Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради, у якій просила суд: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У фактичних шлюбних відносинах від сумісного проживання [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Проте, з липня 2021 року, у зв`язку з тим, що відповідач поводив себе агресивно, застосував до позивача фізичне насильство, сторони почали проживати окремо, а дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Позивач зазначає, що 30.11.2023 року відповідач без її згоди, шляхом обману, забрав дитину з дошкільного навчального закладу «Зірковий шлях» і зник у невідомому напрямку. 30 листопада 2023 року та 12 грудня 2023 року позивач зверталась з заявами до Обухівського РУП ГУНП в Київській області про викрадення дитини [PERSON] , [INFO] . 05 грудня 2023 року позивач звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради з заявою про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. 12.12.2023 року позивачка звернулася до керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області з заявою, так як до теперішнього часу місце та умови проживання дитини позивачу не відомі, будь-яка інформація відносно дитини відсутня. Відповідач самочинно змінив місце проживання малолітнього сина, який увесь цей час не бачиться і не спілкується з матір`ю, що для дитини його віку несприятливо позначається на його розвитку. Батько дитини переховує дитину від матері, що підтверджується зверненнями матері до правоохоронних органів щодо встановлення місця знаходження малолітньої дитини. Враховуючи викладені обставини [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. 26.12.2023 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Стельникович С.А. просив суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог у цій частині. Позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Позивач [PERSON] позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Івахненко В.А. вказав, що відповідач побоюється за дитину, оскільки позивач на даний час проживає з раніше судимою особою, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Клєвцова Н.М. вважала за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим прийняти відмову позивача від частини позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та закрити провадження у справі у цій частині, розглянувши спір про визначення місця проживання дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У фактичних шлюбних відносинах від сумісного проживання [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданим 28.08.2019 року Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Вказані обставини учасниками справи не оспорюються та не заперечуються. Відповідно до копії довідки ТОВ «Ключ Сервіс 1» Вих.№23-12-07 від 07.12.2023 року, виданої [PERSON] вбачається, що вона та її син [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно акта обстеження умов проживання від 07.12.2023 року депутатом Обухівської міської ради, встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до декларації № 0001-МК37-КІАО, [PERSON] , [INFO] , через законного представника [PERSON] , підтвердив добровільний вибір лікаря. Відповідно до довідки КНП ОМР «Обухівський ЦПМСД» Германівської АЗПСМ від 08.12.2023 року, вбачається що з [PERSON] , [INFO] , та її дитиною [PERSON] , [INFO] , заключено декларації з КНП ОМР «Обухівський ЦПМСД» Германівської АЗПСМ з лікарем [PERSON] . Дитину [PERSON] на профілактичні щомісячні огляди приводила мати [PERSON] регулярно, профілактичні щеплення зроблено вчасно, зауважень не було. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/0099630032 від 05.12.2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/010180362 від 12.12.2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до педагогічної характеристики дитини [PERSON] , [INFO] , що видана приватним дошкільним навчальним закладом «Зірковий шлях» від 12.12.2023 року, дитина вже рік відвідує даний заклад, заняття не пропускає, оплату за послуги здійснює мати. Рішенням Виконавчого комітету Обухівської міської ради № 58 від 08.02.2024 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування вбачається, що питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради 01.02.2024 року та комісія дійшла висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд зазначає, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, його стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На обґрунтування заперечень щодо позову, представник відповідача зазначив, що відповідач побоюється, що чоловік позивача є раніше судимою особою, однак доказів, що підтверджують вказані обставини суду не надано, а тому суд не приймає їх до уваги. Так, аналізуючи надані докази, враховуючи вік дитини, обставини справи, поведінку обох батьків, враховуючи рішення Виконавчого комітету Обухівської міської ради, висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею не суперечить інтересам дитини, а тому підлягають задоволенню. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно нього та участі у його вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved