Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-05 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивач АТ «СК «Країна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «СК «Країна» безпідставно отримане страхове відшкодування у сумі 53071,89 грн та сплачений при поданні позову судовий збір у сумі 2270,00 грн. Свої позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 19.06.2019 в м. Харкові відбулася страхова подія за участю транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , а саме транспортний засіб було пошкоджено внаслідок хуліганських дій [PERSON] 16.01.2020 відповідач звернувся до АТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування та було надано всі необхідні документи для проведення виплати страхового відшкодування. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів складений страховий акт №02/54538/2.1.5.1 від 01.07.2019. Позивач здійснив виплату грошового відшкодування у сумі 53071,89 грн. Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Також вироком суду задоволено цивільний позов потерпілого та стягнуто з [PERSON] 108\~437,83 грн за нанесену, в результаті хуліганських дій, шкоду. Тобто, вироком суду було задоволено позов потерпілого, що призвело до неможливості реалізувати право на повернення коштів в порядку ст. 993 ЦК України з винної особи та п. 14.8 Договору страхування. Отже, [PERSON] безпідставно отримав страхове відшкодування від АТ «СК «Країна». Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.11.2021 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.05.2022 справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави. Згідно\~з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні"\~із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.07.2022 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17.11.2022 року "Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області" відновлено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського, Ленінського, Московського, Орджонікідзевського, Фрунзенського, Червонозаводського районних судів м. Харкова, Чугуївського міського суду Харківської області, Дергачівського, Харківського районних судів Харківської області, змінену розпорядженнями Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану", від 10 березня 2022 року № 4/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану", від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)", від 16 березня 2022 року № 10/0/9-22 "Про скасування розпорядження від 16 березня 2022 року № 9/0/9-22, зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Миколаївської та Харківської областей)", із 23 листопада 2022 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.2023 справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2023 виправлено описку, згідно з якою слід вважати правильним в ухвалі суду від 10.03.2023 найменування суду, до якого справа передається за підсудністю Червонозаводський районний суд м. Харкова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023 для розгляду даної справи визначена суддя Шиховцова А.О. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.09.2023 справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави у зв`язку з прийняттям справи цим судом задля продовження подальшого належного розгляду справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2023 справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2023 для розгляду даної справи визначена суддя Шиховцова А.О. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 у справі відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16.01.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник позивача просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2019 задоволений цивільний позов [PERSON] , а цивільний позов [PERSON] повернутий без розгляду. Відповідач є власником пошкодженого автомобілю, він визначений в заяві про страхування транспортного засобу як вигодонабувач, саме відповідач подав заяву на виплату страхового відшкодування. Також відповідач жодним чином не перешкоджав стягненню з винної особи [PERSON] збитків. Більш того, [PERSON] подав заяву про страхове відшкодування раніше ухваленого вироку в справі. Позивач не надав до матеріалів справи доказів, що рішення суду було виконано, а відповідна матеріальна шкода відшкодована [PERSON] . В підтвердження невідшкодування матеріальної шкоди, представником відповідача надано лист Салтівського ВДВС у м. Харкові, що на виконання вироку виконавчою службою відкриті виконавчі провадження, за результатами яких на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи повернуті стягувачу, кошти в рахунок оплати боргу не надходили. Відповідно до повторної інформації, наданої Салтівським ВДВС у м. Харкові, станом на 27.12.2023 кошти не надходили, повторно виконавчі документи до примусового виконання не пред`явлені. Крім цього, позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні в частині виконаних ним зобов`язань. 29.01.