Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-06 00:00:00

ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 011/1152/82/80004 від 02.11.2006, укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль», у розмірі 60374,22 грн. та сплаченого судового збору у сумі 2684,00 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1400,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 02.11.2006 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор відкрив картковий рахунок та встановив розмір кредитної лінії, який на початок укладення договору становив 4500,00 грн., зі встановленою процентної ставки у розмірі 0,1 %, а в разі непогашення кредитної заборгованості відсоткова ставка збільшується на 24 % річних. 25.09.2013 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON] було укладено Додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якого сторони вирішили змінити умови обслуговування, за яким розмір поточного ліміту кредиту складала 9100,00 грн. на строк 48 місяців. Проте, всупереч умовам Кредитного договору, Позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинила здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, відповідно до якого ТОВ отримало право вимоги до боржників, в тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором № 011/1152/82/80004 від 02.11.2006. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги № 114/2-57-F від 20.12.2022, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 011/1152/82/80004 від 02.11.2006, сума заборгованості за яким, становить 60374,22 грн., з яких: 58969,99 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 1404,23 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві вказав про розгляд справи за відсутності представника та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав. 02.11.2006 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 011/1152/82/80004, відповідно до якого Кредитор відкрив Картковий рахунок та встановив розмір кредитної лінії (ліміт кредитування), який на початок укладення Договору становив 4500,00 грн. (п.п. 1.4. -1.6 Договору). Станом на дату підписання Кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 0,1% річних. В разі непогашення кредитної заборгованості (наявність дебетового сальдо по картковому рахунку) з моменту білінгу по 15 число наступного після білішу місяця, відсоткова ставка з 15 числа до моменту погашення даної заборгованості збільшується на 24% річних, (п. п. 2.15 договору). Відповідно до умов Кредитного договору, договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань або закриття карткового рахунку, (п.п. 3.5 Договору). Позичальник зобов`язався до п`ятнадцятого числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отриманого кредиту, сплачувати 1/10 від залишку заборгованості на картковому рахунку до повного погашення заборгованості за кредитом, (п.п. 5.5. Договору). 25.09.2013 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 011/1152/82/80004 від 02.11.2006, відповідно до якого Сторони вирішили змінити умови обслуговування Клієнта, виклавши Договір в наступній редакції: Розмір Поточного ліміту Кредиту на Дату початку кредитування складала 9100,00 грн., в подальшому встановлюється та визначається відповідно до статті 10 Договору. Відповідно до п. 10 Договору, максимальний розмір Кредиту за Договором складає 200000,00 грн. В межах Максимального ліміту встановлюється Поточний ліміт кредиту. Поточний ліміт діє в межах календарного місяця, в якому він встановлений. Клієнт має право отримувати кредит при наявності встановленого Максимального ліміту та Поточного ліміту. У разі скасування лімітів Клієнт не має права використовувати Кредит, (п.п. 10.1., 10.4. Договору). Строк, протягом якого Клієнт користується та здійснює погашення Кредиту, складає 48 місяців, що починається з 25.09.2013 та закінчується 25.09.2017 (п.п.1.2. Договору). Відповідно до вищевикладеного Датою початку кредитування є 25.09.2013, з кінцевим терміном повного погашення кредиту (з урахуванням пролонгації договору) до 25.09.2025. Факт надання Банком позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов Кредитного договору підтверджується копією Виписки по рахунку, що підтверджує початок користування Кредитом. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши кредит в сумі та на умовах, передбачених Кредитним Договором. Проте, всупереч умовам Кредитного договору, позичальник припинив виконувати взяті на договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. 20.12.2022 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, відповідно до якого Первісний кредитор відступає Новому кредиторові за плату належні йому Права Вимоги, а новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрах боржників. Відповідно до п. 2.4. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, Новий кредитор замінює Первісного кредитора у Kpeдитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний Реєстр Боржників доповнює, а не замінює попередній. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги № 114/2-57-F від 20.12.2022, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, у тому числі за Кредитним договором № 011/1152/82/80004 від 02.11.2006, укладеним з [PERSON] , сума заборгованості за яким, становить 60374,22 грн., з яких: 58969,99 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 1404,23 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, судом встановлено, що між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав, а відповідач отримала кошти у кредит та зобов`язалася їх повернути відповідно до умов договору. В подальшому АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК « СІТІ ФІНАНС» уклало договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС». Відповідач в порушення вимог кредитного договору не здійснила своєчасну сплату визначених кредитним договором платежів, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 60374,22 грн. Враховуючи, що відповідач не виконала зобов`язання по поверненню заборгованості за вказаним договором, суд вважає, що заборгованість відповідно до наданих розрахунків заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог та не скористався своїм правом надати суду відзив на позовну заяву, відповідності до ст. 178 ЦПК України, хоча був обізнаний про розгляд справи, оскільки судові повістки про виклик до суду отримав, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 1400,00 грн., суд зазначає наступне. За приписами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правову допомогу надано Договір про надання правової допомоги № 14/06/2023 від 14.06.2023, укладений між адвокатом Титаренком В.В. та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», Додаткова № 1 до Договору про надання правової допомоги від 14.06.2023, замовлення № 109 від 01.08.2023, Акт виконаних робіт до замовлення, платіжна інструкція № 1294 від 09.08.2023 про сплату 1400,00 грн., Ордер на надання правничої (правової допомоги) № 1461824 адвокату Титаренко В.В., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/2971 на ім`я Титаренка В.В. Відповідно до Акту виконаних робіт заявлена до стягнення сума 1400,00 грн. включає: аналіз судової практики та законодавства 400,00 грн., аналіз матеріалів 400,00 грн., підготовка позовної заяви до суду 600,00 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині. За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у повному обсязі у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved