекористувачами, та, відповідно, скріплені особистими підписами. Як підсумок, суд критично відноситься до твердження позивача [PERSON] про те, що вона не погоджувала межі земельної ділянки [PERSON] , як суміжний землекористувач, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи та був спростований, як іншими учасниками справи, так і самим позивачем при наведені своїх обґрунтувань і заперечень. До того ж, зі змісту п. 1 вищевказаного Акту вбачається, що межі земельної ділянки за кадастровим номером 5621810100:01:009:0342, яка знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,0900 га, наданої орендарю/користувачу земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 6 штук. Межі від АБ, БВ, ВГ, ГА земельної ділянки співпадають з існуючою огорожею, а поворотні точки 1, 2, 3, 4, 5, 6 закріплені існуючими стовпами, тому на бажання орендаря,

Outcome: dismissed