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої пояснив, що вироком суду задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] 108437,83 грн за нанесену в результаті хуліганських дій шкоду. Підставою для стягнення коштів був наданий відповідачем рахунок ADZN034142-01, який був підставою для виплати страхового відшкодування. Відповідачу повернуто його цивільний позов за заявою, проте цивільний позов страхувальника за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів 02/УА/0197498/2.1.5.01 задоволено. Представник позивача зазначив, що потерпіла особа страхувальник [PERSON] сам звернувся до завдавача шкоди у межах цивільного позову, який був задоволений, що в свою чергу унеможливлює перехід права вимоги до позивача та отримання страхового відшкодування. Відповідач є вигодонабувачем за договором страхування, саме він отримав розмір страхового відшкодування, що є предметом спору, проте в свою чергу страхувальник лишив позивача права зворотної вимоги до винної особи за даним страховим випадком. Таким чином, позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 53071,89 грн за матеріальну шкоду, яка була заподіяна [PERSON] , в свою чергу судом також задоволено позов страхувальника до завдавача шкоди, що позбавило права позивача в реалізації свого права на повернення відшкодування від винної особи, що є неналежною правовою підставою набуття майна в порядку ст. 1212 ЦК України, що має бути повернуто позивачу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просив провести розгляд справи без участі представника позивача, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві просив провести розгляд справи без участі відповідача та його представника, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. 25.03.2019 між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/197498, предметом якого виступало страхування автомобіля „Volkswagen Golf Variant, д.н.з. [NUMBER] (а.с.31-32). Згідно з заявою на страхування автотранспортного засобу (додаток №1 до Договору) [PERSON] до договору № УА/197498 застраховано транспортний засіб „Volkswagen Golf Variant, д.н.з. [NUMBER] з 25.03.2019 по 24.03.2020 (а.с. 29). Цього ж дня представником АТ «СК «Країна» за участю [PERSON] було проведено огляд автомобіля „Volkswagen Golf Variant, д.н.з. [NUMBER] на день страхування, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу (а.с.33). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником „Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] (а.с.10-11). 19.06.2019 [PERSON] звернувся до АТ «СК «Країна» із повідомленням про настання страхового випадку, згідно з яким 19.06.2019 близько 06 години 30 хвилин, в м. Харкові, вул. Єлизаветинська, 3б, парковка, невідома особа пошкодила двері водія, задні ліві та праві двері автомобілю „Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] (а.с.6). Характер пошкоджень автомобілю „Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] , визначений протоколом огляду транспортного засобу від 19.06.2019, складеним представником АТ СК «Країна» за участю страхувальника [PERSON] (а.с.34-35). Відповідно до рахунку-фактури №ADZN034142-01 від 19 червня 2019 року, складеного ТОВ «Автодом Харків», відповідно до якого вартість виконаних робіт по відновленню автомобіля „Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] та використаних матеріалів склала 67321,89 грн з ПДВ (а.с.36). 26.06.2019 [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування, в зв`язку зі страховим випадком від 19.06.2019 та просив перерахувати страхове відшкодування на користь ТОВ «Автодом Харків» в сумі, визначеній у рахунку-фактурі №ADZN034142-01 від 19 червня 2019 року (а.с.59). Згідно зі страховим актом №02/54538/2.1.5.1 від 01.07.2019 розмір страхового відшкодування, що підлягав виплаті з вирахуванням несплаченої частки страхових платежів за Договором страхування склав 53071,89 грн (а.с.58). Позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «Автодом Харків» в розмірі 53071,89 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10901 від 02.07.2019 з призначенням платежу: «Стр. відш. по стр/а №02/54538/2.1.5.1 від 01.07.19р (отр. [PERSON] , інн [NUMBER] , [NUMBER] без ПДВ) (а.с.60). Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2019 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 108437,83 грн, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] повернутий без розгляду на підставі заяви [PERSON] про повернення (а.с.25-28). 27.11.2020 АТ «Страхова компанія «Країна» на адресу відповідача направлено претензію про повернення безпідставно набутих коштів, яка залишилася без реагування (а.с.61). До відзиву представником відповідача надано відповідь з Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ за вих.№201510 від 27.12.2023, відповідно до якої 24.02.2020 Салтівським ВДВС відкрите виконавче провадження № 61360946 з примусового виконання виконавчого листа №646/5130/19, виданого 09.12.2019 Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 108437,83 грн за відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. 25.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Станом на 27.12.2023 на депозитний рахунок ВДВС кошти для задоволення вимог стягувача не надходили, повторно виконавчий документ до примусового виконання не пред`явлений. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №646/5130/19 від 17.09.2019, який набрав законної сили є обов`язковим для суду, при розгляді даної справи про правові наслідки дій [PERSON] в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, спеціальні норми щодо регулювання даних спірних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як вбачається із матеріалів справи страхувальник [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку, 26.06.2019 [PERSON] як вигодонабувач за договором страхування та власник транспортного засобу „Volkswagen Golf Variant, д.н.з. [NUMBER] звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відкшкодування. На підставі складеного представником страхової компанії страхового акту та рахунку-фактури позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 53071,89 грн за шкоду, заподіяну неправомірними діями [PERSON] 19.06.2019. Факт виплати страхового відшкодування позивачем не заперечувався відповідачем та його представником. При цьому, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення виплаченої суми страхового відшкодування, як безпідставно набутого майна, посилаючись на ст. 1212 ЦК України. У позові вказано про намір [PERSON] отримати подвійне відшкодування від позивача та винної особи [PERSON] . На підтвердження наведеного позивачем до позову додано копію вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №646/5130/19 від 17.09.2019, яким зокрема, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 108437,83 грн, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] повернутий без розгляду на підставі заяви останнього про повернення. На переконання суду, вказані докази стосуються кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України і можуть підтвердити факт винуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення та наявності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди з винної особи, проте жодним чином не підтверджують отримання [PERSON] будь-яких відшкодувань за пошкодження належного йому транспортного засобу марки „Volkswagen Golf, д.н.з. [NUMBER] , в результаті неправомірних дій [PERSON] . Варто також звернути увагу, що на час складання страхового акта відповідач не був ознайомлений з вироком суду, а його цивільний позов, поданий у рамках кримінального провадження повернутий без розгляду, тобто відповідач не вчиняв дій з введення в оману позивачу для отримання подвійного грошового відшкодування. Вказане спростовується і наданими представником відповідача відповідями з Салтівського ВДВС м. Харкова №62329 від 17.08.2022 та №201510 від 27.12.2023. Відтак, суд дійшов висновку, що доводи позивача викладені у позовній заяві про подвійне отримання страхового відшкодування відповідачем не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, і таких не здобуто під час розгляду справи. Крім того, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Так, згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1)набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2)відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Отже предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19)). Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. У справі, що розглядається розмір регламентної виплати та підстави її здійснення досліджувались позивачем на підставі заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування. За наслідками розгляду цієї заяви позивачем відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 53071,89 грн. Враховуючи, що позивачем були встановлені підстави для здійснення [PERSON] страхової виплати, його право отримання такої виплати під час розгляду заяви останнього позивачем не заперечувалось. Крім того, матеріали справи не містять і доказів звернення позивача до суду із позовом про стягнення з [PERSON] страхової виплати в порядку регресу та чи було ухвалено у справі рішення суду, чи набрало законної сили. Відтак, стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що страхове відшкодування відповідачу було виплачено за відсутності для цього правових підстав або що такі відпали, у зв`язку з чим що до спірних правовідносин неможливо застосувати положення ст. 1212 ЦК України. Також, закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання спірних правовідносин. АТ СК «Країна» відповідно до вимог цього закону є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналізуючи наведене, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникають із страхування, яке є зобов`язанням, тому виплачені позивачем кошти не є коштами, які можуть бути стягнуті з відповідача на його користь, на підставі статті 1212 ЦК України. Аналогічний правовий висновок сформований Верховним судом в постанові від 12 червня 2019 року по справі № 521/16340/15-ц. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, доводи сторони позивача, викладені у позові суд вважає необґрунтованими, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено, що відповідач безпідставно набув кошти виплаченого страхового відшкодування. Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява АТ СК «Країна» до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна є необґрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed